Справа № К/9991/65445/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/65445/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
міста Києва від 02 серпня 2011 року у
справі за його позовом до
Святошинського районного центру
зайнятості міста Києва, Київського
міського центру зайнятості про
зобов'язання виплатити допомогу,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з вказаним адміністративним позовом, в
якому зазначав, що 20 січня 2009 року був
звільнений з роботи за угодою сторін, у
зв'язку з чим у лютому 2009 року йому
надано статус безробітного та
призначено допомогу по безробіттю,
проте виплату вказаної допомоги
скорочено на 90 календарних днів, що, на
його думку, суперечить рішенню
Конституційного Суду України від 28
квітня 2009 року.

Змінивши та уточнивши позовні вимоги
просив суд визнати пункти 2 та 3 наказу
Святошинського районного центру
зайнятості у місті Києві від 02 лютого
2009 року №897 та наказ від 05 травня 2009
року №6493-84 такими, що суперечать і не
відповідають положенням Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» та рішенню
Конституційного Суду України від 28
квітня 2009 року №9-рп/2009 та привести їх у
відповідність з нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» і внести відповідний запис
до трудової книжки; визнати незаконною
бездіяльність Святошинського
районного центру зайнятості міста
Києва щодо відмови в нарахуванні та
виплаті позивачу допомоги по
безробіттю з 28 квітня по 02 травня 2009
року; зобов'язати здійснити
нарахування та виплату недоотриманої
частини допомоги по безробіттю з 28
квітня по 02 травня 2009 року; стягнути
матеріальну шкоду в сумі 2 900,88 грн. (за
період з 02 лютого по 02 травня 2009 року).

Постановою Святошинського районного
суду міста Києва від 12 липня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду міста Києва
від 02 серпня 2011 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач просив
суд скасувати рішення апеляційного
суду та направити справу на новий
апеляційний розгляд.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 звільнений з
роботи 20 січня 2009 року на підставі
пункту 1 статті 36 Кодексу законів про
працю України (за угодою сторін).

26 січня 2009 року він як такий, що шукає
роботу, зареєстрований у
Святошинському районному центрі
зайнятості міста Києва.

У зв'язку з відсутністю підходящої
роботи наказом директора
Святошинського районного центру
зайнятості міста Києва від 02 лютого 2009
року №897 ОСОБА_4 надано статус
безробітного і призначено допомогу по
безробіттю з 02 лютого 2009 року. Вказаним
наказом також скорочено виплату
допомоги по безробіттю на підставі
частини 5 статті 31 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» на строк 90 календарних
днів (звільненим з останнього місця
роботи за власним бажанням без
поважних причин або за угодою сторін), а
саме з 02 лютого по 02 травня 2009 року.

Наказом директора Святошинського
районного центру зайнятості міста
Києва від 05 травня 2009 року №6493-84
позивачу поновлено виплату допомоги по
безробіттю з 03 травня 2009 року по 27 січня
2010 року.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що статус
безробітного позивачу надано з 02
лютого 2009 року, тобто до ухвалення
Конституційним Судом України рішення
від 28 квітня 2009 року № 9-рп, на яке
посилається позивач, тому підстав для
внесення змін до наказів та
перерахунку і доплати допомоги по
безробіттю немає.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно частини третьої статті 23
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (в редакції, чинній на час
призначення позивачу допомоги)
допомога по безробіттю особам, які
звільнилися з останнього місця роботи
за власним бажанням без поважних
причин або за угодою сторін,
призначається відповідно до частин
першої та другої цієї статті, і її
виплата починається з 91-го
календарного дня.

Згідно з частиною 5 статті 31 даного
Закону тривалість виплати допомоги по
безробіттю, матеріальної допомоги у
період професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації скорочується на строк до
90 календарних днів, зокрема у разі
звільнення з останнього місця роботи
за власним бажанням без поважних
причин або за угодою сторін - на 90
календарних днів.

Отже, відповідач в оскаржуваному
наказі від 02 лютого 2009 року прийшов до
законного висновку про скорочення
виплати допомоги по безробіттю з 02
лютого 2009 року на строк 90 днів (по 02
травня 2009 року).

Рішенням Конституційного Суду України
від 28 квітня 2009 року №9-рп/2009 визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційними),
положення частини третьої статті 23
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» в редакції Закону України
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо зменшення впливу світової
фінансової кризи на сферу зайнятості
населення» стосовно доповнення після
слів «поважних причин» словами «або за
угодою сторін».

Згідно зі статтею 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з 28 квітня 2009 року
відновили свою дію положення частини
третьої статті 23 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» в редакції, згідно з якою,
вимоги цієї статті щодо виплати
допомоги по безробіттю з 91-го
календарного дня поширюються тільки на
осіб, які звільнилися з останнього
місця роботи за власним бажанням без
поважних причин.

Вирішуючи спір районний суд, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку про
правомірність дій відповідача по
призначенню виплати допомоги по
безробіттю з 02 лютого 2009 року (на 8 день
після реєстрації застрахованої особи в
установленому порядку в державній
службі зайнятості) та щодо скорочення
виплати допомоги по безробіттю на 90
днів відповідно до чинного на той час
законодавства.

На час винесення оскаржених наказів
суб'єкт владних повноважень діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством,
і не порушив права та законні інтереси
позивача.

Рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, передбачених
статтею 227 Кодексу адміністративного
судочинства України підстав для його
скасування та направлення справи на
новий розгляд не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду міста Києва від 02
серпня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/