Справа № 2а-1970/252/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.
Справа № 23890/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Багрія В.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання
Андрушківа І.Я.,

представника позивача
Чудик Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Козівської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 01
березня 2011 року по справі за позовом
Козівської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області до Комунального підприємства
«Козлів комунальник» Козлівської
селищної ради про стягнення
податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2011 року Козівська міжрайонна
державна податкова інспекція
Тернопільської області (надалі -
Козівська МДПІ) звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Комунального підприємства «Козлів
комунальник» Козлівської селищної
ради (надалі - КП
«Комунальник»)стягнення з відповідача
4135,95 грн податкового боргу.

На обґрунтування позовних вимог
зазначає, що за відповідачем рахується
податковий борг в розмірі 4135,95 грн, який
виник в результаті не сплати ним в
установлений строк узгоджених сум
грошових зобов'язань, які ним
самостійно задекларовано в
податковому розрахунку земельного
податку за 2010 рік. Оскільки,
відповідачем не сплачено в
установлений строк узгоджені суми
грошового зобов'язання, Козівська МДПІ
просить стягнути їх на підставі
рішення суду.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що спірна земельна
ділянка не перебуває у користуванні
відповідача , відтак КП «Комунальник»
не є платником земельного податку.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, Козівська МДПІ подала
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову якою позов задовольнити
повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що оскаржувана постанова є
незаконною та необґрунтованою,
оскільки суд першої інстанції порушив
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
податковий борг, який позивач просить
стягнути з відповідача виник за січень
- березень 2010 рік.

Розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів, а
також відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку, на час
виникнення спірних взаємовідносин,
врегульовані Законом України «Про
плату за землю».

Відповідно до ст. 2 Закону Законом
України «Про плату за землю» (тут та
далі в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Згідно зі ст. 5 Закону Законом України
«Про плату за землю», об'єктом плати за
землю є земельна ділянка, а також
земельна частка (пай), яка перебуває у
власності або користуванні, у тому
числі на умовах оренди. Суб'єктом плати
за землю (платником) є власник
земельної ділянки, земельної частки
(паю) і землекористувач, у тому числі
орендар.

Підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру, а орендної плати за земельну
ділянку, яка перебуває у державній або
комунальній власності, - договір оренди
такої земельної ділянки (ст. 13 Закону
України «Про плату за землю»).

Платники земельного податку, а також
орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності
(крім громадян) самостійно обчислюють
суму земельного податку та орендної
плати щороку за станом на 1 січня і до 1
лютого поточного року подають
відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями.
Подання такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій. (ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про плату за землю»).

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
плату за землю», податкове зобов'язання
по земельному податку, а також по
орендній платі за землі державної та
комунальної власності, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за базовий податковий (звітний) період,
який дорівнює календарному місяцю,
щомісячно протягом 30 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації. Зазначене
податкове зобов'язання не може бути
оскаржене платником податків в
адміністративному або судовому
порядку.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 цього Закону,
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

З наведених вище правих положень
випливає, що законодавством визначений
обов'язок користувачів земельних
ділянок обчислювати, декларувати та
сплачувати земельний податок. При
цьому, податкове зобов'язання по
земельному податку її платниками
нараховується самостійно, а розмір
який підлягає сплаті до бюджету
визначається у поданій ними
декларації, з моменту подання якої
податкове зобов'язання вважається
узгодженим та підлягає сплаті у
визначений законом строк. У разі
несплати у визначений законом строк
узгодженого податкового зобов'язання,
воно набуває статусу податкового
боргу.

Разом з тим, як зазначено вище,
підставою для нарахування земельного
податку є зокрема, дані державного
земельного кадастру, тобто сукупність
відомостей і документів про місце
розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників земель та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону

Матеріалами справи підтверджується, що
згідно довідки № 206 від 21.02.2010 року,
виданої Управлінням Держкомзему у
Козівському районі Тернопільської
області становм на 01.01.2010 року земельна
ділянка площею 16,518 га рахувалась за
Козлівським комбінатом комунальних
підприємств, а КП «Комунальник» не є
його правонаступником.

Крім того, відповідно до довідки № 01-57/39
від 08.02.2011 року виданої Козлівською
селищною радою станом на 01.01.2010 року
земельна ділянка площею 13,5180 га
рахувалася за Козлівським комбінатом
комунальних підприємств, а згідно
рішення сесії від 19.05.2010 року № 475
земельна ділянка площею 13,5180 вилучена з
користування Козлівського комбінату
комунальних підприємств та зарахована
до земель Державної власності
Козлівської селищної ради ненаданих у
власність або постійне користування.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що відсутні
правовстановлюючі документи щодо
власності або користування
відповідачем земельною ділянкою.

Натомість при нарахуванні земельного
податку позивач не отримав інформацію
від відповідного органу виконавчої
влади з питань земельних ресурсів,
необхідну для обчислення і справляння
плати за землю та нарахував земельний
податок

За таких обставин, відповідачем
помилково нараховано земельний
податок за земельну ділянку, а тому
позовні вимоги про стягнення
податкового боргу в сумі 4135,95 грн є
необґрунтованими та безпідставними.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Козівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року у справі № 2а-1970/252/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
В.М. Багрій

В.В. Ніколін