Справа № 2а-0770/607/11
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м.
Київ К/800/10434/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя
Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць
В.С.,

Єрьомін А.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 08
червня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 січня 2013 року у справі за позовом
Ужгородської прикордонної державної
контрольно-токсикологічної
лабораторії до Контрольно-ревізійного
управління в Закарпатській області про
визнання протиправною та часткове
скасування вимоги від 15 грудня 2010 року
№07-07-6-14/7265,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2011 року Ужгородська
прикордонна державна
контрольно-токсикологічна лабораторія
звернулася до суду з позовною заявою до
Контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області, в якій просила
визнати частково протиправною та
скасувати вимогу від 15 грудня 2010 року №
07-07-6-14/7265 щодо стягнення грошових
коштів у розмірі 89321,25 грн., проведення
перерахунку та відповідних
взаємозвірок щодо грошових коштів у
розмірі 33048,86 грн. та щодо стягнення
грошових коштів у розмірі 1444,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав про неправомірність дій
відповідача, необґрунтованість
включених до акту ревізії висновків та
безпідставність пред'явлення
письмової вимоги про усунення
порушень.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 червня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року, позовну заяву задоволено; визнано
протиправним та скасовано п.2 вимоги
Контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області від 15 грудня 2010
року №07-07-6-14/7265 щодо стягнення грошових
коштів у розмірі 89321,25 грн., проведення
перерахунку та відповідних
взаємозвірок щодо грошових коштів у
розмірі 33048,86 грн. та щодо стягнення
грошових коштів у розмірі 1444,81 грн.

При винесенні рішень суди виходили із
безпідставності оскаржуваної вимоги
відповідача.

Не погоджуючись у ухваленими по справі
рішеннями, Державна фінансова
інспекція в Закарпатській області
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції, прийняти нове,
яким у задоволенні позову відмовити.

У касаційній скарзі відповідач
зазначає, що оскаржувана вимога є
правомірною, винесена відповідно до
норм чинного законодавства.

Ужгородська прикордонна державна
контрольно-токсикологічна лабораторія
у поданих запереченнях просить
відмовити у задоволенні касаційної
скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, з 20 вересня 2010 року по 26
листопада 2010 року
Контрольно-ревізійним управлінням в
Закарпатській області проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Ужгородської прикордонної
державної контрольно-токсикологічної
лабораторії за 2008-2009 роки та І півріччя
2010 року. За результатами перевірки 01
грудня 2012 року складено акт №07-07/78.

На підставі акту ревізії від 01 грудня
2012 року №07-07/78 відповідачем відповідно
до положень ст.10 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» 15 грудня 2010 року за №07-07-6-14/7265
надіслано позивачу вимогу про усунення
порушень, виявлених в ході ревізії.
Позивачем оскаржується п.2 вимоги,
згідно якого в ході ревізії
встановлено, що залишились не
усунутими порушення, виявлені за
наслідками попередньої ревізії в
загальній сумі 123814,92 грн., в зв'язку з
чим для повного усунення порушень,
виявлених попередньою ревізією,
зобов'язано стягнути з винних осіб
зайво виплачену премію в сумі 89321,25 грн.
та повернути до держбюджету згідно
чинного законодавства; провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
цільових фондів та повернути зайво
сплачені кошти в сумі 33048,86 грн.;
стягнути з осіб, винних у
понаднормативному списанні паливно-
мастильних матеріалів на суму 1444,81 грн.,
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст.130, 133, 136 Кодексу
законів про працю України та повернути
до держбюджету згідно чинного
законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог.

В ході проведення ревізії стану
усунення недоліків і порушень,
виявлених попередніми контрольними
заходами відповідачем встановлено, що
попередню планову ревізію
Ужгородської прикордонної державної
контрольно-токсикологічної
лабораторії проведено у лютому 2008 за
період 2006 року та 9 місяців 2007 року. За
наслідками проведеної ревізії
встановлено ряд недоліків та порушень,
які викладені в акті від 11 лютого 2008
року за № 07-07/07.

20 лютого 2008 року прийнято вимогу про
усунення недоліків та порушень,
виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності, за
№ 07-07/1081, відповідно до п.п.1, 2 якої від
керівника позивача вимагалось:
забезпечити відшкодування нарахованих
та невиплачених премій працівникам
установи з порушенням «Положення про
преміювання працівників Ужгородської
прикордонної державної
контрольно-токсикологічної
лабораторії» від 02 вересня 2005 року на
загальну суму 89,3 тис. грн. та сплачених
внесків до державних цільових фондів
по незаконно виплачених преміях на
загальну суму 33,0 тис. грн.; відшкодувати
вартість паливно-мастильних
матеріалів, списаних на роботу
легкового автомобіля, який фактично не
експлуатувався, в сумі 1,4 тис. грн.

Позивачем вказана вимога не виконана.

Згідно ст.2 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» (у чинній на момент виникнення
спірних відносин редакції) (далі також
Закон № 2939-ХІІ) головним завданням
державної контрольно-ревізійної
служби є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Відповідно до п.п.7, 10 ст.10 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
органу державного фінансового
контролю надано право пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються (ч.2
ст.15 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2006 року №550 затверджено
Порядок проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами (Порядок №
550), відповідно до п.2 якого
інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб.

Відповідно до п.п.45, 46 Порядку №550 у міру
виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи органу
державної контрольно-ревізійної
служби, не чекаючи закінчення ревізії,
мають право усно рекомендувати
керівникам об'єкта контролю
невідкладно вжити заходів для їх
усунення та запобігання у подальшому.
Якщо ж вжитими в період ревізії
заходами не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Як встановлено у п.50 Порядку №550, за
результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав контролюючі
органи вживають заходів для
забезпечення притягнення до
адміністративної, дисциплінарної та
матеріальної відповідальності винних
у допущенні порушень працівників
об'єктів контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або
з порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

З урахуванням вищенаведених обставин
та положень закону колегія суддів
вважає правильними висновки судів
попередніх інстанцій про скасування
оскаржуваної вимоги
Контрольно-ревізійного управління в
Закарпатській області в частині пункту
2, оскільки, виходячи зі змісту Закону №
2939-ХІІ та Порядку № 550, письмова вимога
направляється на усунення порушень
бюджетного законодавства, виявлених за
результатами проведеної ревізії;
винесення повторної вимоги у разі
незабезпечення підконтрольною
установою виконання вимог щодо
усунення порушень, встановлених
попередніми перевірками, законом не
передбачено, проте є підставою для
звернення органу фінансового контролю
до суду з позовом про зобов'язання
виконати вимогу або стягнення
безпідставно отриманих (витрачених)
коштів.

Колегія суддів вважає, що суди
попередніх інстанцій правильно
встановили обставини справи, повно
дослідили докази по справі та ухвалили
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи викладені в касаційній скарзі
не спростовують висновків суду
попередніх інстанцій, тому підстави
для скасування або зміни рішень
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області
відхилити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 червня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
ухвалення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді