Справа № 468/2076/14-а
Суддя: Янчук С. В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/2076/14-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2014 р. Баштанський районний суд в
складі головуючого по справі судді
Янчук С.В, при секретарі Хижняк К.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Баштанка
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до старшого інспектора
відділення ДАІ з обслуговування
Баштанського району Стромиленка В.С.,
УДАІ УМВС в Миколаївській області про
скасування постанови в справі про
адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О
В И В:

Позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом, в якому
вказав, що постановою від 24 вересня 2014
року його було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.140 ч.1 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу розміром 1020 гривень. Позивач
вважає дану постанову необґрунтованою
та незаконною з наступних підстав: йому
було запропоновано надати довідку про
відсутність в бюджеті сільської ради
коштів на ремонт комунальних доріг та
копію бюджету на 2014 рік в строк до
02.10.2014р. 18.10.2014р. ним було поштою
отримано акт обстеження, припис про
встановлення на території села
дорожніх знаків та ліквідації ям в
асфальтному покритті на вулицях, копію
протоколу про адміністративне
правопорушення та накладення на нього
штрафу. Постанова винесена незаконно,
оскільки організація дорожнього руху
та організація будівництва,
реконструкції, ремонту та утримання
доріг, вулиць, переїздів на території
району входить до компетенції районних
органів влади. Враховуючи викладене,
просив постанову визнати незаконною та
скасувати її.

В судове засіданні позивач не з'явився,
надавши заяву про слухання справи у
його відсутність, позовні вимоги
підтримує повністю, просить суд
задовольнити.

Відповідач - Стромиленко В.С. до суду не
з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи був повідомлений
вчасно та належним чином -
повідомленням через книгу вихідної
кореспонденції. Заяв про відкладення
розгляду справи до суду не надходило.

Представник відповідача - УДАІ УМВС
України в Миколаївській області до
суду не з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи був повідомлений
вчасно та належним чином -
рекомендованим повідомленням. Заяв про
відкладення розгляду справи до суду не
надходило.

Дослідивши матеріали справи (копію
постанови в справі про адміністративне
правопорушення, серії А01№056934, протокол
про адміністративне правопорушення,
серії АБ2 №560683, акт обстеження
експлуатаційного стану вулиць
Новоолександрівської сільської ради
від 24.09.2014р.. припис ДАІ №25 від 24.09.2014р.,
платіжне доручення №2 від 09.10.2014р.,
договір №3 від 08.10.2014р., розпис
видаткової частини бюджету по
спеціальному фонду на 2014рік,
рахунок-фактуру №СФ-0000120, довідку
Новолександрівської сільської ради
від 01.10.2014р., 25.09.2014р., виписку від
13.10.2014р., листок непрацездатності), суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, тобто ч. 2 ст.
71 КАС України встановлює презумпцію
вини суб'єкта владних повноважень,
рішення, дії чи бездіяльність якого
оскаржуються, а повідомлені позивачем
обставини справи відповідають
дійсності, доки відповідач їх не
спростує. Крім того, ч. 4 ст. 71 КАС
України зобов'язує суб'єкта владних
повноважень надати всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. Отже, в
адміністративних справах щодо
оскарження рішень та дій суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його вини. Така презумпція
вини покладає на суб'єкта владних
повноважень обов'язок аргументовано,
посилаючись на докази, довести
правомірність свого рішення та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що
24.09.2014 року на позивача було складено
протокол за порушення ним вимог 1.5 ДСТУ
3587-97, після чого 25.09.2014р відповідач
виніс постанову про притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності за ст. 140 ч. 1 КУпАП та
призначив позивачу адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 1020
грн.

Працівником ДАІ при вирішенні питання
про притягнення до адміністративної
відповідальності позивача не були
належним чином та вчасно зібрані
належні та допустимі докази, які б
могли підтвердити факт порушення
позивачем вимог законодавства та
невідповідність його пояснень дійсним
обставинам справи. Тобто, на
підтвердження дійсної наявності
фактів, викладених в постанові про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
відповідачем на розгляд суду не було
надано жодних доказів, натомість,
навпаки, при розгляді справи в суді
встановлено, що позивач за обставин,
викладених в протоколі про
адміністративне правопорушення та
постанові про притягнення його до
адміністративної відповідальності, не
здійснював порушення правил
дорожнього руху за вказаних вище
обставин, що відповідачами не
спростовано і, в такому випадку, дії
позивача не утворюють складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 140 ч.1 КУпАП.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

При розгляді справи про
адміністративне правопорушення суд
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, а також з'ясувати
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Оскільки згідно зі ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, який в даному випадку не
надав до суду допустимих достатніх
фактичних даних (фіксація технічними
засобами та ін.) на підтвердження
правомірності винесення постанови, яка
оскаржується фізичною особою, сама
постанова не є достатньою підставою
для притягнення водія до
адміністративної відповідальності і
доказом вини позивача, оскільки цей
висновок не підтверджується
сукупністю достатніх та допустимих
доказів, а навпаки спростовується
поясненнями позивача, а, отже, не
відповідає вимозі їхньої достатності,
що свідчить про недоведеність складу
адміністративного правопорушення,
інкримінованого позивачеві.

Пунктом 24 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 23
грудня 2005 року №-14 "Про практику
застосування судами України у справах
про деякі злочини проти безпеки
дорожнього руху та експлуатації
транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті", встановлено, що зміст
постанови повинен відповідати вимогам,
встановленими статтями 283, 284 КУпАП. В
ній зокрема, необхідно зазначити
докази, на яких базується висновок про
вчинення особою адміністративного
правопорушення.

Дані обставини не були спростовані
відповідачем, суду не було
представлено доказів в підтвердження
обставин, викладених в постанові по
справі про адміністративне
правопорушення. З боку відповідача
належних і допустимих доказів про
конкретне вчинення правопорушення
позивачем суду не надано і таких в суді
не добуто.

Права і свободи людини і громадянина
захищаються судом (ст.55 Конституції
України).

Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових чи службових осіб.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини", суди України, при розгляді
справ, застосовують Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод та Протоколи до неї, а також
практику Європейського суду - як
джерело права.

Статтею 62 Конституції України
передбачено, що обвинувачення не може
ґрунтуватись на доказах, одержаних
незаконним шляхом, а також на
припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Вказане відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП
є безумовною підставою для закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення.

Позивача безпідставно визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення за ст. 140 ч. 1 КУпАП,
оскільки суб"єктами правопорушень
передбачених ч.1 даної статті можуть
бути лише посадові особи, до
компетенції яких належать додержання
правил, норм і стандартів при утриманні
шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної
заборони або обмеження руху чи
позначення на дорогах місць
провадження робіт. Позивач не є
посадовою особою, до компетенції якого
належить додержання правил, норм і
стандартів при утриманні шляхів та
вважає, що постанова про притягнення
його до адміністративної
відповідальності є незаконною і
необґрунтованою, не відображає дійсних
обставин справи, складена за
відсутності належних доказів та з
порушенням чинного законодавства.

За таких обставин, постанова про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 винесена
посадовою особою ДПС ДАІ не відповідає
вимогам законодавства, щодо процедури
притягнення до адміністративної
відповідальності та обґрунтованості
притягнення особи до відповідальності
та доведеності суб'єктом
владних повноважень правомірності
вчинених дій, що є підставою для її
скасування.

Судові витрати по справі слід віднести
на рахунок держави, так як відповідно
до вимог ст. 288 ч. 5 Кодексу України про
адміністративні правопорушення -
особа, яка оскаржила постанову у справі
про адміністративне правопорушення,
звільняється від сплати державного
мита.

На підставі викладеного, та керуючись
ст.ст. 70-73, 86, 159-161, 163, 167 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов - задовольнити.

Скасувати постанову серії АО1 №056934
року від 25 вересня 2014 року про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст. 140 ч.1 КУпАП.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1
за ст.140 ч.1 КУпАП - закрити.

Згідно с.171-2 КАС України, рішення
місцевого загального суду, як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: