Справа № К/9991/94475/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/94475/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Волноваської районної держаної
адміністрації Донецької області на
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 06 вересня 2010 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
від 14 листопада 2011 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Волноваської районної держаної
адміністрації Донецької області про
стягнення одноразової компенсації
сім'ї, яка втратила годувальника,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернулась в
суд з вказаним адміністративним
позовом, в якому зазначала, що має право
на отримання одноразової компенсації в
зв'язку з втратою годувальника в
розмірі 60 мінімальних заробітних плат,
проте відповідач нарахував
компенсацію в розмірі 379,30 грн.
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836.

Просила зобов'язати відповідача
виплатити належну їй компенсацію в
розмірі, передбаченому статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в сумі 7080 грн.

Рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 06 вересня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області від 14 листопада 2011
року, позов задоволено частково:
зобов'язано нарахувати та сплатити за
рахунок коштів Державного бюджету
України недоотриману суму одноразової
компенсації у зв'язку з втратою
годувальника, смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою,
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 60
мінімальних заробітних плат на момент
смерті в сумі 6 700,70 грн.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просив суд скасувати судові рішення та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є дружиною
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 через
захворювання, пов'язане з ліквідацією
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується експертним
висновком від 05 лютого 2002 року №143,
виданим Донецькою регіональною
міжвідомчою експертною комісією по
установленню зв'язку захворювань,
інвалідності та смерті з діянням
іонізованого випромінювання та інших
шкідливих наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

09 березня 2010 року позивач звернулась до
Управління праці та соціального
захисту населення Волноваської
районної держаної адміністрації
Донецької області із заявою про
виплату одноразової компенсації у
зв'язку з втратою годувальника в
розмірі 60 мінімальних заробітних плат,
на що отримала повідомлення, що
відповідно до вимог законодавства,
чинного на час смерті її чоловіка,
розмір одноразової компенсації
складав 379,30 грн. Для вирішення питання
щодо призначення одноразової допомоги
запропоновано надати копію трудової
книжки.

Листом від 20 квітня 2010 року її
повідомлено, що на підставі наданих
документів одноразова компенсація
була нарахована в розмірі 379,30 грн.
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836.

У травні 2010 року позивачу було
виплачено одноразову компенсацію в
розмірі 379,30 грн., що підтверджується
довідкою Управління праці та
соціального захисту населення
Волноваської районної держаної
адміністрації Донецької області від 03
вересня 2010 року.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
одноразова компенсація сім'ї позивача,
яка втратила годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть якого
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, має виплачуватися
виходячи з розміру, визначеного
нормами статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», тобто 60
мінімальних заробітних плат, а не у
розмірі, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень частини першої
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» одноразова компенсація
сім'ям, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою
виплачується в розмірі 60 мінімальних
заробітних плат.

Розділом II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» внесено
зміни до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та текст статті 48
викладено в такій редакції:
«Одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними) внесені
зміни до статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Отже, з 22 травня 2008 року відновила дію
попередня редакція статті 48 даного
Закону, яка передбачала виплату
одноразової компенсації у розмірах,
обчислених відповідно до мінімальної
заробітної плати.

ПостановоюКабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», на підставі якої позивачу
було здійснено обчислення та виплату
спірної компенсації, установлено
фіксований розмір компенсаційних
виплат, а не відповідно до мінімальної
заробітної плати, що передбачено
статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що при визначенні розміру
одноразової компенсації застосуванню
підлягає стаття 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
положення постановиКабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року № 836.

Також обчислюючи розмір одноразової
компенсації районний суд правомірно
керувався положеннями частини третьої
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до якої
виплата здійснюється з мінімальної
заробітної плати, яка склалась на
момент встановлення інвалідності чи
втрати годувальника.

В обґрунтування касаційної скарги
відповідач посилався на статтю 70
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік», відповідно до якої
надано право Кабінету Міністрів
України у 2010 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами. Проте таке
посилання є неприйнятним оскільки
Кабінетом Міністрів України не
приймалося відповідних нормативних
актів про встановлення розмірів
соціальних виплат.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування та ухвалення
нового не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Волноваської районної держаної
адміністрації Донецької області
залишити без задоволення, а рішення
Волноваського районного суду
Донецької області від 06 вересня 2010 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
від 14 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський/підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/