Справа № 826/3928/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Бистрик
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Безименної Н.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 на Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
скасування розпорядження, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивачі звернулись
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), в якому просили суд
скасувати розпорядження відповідача
від 19.09.2012 № 1635 про відмову в реєстрації
статуту Християнської релігійної
громади «Святого Духа» у Дарницькому
районі м. Києва.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
червня 2013 року в задоволені
адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
Постановою, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати в
повному обсязі Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
червня 2013 року. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
26.06.2012 до виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) надійшла
заява членів Християнської релігійної
громади «Святого Духа» у Дарницькому
районі м. Києва від 23.06.2012 щодо
реєстрації статуту зазначеної
релігійної громади.

За результатами розгляду вказаної
заяви від 23.06.2012 відповідач прийняв
розпорядження від 19.09.2012 № 1635, яким
відмовив в реєстрації статуту
Християнської релігійної громади
«Святого Духа» у Дарницькому районі м.
Києва, у зв'язку з його невідповідністю
вимогам ст.ст. 5, 7, 8 та 12 Закону України
«Про свободу совісті та релігійні
організації», а саме у статуті
Християнської релігійної громади
«Святого Духа» у Дарницькому районі м.
Києва інформація щодо ієрархічної та
інституційної структури, культу,
віросповідання, напряму, течії або
толку до яких належить Християнська
релігійна громада «Святого Духа»
відсутня, крім того статут не містить
відомостей про вид релігійної
організації та її віросповідну
приналежність.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
всупереч вимогам вищезазначеної ст. 12
Закону не містить відомостей,
наявність яких є обов'язковою умовою
відповідності статуту релігійної
організації вимогам чинного
законодавства і їх відсутність в
статуті виключає можливість його
реєстрації, зокрема, в даному випадку
відсутні відомості про право
релігійної громади на заснування інших
релігійних організацій та створення
навчальних закладів. Таким чином суд
дійшов висновку, що відповідачем
правомірно, відповідно до положень
вказаного вище Закону, відмовлено у
реєстрації статуту (положення)
релігійної організації, оскільки її
статут (положення) суперечить чинному
законодавству.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про об'єднання громадян", громадською
організацією є об'єднання громадян для
задоволення та захисту своїх законних
соціальних, економічних, творчих,
вікових, національно-культурних,
спортивних та інших спільних
інтересів.

Згідно ст. 6 даного Закону, об'єднання
громадян створюються і діють на основі
добровільності, рівноправності їх
членів (учасників), самоврядування,
законності та гласності. Вони вільні у
виборі напрямів своєї діяльності.
Обмеження діяльності об'єднань
громадян може встановлюватись тільки
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 13 даного Закону,
об'єднання громадян діє на основі
статуту або положення (далі - статутний
документ). Статутний документ
об'єднання громадян не повинен
суперечити законодавству України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації» в Україні здійснення
державної політики щодо релігії і
церкви належить виключно до відання
України. Церква (релігійні організації)
в Україні відокремлена від держави.
Держава захищає права і законні
інтереси релігійних організацій;
сприяє встановленню відносин взаємної
релігійної і світоглядної терпимості й
поваги між громадянами, які сповідують
релігію або не сповідують її, між
віруючими різних віросповідань та їх
релігійними організаціями; бере до
відома і поважає традиції та внутрішні
настанови релігійних організацій, якщо
вони не суперечать чинному
законодавству. Держава не втручається
у здійснювану в межах закону
діяльність релігійних організацій, не
фінансує діяльність будь-яких
організацій, створених за ознакою
ставлення до релігії. Усі релігії,
віросповідання та релігійні
організації є рівними перед законом.
Встановлення будь-яких переваг або
обмежень однієї релігії,
віросповідання чи релігійної
організації щодо інших не
допускається. Релігійні організації не
виконують державних функцій. Релігійні
організації мають право брати участь у
громадському житті, а також
використовувати нарівні з
громадськими об'єднаннями засоби
масової інформації. Релігійні
організації не беруть участі у
діяльності політичних партій і не
надають політичним партіям фінансової
підтримки, не висувають кандидатів до
органів державної влади, не ведуть
агітації або фінансування виборчих
кампаній кандидатів до цих органів.
Священнослужителі мають право на
участь у політичному житті нарівні з
усіма громадянами. Релігійна
організація не повинна втручатися у
діяльність інших релігійних
організацій, в будь-якій формі
проповідувати ворожнечу, нетерпимість
до невіруючих і віруючих інших
віросповідань. Релігійна організація
зобов'язана додержувати вимог чинного
законодавства і правопорядку .

Згідно положень ст. 7 даного Закону,
релігійні організації в Україні
утворюються з метою задоволення
релігійних потреб громадян
сповідувати і поширювати віру і діють
відповідно до своєї ієрархічної та
інституційної структури, обирають,
призначають і замінюють персонал
згідно із своїми статутами
(положеннями). Релігійними
організаціями в Україні є релігійні
громади, управління і центри,
монастирі, релігійні братства,
місіонерські товариства (місії),
духовні навчальні заклади, а також
об'єднання, що складаються з
вищезазначених релігійних
організацій. Релігійні об'єднання
представляються своїми центрами
(управліннями). На інші організації,
утворені за релігійною ознакою, дія
цього Закону не поширюється.

Так, відповідно до ст. 8 Закону
релігійна громада є місцевою
релігійною організацією віруючих
громадян одного й того ж культу,
віросповідання, напряму, течії або
толку, які добровільно об'єдналися з
метою спільного задоволення
релігійних потреб. Держава визнає
право релігійної громади на її
підлеглість у канонічних і
організаційних питаннях будь-яким
діючим в Україні та за її межами
релігійним центрам (управлінням) і
вільну зміну цієї підлеглості.
Повідомлення державних органів про
утворення релігійної громади не є
обов'язковим.

Статтею 12 Закону визначено, що статут
(положення) релігійної організації,
який відповідно до цивільного
законодавства визначає її
правоздатність, підлягає реєстрації у
порядку, встановленому статтею 14 цього
Закону. Статут (положення) релігійної
організації приймається на загальних
зборах віруючих громадян або на
релігійних з'їздах, конференціях.
Статут (положення) релігійної
організації повинен містити відомості
про: 1) вид релігійної організації, її
віросповідну приналежність і
місцезнаходження; 2) місце релігійної
організації в організаційній
структурі релігійного об'єднання; 3)
майновий стан релігійної організації;
4) права релігійної організації на
заснування підприємств, засобів
масової інформації, інших релігійних
організацій, створення навчальних
закладів; 5) порядок внесення змін і
доповнень до статуту (положення)
релігійної організації; 6) порядок
вирішення майнових та інших питань у
разі припинення діяльності релігійної
організації. Статут (положення) може
містити й інші відомості, пов'язані з
особливостями діяльності даної
релігійної організації. Статут
(положення) релігійної організації не
повинен суперечити чинному
законодавству. Документи, які
визначають віросповідну діяльність,
вирішують інші внутрішні питання
релігійної організації, не підлягають
реєстрації в державних органах.

Згідно ст. 14 Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації», для одержання релігійною
громадою правоздатності юридичної
особи, громадяни у кількості не менше
десяти осіб, які утворили її і досягли
18-річного віку подають заяву та Статут
на реєстрацію до обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

Відповідно до ст. 15 у реєстрації
статуту релігійної організації може
бути відмовлено, якщо її статут або
діяльність суперечать чинному
законодавству.

Так, у пункті 1.8. Статуту Християнської
релігійної громади «Святого Духа» у
Дарницькому районі м. Києва вказано, що
ця громада не входить до складу
будь-яких релігійних об'єднань, у своїй
фінансово-господарчій та релігійній
діяльності є самостійною.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту
статуту та наявних в матеріалах справи
документів не можливо встановити
зокрема інституційну структуру
Християнської релігійної громади
«Святого Духа», тому видається
обґрунтованим посилання відповідача,
що вказана обставина унеможливлює
встановлення відповідності діяльності
даної громади вимогам чинного
законодавства.

За таких обставин, враховуючи
відсутність інформації щодо
ієрархічної та інституційної
структури Християнської релігійної
громади «Святого Духа», що фактично
унеможливлює встановлення
відповідності діяльності даної
громади вимогам чинного законодавства,
а також те, що згідно п. 1.8. Статуту дана
релігійна громада не входить до складу
будь-яких релігійних об'єднань, у своїй
фінансово-господарчій та релігійній
діяльності є самостійною, в той час як
сучасним церковним законодавством не
передбачено існування самостійних
(незалежних) православних громад, тобто
громад, які б не входили до складу
єпархії, колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції, що
відповідачем правомірно, відповідно до
положень Закону України «Про свободу
совісті та релігійні організації»,
відмовлено у реєстрації статуту
(положення) релігійної організації,
оскільки її статут (положення)
суперечить чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що з аналізу ст.ст. 9, 10, 11 Закону
України «Про свободу совісті та
релігійні організації» слідує, що
виключне право створювати нові
релігійні організації належить
Релігійним управлінням і центрам,
відтак Християнської релігійної
громади «Святого Духа» не набуває
права створювати релігійні
організації.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 06 червня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 13.11.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
Н.В. Безименна

Є.О. Сорочко

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Безименна Н.В.

Сорочко Є.О.