Справа № 826/6431/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6431/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Степанюка А.Г.,
Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому
Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.06.2014 у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«СОФІТ-ЛЮКС» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби у м. Києві про
визнання дій протиправними та
скасування рішення та стягнення
коштів,-

В
С Т А Н О В И В:

ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» звернулося до суду
першої інстанції із позовом, в якому
просило: визнати дії Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України при винесені
рішення про корегування митної
вартості товарів № 100250001/2014/000038/2 від
11.02.2014 незаконними та противоправними;
скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про
коригування митної вартості товару №
100250001/2014/000038/2 від 11.02.2014; стягнути з
Державного бюджету України на користь
ТОВ «Софіт-Люкс» надмірно сплачених
коштів у розмірі: 37 878,12 гривень, з яких 4
815,01 гривень -ввізного мита та 33 063,11
гривень - ПДВ.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.06.2014 позов задоволено частково:
скасовано рішення про визначення
митної вартості товарів № 100250001/2014/000038/2
від 11.02.2014 Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України; в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що ухвалена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що зазначена апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи між
на підставі зовнішньоекономічного
контракту від 17.03.2011 № SЕL 11, укладеного
між ТОВ «СОФІТ-ЛЮКС» та компанією «NINGBO
JIANGBEI ELEX IMP. &EXP.CO.,LTD» (Китай), позивачем на
митну територію України ввозився товар
- світлотехнічна продукція.

Митна вартість товару була заявлена
декларантом шляхом подання декларації
митної вартості №100250001/2014/007382 від
11.02.2014, за основним методом, тобто за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Позивачем до вантажної митної
декларації було додано
товаросупровідні документи, зокрема:
інвойс - ЕХ 13UA6261 - 6 від 12.12.2013;
пакувальний лист до інвойсу - Б/Н від
12.12.2013; коносамент - ZENNLAQB350322 від 18.12.2013; CMR
0113 від 08.02.2014; контракт SEL 11 від 17.03.2011;
додаткова угода № 2 від 12.10.2011;
додаткова угода № 11 від 19.07.2013; договір
про транспортно-експедиційні послуги
№ 08/01/2014 від 08.01.2014; рахунок-фактура на
транспортно - експедидійні послуги №
НВ0266 від 08.01.2014; висновок про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлений спеціалізованою
експортною організацією №В-42/3 від
20.01.2014; прайс - лист від виробника;
розрахунок ціни виробника; лист
перевізника 0121/1 від 21.01.2014; довідка про
транспортні витрати та відсутність
страхування Б/H від 17.01.2014.

При дослідженні всіх поданих позивачем
на підтвердження митної вартості
товару документів, посадовою особою
митного органу було встановлено
розбіжність, зокрема:

- вантаж відправлено згідно з
коносаментом №ZENNLAQB350322 від 18.12.2013, а
наданий до митного оформлення договір
про транспортно-експедиторське
обслуговування №08/01/2014 від 08.01.2014, тобто
пізніше дати відправлення вантажу;

- пунктом 2.1 договору про
транспортно-експедиторське
обслуговування від 08.01.2013 № 08/01/2013, який
надано до митного оформлення,
передбачено, що виконавець організовує
перевезення і здійснює ТЕО перевезень
вантажів замовника за заявками, які
декларант не надав;

- у наданому прайс-листі виробника не
зазначено одиницю виміру товару,
термін дії, також зазначено асортимент
товару, що стосується конкретної
поставки;

- у висновку Житомирської
торгово-промислової палати від 20.01.2014
№В-42 експертом зазначено, що ним
зроблений маркетинг ринку
аналогічного обладнання на підставі
інформації прайс-листів фірм, що
займаються продажем аналогічних
товарів, інформації Internet, інформації
фірм-виробників аналогічного
обладнання та цін на світовому ринку.
Однак, експертом не зазначені
конкретні виробники продукції, що не
дає змогу упевнитись в достовірності
або точності вказаної у висновку
інформації відповідно до ч. 5 ст. 54
Митного кодексу. Тому, документи
прийнято до уваги митним органом, але
він не може бути підставою для
підтвердження заявленої митної
вартості товару

Вважаючи, що подані декларантом
документи не дають змоги визначити
митну вартість імпортованих товарів,
шляхом електронного повідомлення
посадовою особою митниці повідомлено
товариство про необхідність надати
додаткові документи, а саме: виписка з
бухгалтерської документації; копію
митної декларації країни відправлення,
інші документи для підтвердження
заявленої митної вартості за бажанням
декларанта.

Враховуючи наведене, електронним
повідомленням від 11.02.2014 позивачем
повідомлено митний орган про те, що
супровідним листом за вих. 11-02-14/1 від
11.02.2014, під час митного оформлення
позивачем були надані усі документи,
передбачені ст. 53 Митного кодексу
України, а оскільки умовами контракту
не передбачений такий документ як МД
країни відправлення - тому вказаний
документ позивачем не може бути
наданий.

Не зважаючи на подані до митного
оформлення документи, які містили
інформацію про складові митної
вартості товару, визначеної
декларантом за основним методом, 11.02.2014
Київською міжрегіональною митницею
було прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №
100250001/2014/000038/2, у зв'язку з чим позивачу
було відмовлено у митному оформленні
товарів за поданою ним митною
декларацією.

У відповідності до рішення
відповідачем було скореговано митну
вартість товару, у зв'язку з чим, для
випуску товарів у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання, товариство
додатково сплатило обов'язкові
платежі.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивачем було подано
всі необхідні та належні документи, які
дозволяли Київській міжрегіональній
митниці Міндоходів визначити митну
вартість товару за першим методом - за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, а тому вимога про
скасування рішення про коригування
митної вартості товару підлягає
задоволенню. В свою чергу, вимога про
стягнення з Державного бюджету України
на користь ТОВ «Софіт-Люкс» надмірно
сплачених коштів не підлягає
задоволенню, оскільки позивачем не
дотримано порядок стягнення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів, діючи виключно на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачений законодавством, прийняла
рішення про визначення митної вартості
товарів, яке є законним та
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для визнання його
протиправним.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необґрунтованими та погоджується з
рішенням суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Статтею 53 Митного кодексу України
передбачено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Статтею 262 МК України передбачено, що
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості. Порядок та
умови декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, встановлюється
Кабінетом Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно з приписами ст. 265 МК України
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України. Митний
орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документ статтею 58 Митного
кодексу України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 54
Митного кодексу України митний орган
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний, зокрема,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем надано відповідачу для
митного оформлення імпортованого
товару документи, що передбачені ч. 2 ст.
53 МК. Подані документи чітко
ідентифікували оцінюваний товар та
містили об'єктивні і достовірні дані,
що піддавалися обчисленню, які чітко
підтверджували ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
продавця, тобто підтверджували митну
вартість товарів за ціною договору
згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК.

При цьому, відповідачем не спростовано
перед судом контрактну ціну оцінюваних
товарів, об'єктивну можливість і
спроможність визначити на підставі
наданих позивачем документів
зазначену ціну товарів, а також рівень
митної вартості товарів за ціною
договору за правилами, визначеними у
ст. 58 МК. Також, відповідачем не
підтверджено наявність у поданих
позивачем документах розбіжностей,
ознак підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що подання митному органу для
митного оформлення товару прайс-листів
виробника, експортних декларацій
продавця, висновків експертних
організацій відповідно до Митного
кодексу України не є обов'язковим. Такі
документи в якості додаткових
надаються у випадку необхідності
підтвердження відомостей про митну
вартість товару, що містяться в
основних доданих до декларації
документах, достовірність яких
викликає сумнів у митного органу.

Посилання апелянта на те, що експертний
висновок не містить конкретні джерела
інформації, а прайс-лист - не містить
одиницю виміру товару та термін дії не
спростовують правильності визначення
декларантом митної вартості товару за
ціною договору, не ставить під сумнів
достовірність і точність відомостей
про вартість товару, які містяться в
передбачених законом і доданих до
декларації для митного оформлення
товару основних документах.

Більш того, чинним законодавством
України не визначені вимоги до
прайс-листів. Тому вимоги митного
органу щодо певних реквізитів
прайс-листів є необґрунтованими.

Також, колегія суддів не приймає до
уваги доводи відповідача щодо наявних
розбіжностей в коносаменті за
договором про
транспортно-експедиторське
обслуговування, та не надання заявок на
замовлення щодо здійснення
перевезення вантажів, оскільки
позивачем надані митному органу
відповідні пояснення з цього приводу.

Також, всупереч вимогам ст. 55 Митного
кодексу України у оскаржуваному
рішенні Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів відсутні
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом та фактів, які вплинули
на таке коригування.

Зі змісту частин 1-5 статті 266 Митного
кодексу України випливає, що
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6.) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). При цьому, як це
прямо зазначено у ч. 6 ст. 266 Митного
Кодексу, кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Колегія суддів звертає увагу, що з
матеріалів справи вбачається, що
жодних таких консультацій митний орган
з позивачем не проводив, а одразу виніс
рішення за резервним методом.

Відмовляючи в митному оформленні
товару за першим методом, митний орган
послався на неподання позивачем всіх
додатково витребуваних документів.

Однак, такий висновок відповідача є
незаконним, оскільки згідно з п. 14
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством. При цьому,
відповідно до ч. 4 ст. 266 МК України
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

При цьому, відповідач не обґрунтував
чому митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом попередніх п'яти
методів.

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем, а формально нижчий
рівень митної вартості імпортованого
позивачем товару від рівня митної
вартості іншого митного оформлення, не
може розцінюватися як заниження
позивачем митної вартості, не є
перешкодою для застосування першого
методу визначення митної вартості
товару і не може бути достатньою
підставою для відмови у здійсненні
митного оформлення товару за першим
методом визначення його митної
вартості, що вірно встановлено судом
першої інстанції.

Більш того, колегія суддів зазначає, що
за умови ненаведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості. А ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у
справі № 21-262а12.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що позивачем
було подано всі необхідні та належні
документи, які дозволяли Київській
міжрегіональній митниці Міндоходів
визначити митну вартість товару за
першим методом - за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, а тому
вимога про скасування рішення про
коригування митної вартості товару
підлягає задоволенню.

Також, колегія суддів вважає, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення з
Державного бюджету України на користь
ТОВ «Софіт-Люкс» надмірно сплачених
коштів також є правомірною з огляду на
наступне.

У постанові від 07.09.2012 (справа № 21-242а12)
Верховний Суд України висловив таку
правову позицію: аналіз статті 266 МК
України, а також положень Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 9 квітня 2008 року
№ 339, та Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 жовтня 2006 року
№ 1766, дає підстави вважати, що митні
органи мають виключну компетенцію в
питаннях перевірки, контролю
правильності обчислення декларантом
та визначення митної вартості. З
урахуванням наведеного суд,
постановляючи рішення про стягнення
надмірно сплачених митних платежів,
фактично визначає митну вартість
ввезеного товару, чим підміняє митний
орган.

Вищенаведена правова позиція
узгоджується з позицією, викладеною в
постанові Верховного суду України від
15.04.2014 у справі 21-21а14.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем не дотримано порядку
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного
бюджету та місцевих бюджетів, оскільки,
приймаючи рішення стягнути суму
надміру сплаченого ПДВ чи мита,
фактично визначається митна вартість
ввезеного товару, чим підміняється
митний орган.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11.06.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Василенко Я.М

Судді:
Степанюк А.Г.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Степанюк А.Г.

Шурко О.І.