Справа № 299/4365/13а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року

Справа № 876/2325/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадженн в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Виноградівському районі
Закарпатської області на постанову
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 30 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області про визнання рішення
неправомірним та зобов'язання вчинити
певні дії, -

в с т
а н о в и в :

10 грудня 2013 року позивач - ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до
відповідача - управління Пенсійного
фонду України у Виноградівському
районі Закарпатської області, в якому
просив визнати неправомірним і
скасувати рішення відповідача №86 від 21
листопада 2013 року, яким відмовлено йому
у призначенні пенсії, зобов'язати
відповідача зарахувати до трудового
стажу, що дає право на отримання пенсії
за віком, період роботи з 13 травня 1975
року по 14 квітня 1977 року в колгоспі,
садовинколгоспі «Комунар», та період
роботи з 02 серпня 1978 року по 11 червня 2000
року в радгоспі «Комунар», КСП
«Копанське».

Постановою Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 30 січня
2014 року позов задоволено. Визнано
неправомірним рішення комісії
управління Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області №86 від 21 листопада 2013 року про
відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за
віком. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області зарахувати до трудового стажу,
що дає право на отримання пенсії за
віком період роботи з 13 травня 1975 року
по 14 квітня 1977 року в колгоспі,
садовинколгоспі «Комунар», та період
роботи з 02 серпня 1978 року по 11 червня 2000
року в радгоспі «Комунар», КСП
«Копанське».

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального права та підлягає
скасуванню, покликаючись на те, що
судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки тому факту, що
спірні періоди роботи не можна
включити до страхового стажу роботи,
який дає право на призначення пенсії за
віком, оскільки записи в трудовій
книжці позивача у вказані періоди
здійснені з прорушенням вимог
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, зокрема,
записи №12, внесений у трудову книжку
ОСОБА_1 про звільнення з совхозу
«Комунар», та №16 про звільнення з КСП
«Копанське» завірені печаткою ТОВ
«Копанське», разом з тим, ТОВ
«Копанське» реорганізовано за
рішенням зборів уповноважених
працівників КСП «Копанське» від 11
червня 2000 року і рішенням
Виноградівської РДА №331 від 26 червня 2000
року. Таким чином, стаж роботи ОСОБА_1 на
момент звернення з відповідною заявою
до відповідача є недостатнім для
призначення пенсії за віком
відповідно до ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позову.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином. Тому суд,
відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи в їхній відсутності в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у листопаді 2013
року звернувся в управління Пенсійного
фонду України у Виноградівському
районі Закарпатської області з заявою
про призначення пенсії за віком.

Рішенням №86 від 21 листопада 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено,
оскільки період роботи позивача з 02
серпня 1978 року по 30 січня 2000 року в
радгоспі «Комунар» та з 31 січня 2000 року
по 11 червня 2000 року в КСП «Копанське» не
можна зарахувати у загальний стаж
роботи; період роботи в колгоспі
«Комунар» з 13 травня 1975 року по 07
вересня 1976 року та період проходження
строкової військової служби з 24 квітня
1972 року по 13 травня 1974 року не
зараховуються до страхового стажу, у
зв'язку з тим, що записи в трудовій
книжці позивача у вказані періоди
здійснені з порушенням вимог
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників. Загальний
страховий стаж позивача становить 10
років 04 місяці 16 днів. Таким чином для
призначення ОСОБА_1 пенсії за віком
відповідно до ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" відсутні підстави.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що на час
звернення про призначення пенсії за
віком позивач досяг 60 років, загальний
трудовий стаж, в тому числі страховий
стаж ОСОБА_1 становить не менше 15 років,
підтверджений трудовою книжкою та
показаннями свідків. Таким чином,
позивач має право на отримання пенсії
за віком відповідно до ст.26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а
рішення відповідача №86 від 21 листопада
2013 року про відмову у призначенні
пенсії є таким, що порушує право
позивача на пенсійне забезпечення.

Такий висновок суду першої інстанції,
на думку колегії суддів, відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильним, виходячи з наступного.

Ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачає, що особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Згідно зі ст.24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", який набрав законної сили
01 січня 2004 року, періоди трудової
діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності цим законом зараховуються до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
раніше.

Відповідно до ч.2 ст.24 вказаного Закону
страховий стаж обчислюється
територіальними органами Пенсійного
фонду відповідно до вимог цього Закону
за даними, що містяться в системі
персоніфікованого обліку, а за періоди
до впровадження системи
персоніфікованого обліку - на підставі
документів та в порядку, визначеному
законодавством, що діяло до набрання
чинності цим Законом.

П.2 розділу XV «Прикінцеві положення»
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачає, що пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
вислугу років, здійснюється за нормами
цього закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
«Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» до
страхового стажу роботи зараховується
роботи, виконувана на підставі
трудового договору на підприємствах, в
установах, організаціях та
кооперативах, незалежно від
використовуваних форм власності та
господарювання, а також на підставі
членства в колгоспах та інших
кооперативах, незалежно від характеру
й тривалості роботи і тривалості
перерв.

П.20 Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року
№ 637 передбачено, що у тих випадках,
коли в трудовій книжці відсутні
відомості, що визначають право на
пенсію на пільгових умовах або за
вислугу років, установлені для окремих
категорій працівників, для
підтвердження спеціального стажу
приймаються уточнюючі довідки
підприємств або організацій або їх
правонаступників.

Згідно з приписами ст.62 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", п.1
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року № 637 "Про
затвердження Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній" основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка. За відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

Відповідно до записів у трудовій
книжці ОСОБА_1, 13 травня 1975 року він
прийнятий на роботу в стройбригаду
колгоспу "Комунар", з 14 квітня 1977 року
переведений на посаду шофера слюсаря
автопарку садовинрадгоспу "Комунар", з
02 серпня 1978 року прийнятий на роботу
шофером садовинрадгоспу «Комунар» та 11
червня 2000 року звільнений з роботи у
зв'язку із реорганізацією господарства
КСП "Копанське".

Факт трудової діяльності ОСОБА_1 у
періоди та на посадах, що відповідають
записам у трудовій книжці,
підтверджені показаннями свідків у
суді першої інстанції.

Таким чином, записами в трудовій
книжці, яка відповідно до вимог ст.62
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" є основним документом, що
підтверджує стаж роботи, доведено факт
трудової діяльності ОСОБА_1 у спірні
періоди, страховий стаж становить не
менше 15 років, а тому позивач має право
на призначення пенсії за віком
відповідно до ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Покликання апелянта на неврахування
спірних періодів роботи у старховий
стаж у зв'язку з тим, що записи в
трудовій книжці позивача у вказані
періоди здійснені з порушенням вимог
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
відповідальність за правильність
ведення трудових книжок покладена на
власника підприємства, установи чи
організації або уповноважений ним
орган, а не на працівника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної
Декларації прав людини, п.4 ч.1
Європейської Соціальної хартії та ч.3
ст.46 Конституції України кожна особа
похилого віку має право на справедливу
і задовільну винагороду, соціальний
захист, за роки важкої праці та
шкідливих робіт, - яка є основним
джерелом існування для них самих та
їхніх сімей.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
підставність позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л и
в :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області залишити без задоволення, а
постанову Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 30 січня
2014 року у справі №299/4365/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик