Справа № 2а-7888/10/1570
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-7888/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року

12год.00хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Судді - Глуханчука О.В.

Судді - Стефанова С.О.

Розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Товариства з
додатковою відповідальністю "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" до Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної служби
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва про
скасування постанови №41/3/1_10/65-СК про
застосування штрафу у розмірі 1700 грн ,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду 02 серпня 2010
року звернулося Товариство з
додатковою відповідальністю "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" з позовом до
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України про
скасування постанови №41/3/1_10/65-СК про
застосування штрафу за правопорушення,
вчинені на ринках фінансових послуг у
розмірі 1700 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 05.07.2010 року посадовими
особами відповідача був складений Акт
про порушення законів ті інших
нормативно-правових актів ТДВ "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" №41/3/1_10/65-СК, на
підставі якого винесено Постанову
№41/3/1_10/65-СК від 14.07.2010р. про
застосування штрафних санкцій, якою до
позивача застосовано штраф за
порушення вимог статті 14 Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" у частині
обов'язковості надання фінансовою
установою звітності відповідно до
вимог законів та нормативно-правових
актів державних органів з питань
регулювання діяльності фінансових
установ та ринків фінансових послуг,
статті 33 Закону України "Про
страхування" та пунктів 1.2, 2.1 Порядку
складання звітних даних страховиків,
затвердженого розпорядженням
Держфінпослуг від 03 лютого 2004 року №39 в
частині складання форм звітних даних у
вигляді документів, передбачених цим
Порядком. Позивач не погоджується з
постановою про застосування штрафу за
правопорушення, вчинені на ринках
фінансових послуг, оскільки Порядок
складання звітних даних страховиків не
містить вимог стосовно права підпису
розділу 2 тільки особами, які
відповідають кваліфікаційним вимогам
осіб, які можуть займатися актуарними
розрахунками, тому позивач не порушив
вимог статті 14 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
і відповідні норми Порядку, надав
звітність до Держфінпослуг в
електронній та паперовій формі у
термін та в обсязі, встановленому
Порядком; відповідно до наказу
Комітету у справах нагляду за
страховою діяльністю "Про
кваліфікаційні вимоги до спеціалістів,
що здійснюють актуарні розрахунки" від
17 лютого 2000 року №12, актуарій ОСОБА_1
має право проводити та посвідчувати
актуарні розрахунки страхових тарифів
за всіма видами страхування без
обмежень. Також позивач наголошує на
неприпустимості застосування норм
розпорядження Держфінпослуг "Про
затвердження Кваліфікаційних вимог
осіб, які можуть займатися актуарними
розрахунками" від 08 лютого 2005 року №3519,
у зв'язку з його невідповідністю
Конституції та Законам України. Крім
того, на думку позивача, враховуючи
колегіальний принцип діяльності
відповідача, його постанови, зокрема
про застосування штрафу за
правопорушення, вчинені на ринках
фінансових послуг, повинні видаватися
колегіально, а не одноособово.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 26.11.2010р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 13.10.2011р., адміністративний позов
задоволено повністю; визнано
протиправною та скасовано постанову
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України про
застосування штрафу за правопорушення,
вчинені на ринках фінансових послуг
№41/3/1_10/65-СК від 14.07.2010 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12.06.2014р. постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 26.11.2010р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 13.10.2011р. скасовано та справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 07.08.2014р.
справу №2а-7888/10/1570 прийнято до
провадження судді Аракелян М.М. та
призначено до розгляду у колегіальному
складі суду.

В процесі нового розгляду справи
ухвалою від 19.08.2014 року було залучено
до участі у справі у якості третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - Державну
службу України з питань регуляторної
політики та розвитку підприємництва та
ухвалою від 22.10.2014 року змінено
відповідача - Державну комісію з
регулювання ринків фінансових послуг
України на його процесуального
правонаступника - Національну комісію,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, подав до
суду клопотання про розгляд справи за
його відсутності в порядку письмового
провадження. (від 12.11.2014 року вхід.
№27995/14).

Представник відповідача в судове
засідання 12.11.2014р. не з'явився, про дату,
час та місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином, що
підтверджується факсимільним звітом
(а.с. 191).

Заперечень проти позову по суті спору
Нацкомфінпослуг не подало, вважаючи, що
не є правонаступником ліквідованого
Держфінпослуг, проте ця позиція
визнана судом необґрунтованою з
мотивів, викладених в ухвалі Одеського
окружного адміністративного суду від
22.10.2014р. у даній справі (а.с.188-189).

Представник третьої особи в судове
засідання також не з'явився. 29.09.2014 року
за вх. №23860/14 від Державної служби
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва надійшло
клопотання про розгляд справи за
відсутністю її представника.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані учасниками судового процесу
докази в їх сукупності,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, суд дійшов наступного.

Загальні правові засади у сфері
надання фінансових послуг, здійснення
регулятивних та наглядових функцій за
діяльністю з надання фінансових послуг
визначено Законом України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
державне регулювання діяльності з
надання фінансових послуг
здійснюється шляхом: 1) ведення
державних реєстрів фінансових установ
та ліцензування діяльності з надання
фінансових послуг; 2)
нормативно-правового регулювання
діяльності фінансових установ; 3)
нагляду за діяльністю фінансових
установ; 4) застосування уповноваженими
державними органами заходів впливу; 5)
проведення інших заходів з державного
регулювання ринків фінансових послуг.

Державне регулювання ринків
фінансових послуг здійснюється,
зокрема, щодо інших ринків фінансових
послуг спеціально уповноваженим
органом виконавчої влади у сфері
регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті
28 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг»уповноважений орган
у межах своєї компетенції у разі
порушення законодавства про фінансові
послуги, нормативно-правових актів
Уповноваженого органу застосовує
заходи впливу та накладає
адміністративні стягнення.

У разі порушення законів та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність з надання
фінансових послуг, Уповноважений орган
застосовує заходи впливу відповідно до
закону (частина 1 статті 39 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг»).

Спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг у межах,
визначених законодавством, на час
виникнення спірних правовідносин була
Державна комісія з регулювання ринків
фінансових послуг України (пункт 1
Положення про Державну комісію з
регулювання ринків фінансових послуг
України, затвердженого Указом
Президента України від 4 квітня 2003 року
№ 292/2003 (надалі Положення).

Пунктом 3 Положення визначено основні
завдання Комісії.

Відповідно до підпункту 3 частини
пункту 4 Положення Комісія відповідно
до покладених на неї завдань та у межах
своєї компетенції здійснює згідно із
законами України державне регулювання
і нагляд за діяльністю страхових
компаній та страхових брокерів,
установ накопичувального пенсійного
забезпечення, довірчих товариств,
кредитних спілок, лізингових та
факторингових компаній,
кредитно-гарантійних установ,
ломбардів, інших учасників ринків
фінансових послуг (крім банків,
професійних учасників фондового ринку,
інститутів спільного інвестування в
частині їх діяльності на фондовому
ринку, фінансових установ, які мають
статус міжурядових міжнародних
організацій, Державного казначейства
України та державних цільових фондів).

Відносини у сфері страхування,
принципи створення ринку страхових
послуг, посилення страхового захисту
майнових інтересів підприємств,
установ, організацій та фізичних осіб
визначено Законом України «Про
страхування».

Страхування це вид цивільно-правових
відносин щодо захисту майнових
інтересів фізичних осіб та юридичних
осіб у разі настання певних подій
(страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів
(стаття 1 Закону України «Про
страхування»).

Права спеціального уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у
справах нагляду за страховою
діяльністю визначено статтею 37 Закону
України «Про страхування».

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 37 Закону
України «Про страхування» визначено,
що уповноважений орган має право
видавати приписи страховикам про
усунення виявлених порушень вимог
законодавства про страхову діяльність,
а у разі їх невиконання зупиняти чи
обмежувати дію ліцензій цих
страховиків до усунення виявлених
порушень або приймати рішення про
відкликання ліцензій та виключення з
державного реєстру страховиків
(перестраховиків); проводити тематичні
перевірки діяльності страховика у
випадках необхідності перевірки
фактів, викладених у скаргах, заявах,
зверненнях страхувальників,
достовірності показників звітності,
виконання вимог раніше наданих
приписів, за дорученням правоохоронних
органів або органів державної влади,
зустрічні перевірки достовірності і
правильності укладених договорів
страхування та перестрахування та у
разі надходження інформації від
страхувальників про порушення.

Судом встановлено, що 05.07.2010 року
посадовими особами Держфінослуг був
складений акт про порушення законів та
інших нормативно-правових актів ТДВ "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ"№ 41/3/1_10/65-СК
(а.с.18-19), яким встановлено порушення:
ненадання розділу 2 "Показники
діяльності із страхування життя" у
складі звітності позивача за І квартал
2010 року, що свідчить про порушення
товариством вимог статті 14 Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" у частинні
обов'язковості надання фінансовою
установою звітності відповідно до
вимог законів та нормативно-правових
актів державних органів з питань
регулювання діяльності фінансових
установ та ринків фінансових послуг,
статті 33 Закону України "Про
страхування" та пунктів 1.2, 2.1 Порядку
складання звітних даних страховиків,
затвердженого розпорядженням
Держфінпослуг від 03 лютого 2004 року №39 в
частині складання форм звітних даних у
вигляді документів, передбачених цим
порядком (надалі - Порядок №39).

14.07.2010 року директор Департаменту
пруденційного нагляду Держфінпослуг
на підставі вищезазначеного акту виніс
постанову № 41/3/1_10/65-СК, якою застосував
до ТДВ "СК "СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" штраф у
розмірі 1700 грн. (а.с.15-16).

Не погоджуючись з вказаною постановою,
позивач оскаржив її до суду.

Суд погоджується з правовим
обґрунтуванням позивача з огляду на
наступне.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2
Порядку № 39 форми звітних даних
складаються у вигляді документів,
передбачених цим Порядком, у
електронній та паперовій формах.
Документи в електронній формі
складаються шляхом заповнення
українською мовою таблиць та форм,
передбачених цим Порядком, за
допомогою програмних засобів, які
забезпечують формування файлів у
форматі, визначеному Держфінпослуг.

Підпунктом 2.10 пункту 2 Порядку №39
встановлено, що датою подання
документів є дата відбитка
календарного штемпеля поштового
відділення зв'язку, що обслуговує
відправника. У разі надання документів
безпосередньо до Держфінпослуг датою
подання документів є дата їх
реєстрації структурним підрозділом
Держфінпослуг, на який покладено
обов'язок здійснювати реєстрацію
вхідної кореспонденції.

Підставою для застосування до ТДВ "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" штрафних санкцій
відповідач визначив неподання розділу
2 "Показники діяльності із страхування
життя" у складі звітності за І квартал
2010 року, оскільки дані показники
підписані актуарієм, кваліфікація
якого не відповідає кваліфікаційним
вимогам до осіб, які можуть займатися
актуарними розрахунками, затвердженим
розпорядженням Держфінпослуг від 08
лютого 2010 року № 3519.

Відповідно до статті 33 Закону України
"Про страхування" страховики
зобов'язані щоквартально подавати
Уповноваженому органу фінансову
звітність та інші звітні дані за
формою, встановленою Уповноваженим
органом, затверджені власником
(уповноваженим ним органом) страховика,
а також давати на запити
Уповноваженого органу необхідні
пояснення щодо звітних даних.

Судом встановлено, що позивач у обсязі
та строки, встановлені зазначеним
Порядком, подав 27.04.2010р. за вх.№041/3318-ск
до Держфінпослуг звітні дані
страховика за І квартал 2010 року (а.с.20-23),
які розраховано актуарієм ОСОБА_1,
диплом (сертифікат) НОМЕР_1 від 17
вересня 1999 року (а.с.27).

Відповідачем не заперечується той
факт, що позивач у обсязі та строки,
встановлені зазначеним Порядком, подав
до Держфінпослуг звітні дані
страховика за І квартал 2010 року, яка
містить інформацію, що рядки 030 - 045 та 060
- 062 розраховано актуарієм ОСОБА_1,
диплом (сертифікат) НОМЕР_1 від 17
вересня 1999року, натомість вважає, що
оскільки звітні дані були заповнені
актуарієм ОСОБА_1, який не мав на те
відповідної кваліфікації, розділ 2
«Показники діяльності із страхування
життя»у складі звітності за І квартал
2010 року є неподаним.

З цього приводу суд звертає увагу, що
ані Закон України «Про страхування»,
ані Закон України «Профінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», ні Порядок № 39 не
передбачають, що підписання
відповідних рядків звітності
актуарієм, який не відповідає
встановленим вимогам, є підставою
вважати, що така звітність є неподаною.

Таким чином, на думку суду, висновок
відповідача про неподання позивачем
розділу 2 «Показники діяльності із
страхування життя» у складі звітності
за І квартал 2010 року суперечить вимогам
вищенаведеного законодавства.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
41 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» за ненадання,
несвоєчасне надання або надання
завідомо недостовірної інформації
уповноважений орган застосовує до
суб'єктів підприємницької діяльності
штрафні санкції у розмірі до 1000
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, але не більше одного відсотка
від розміру статутного (пайового)
капіталу юридичної особи суб'єкта
підприємницької діяльності, що вчинила
правопорушення.

Судом встановлено факт подання
позивачем до Держфінпослуг звітних
даних страховика за І квартал 2010 року у
обсязі та строки, визначені Порядком
№39, тому застосування до нього
штрафних санкцій на підставі пункту 2
частини 1 статті 41 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових
послуг»є протиправним.

До того ж, за своєю правовою природою
штрафні санкції, встановлені статтею 41
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг», є
адміністративно-господарськими
санкціями у розумінні статті 238
Господарського кодексу України.

Так, відповідно до статті 238
Господарського кодексу України за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до субєктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення субєкта
господарювання та ліквідації його
наслідків. Види
адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються статтею 239
цього Кодексу, іншими законодавчими
актами. Адміністративно-господарські
санкції можуть бути встановлені
виключно законами.

Згідно з частиною 1 статті 239
Господарського кодексу України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до своїх
повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть
застосовувати до субєктів
господарювання таку
адміністративно-господарську санкцію
як адміністративно-господарський
штраф.

Статтею 241 Господарського кодексу
України передбачено, що
адміністративно-господарський штраф -
це грошова сума, що сплачується
субєктом господарювання до
відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення
господарської діяльності. Перелік
порушень, за які з субєкта
господарювання стягується штраф,
розмір і порядок його стягнення
визначаються законами, що регулюють
податкові та інші відносини, в яких
допущено правопорушення.

Відповідно до вимог статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарської
відповідальності учасника
господарських відносин, у тому числі
для застосування
адміністративно-господарських
санкцій, є вчинене таким суб'єктом
господарське правопорушення.

В силу частини другої зазначеної
статті учасник господарських відносин
відповідає за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним ужито всіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

При цьому слід враховувати, що
елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Матеріали справи свідчать, що актуарій
ОСОБА_1 надав позивачу послуги з
актуарних розрахунків, на
підтвердження своєї кваліфікації та
права на здійснення актуарних
розрахунків ОСОБА_1 надав позивачу
наказ Комітету у справах нагляду за
страховою діяльністю від 17 лютого 2000
року № 12, згідно якого ОСОБА_1 проводить
та посвідчує актуарні розрахунки
страхових тарифів за всіма видами
страхування без обмежень, та копію
диплому НОМЕР_1, виданого 17 вересня 1999
року.

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про страхування»
страховий платіж (страховий внесок,
страхова премія) - плата за страхування,
яку страхувальник зобов'язаний внести
страховику згідно з договором
страхування. Страховий тариф - ставка
страхового внеску з одиниці страхової
суми за визначений період страхування.
Страхові тарифи при добровільній формі
страхування обчислюються страховиком
актуарно (математично) на підставі
відповідної статистики настання
страхових випадків, а за договорами
страхування життя - також з урахуванням
величини інвестиційного доходу, яка
повинна зазначатися у договорі
страхування. Конкретний розмір
страхового тарифу визначається в
договорі страхування за згодою сторін.
Актуарними розрахунками можуть
займатися особи, які мають відповідну
кваліфікацію згідно з вимогами,
встановленими Уповноваженим органом,
яка підтверджується відповідним
свідоцтвом.

Згідно із ст.14 ЗУ «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» фінансова установа
зобов'язана вести облік своїх операцій
та надавати звітність відповідно до
вимог законів та нормативно-правових
актів державних органів з питань
регулювання діяльності фінансових
установ та ринків фінансових послуг.

Колегія суддів вважає, що позивач не
несе відповідальності за ймовірну
недостовірність даних про
кваліфікацію особи актуарія, а
обставини справи свідчать про
відсутність вини позивача в межах
спірних правовідносин, що виключає
висновок про вчинення господарського
правопорушення ТДВ "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ".

Оцінюючи також висновки відповідача в
Акті про порушення ТДВ "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" статті 10 ЗУ «Про
страхування», ст.14 ЗУ «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», та пункту 1.4
Кваліфікаційних вимог до осіб, які
можуть займатися актуарними
розрахунками, затверджених
розпорядженням Держфінпослуг від 08
лютого 2005 року №3519, суд звертає увагу
на неможливість порушення позивачем
зазначених правових норм виходячи з
наступного.

Відповідно до частини четвертої статті
10 Закону України "Про страхування",
актуарними розрахунками можуть
займатися особи, які мають відповідну
кваліфікацію згідно з вимогами,
встановленими Уповноваженим органом,
яка підтверджується відповідним
свідоцтвом.

Згідно з пунктом 1.4 Кваліфікаційних
вимог до осіб, які можуть займатися
актуарними розрахунками, затверджених
розпорядженням Держфінпослуг від 08
лютого 2005 року № 3519, актуарні
розрахунки мають право посвідчувати
фізичні особи, які мають кваліфікацію
відповідно до цих Кваліфікаційних
вимог та отримали свідоцтво на право
займатися актуарними розрахунками та
посвідчувати їх (далі - Свідоцтво)
згідно з додатком 1 до цих вимог (надалі
- Розпорядження №3519).

Отже вбачається, що порушення цих норм
може бути допущено особами, які
здійснюють актуарні розрахунки, а не
особами, на замовлення яких
проводяться такі розрахунки, а тому
висновки Держфінпослуг про порушення
позивачем статті 10 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
та пункту 1.4 Кваліфікаційних вимог є
помилковими.

Враховуючи факт надання позивачем до
Держфінпослуг звітних даних
страховика за І квартал 2010 року в
обсязі та строки, визначені Порядком
складання звітних даних страховиків,
затвердженого розпорядженням
Держфінпослуг від 03 лютого 2004 року №39,
та відсутність вини позивача, беручи до
уваги помилковість висновків Акта про
порушення позивачем вимог статті 10
Закону України "Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг" та пункту 1.4
Кваліфікаційних вимог до осіб, які
можуть займатися актуарними
розрахунками, затверджених
розпорядженням Держфінпослуг від 08
лютого 2005 року №3519, оскаржувана
постанова про застосування штрафу за
правопорушення, вчинені на ринках
фінансових послуг є протиправною та
підлягає скасуванню.

На виконання вказівок, що їх містить
ухвала Вищого адміністративного суду
України від 12.06.2014р. у даній справі,
судом встановлено наступне.

11 березня 2010 року рішенням
Держкомпідприємництва «Про
необхідність усунення порушень
принципів державної регуляторної
політики згідно з вимогами Закону
України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» № 51 було
запропоновано відповідачу у справі
визнати таким, що втратило чинність,
Розпорядження № 3519.

Відповідачем на наведене рішення була
подана скарга до Урядового комітету з
питань економічної політики Кабінету
Міністрів України, за результатами
розгляду якої 28 травня 2010 року скарга
відповідача була задоволена та
зобов'язано Держкомпідприємництво
відкликати рішення від 11 березня 2010
року № 51.

У відповідності до частини 1 статті 28
Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» рішення
спеціально уповноваженого органу про
необхідність усунення порушень
принципів державної регуляторної
політики підлягає виконанню органом
виконавчої влади, щодо регуляторного
акта якого було прийнято це рішення, у
двомісячний строк з дня прийняття
такого рішення, а згідно частини 7
статті 29 цього Закону подання скарги
щодо рішення спеціально
уповноваженого органу не зупиняє дії
цього рішення.

На виконання вказівок ухвали Вищого
адміністративного суду України
стосовно передчасного висновку про
втрату чинності Розпорядженням
Держфінпослуг від 08.02.2005 року №3519, яким
затверджено Кваліфікаційні вимоги до
осіб, які можуть займатися акуарними
розрахунками, ухвалою суду від 19.08.2014
року зобов'язано Державну службу
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва надати суду
пояснення та докази щодо направлення
на адресу редакції газети "Урядовий
кур'єр" листа про друкування
повідомлення про зупинення дії
розпорядження Держфінінспекції №3519
від 08.02.2005 року відповідно до листа
Держкомпідприємства від 11.05.2010 року
№5819/ вх. 1437 від 12.05.2010 року та пояснення
та докази стосовно видачі
Міністерством юстиції України
висновку про скасування рішення про
державну реєстрацію
нормативно-правового акту
Держфінпослуг (розпорядження №3519), а
також виключення зазначеного
розпорядження з державного реєстру
нормативно-правових актів.

16.09.2014 року від Державної служби
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва надійшла
відповідь, відповідно до якої останній
не володіє інформацією та доказами,
необхідними для виконання ухвали суду.

Відсутні дані щодо втрати чинності
Розпорядженням №3519 протягом певного
періоду часу також у комп'ютерних
системах інформаційно-правового
забезпечення ЛІГА:ЗАКОН.

Незважаючи на те, що докази на
з'ясування обставин, вказаних в ухвалі
суду касаційної інстанції, при
застосуванні судом положень ст.ст.11,69,70
КАС України не виявлені та не одержані
судом, колегія суддів вважає, що є
достатньо інших підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
нечинність розпорядження №3519, яким
затверджено Кваліфікаційні вимоги до
осіб, які можуть займатися актуарними
розрахунками, у період з березня по
травень 2010р. судом не встановлена.
Протиправність постанови від 14.07.2010р.
та її необґрунтованість випливає із
неправильного застосування до
позивача відповідальності за
порушення п.2 ч.1 ст.41 ЗУ «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» , оскільки
зазначені в цій нормі порушення ТДВ "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" не вчиняло.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку колегії
суддів, відповідачем не доведена
правомірність та обґрунтованість
підстав для прийняття постанови про
застосування штрафу за правопорушення,
вчинені на ринках фінансових послуг,
від 14 липня 2010 року №41/3/1_10/65-СК з
урахуванням вимог, встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому адміністративний позов
ТДВ "СК "СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" підлягає
задоволенню, оскаржувана постанова -
скасуванню як протиправна.

Керуючись ст.94, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
додатковою відповідальністю "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" до Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної служби
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва про
скасування постанови №41/3/1_10/65-СК про
застосування штрафу у розмірі 1700 грн
задовольнити.

Скасувати постанову Держфінпослуг від
14.07.2010р. №41/3/1_10/65-СК про застосування до
Товариства з додатковою
відповідальністю "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" штрафу у розмірі
1700грн. за правопорушення, вчинені на
ринках фінансових послуг.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
Аракелян М.М.

Суддя
Глуханчук О.В.

Суддя
Стефанов С.О.

Адміністративний позов Товариства з
додатковою відповідальністю "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" до Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державної служби
України з питань регуляторної політики
та розвитку підприємництва про
скасування постанови №41/3/1_10/65-СК про
застосування штрафу у розмірі 1700 грн
задовольнити.

Скасувати постанову Держфінпослуг від
14.07.2010р. №41/3/1_10/65-СК про застосування до
Товариства з додатковою
відповідальністю "СК
"СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ" штрафу у розмірі
1700грн. за правопорушення, вчинені на
ринках фінансових послуг.