Справа № 2а-8385/12/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/77386/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Зайцева М.П.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03.09.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2012

у справі № 2а-8385/12/2670

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва

Державної податкової
служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернулась до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень: №
та № від 23.12.2011; № та №
від 19.06.2012.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.09.2012 позовні вимоги задоволено,
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення: №
від 23.12.2011; № від 23.12.2011;
№ від 19.06.2012; № від 19.06.2012.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2012
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03.09.2012 залишено без
змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
який просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції, прийняти нове
рішення яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом першої та апеляційної інстанцій
при вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.
222 КАС України справа розглядається в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2008 по 31.12.2010 та складено акт
№ 59/1704-НОМЕР_1 від 07.12.2011.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення - рішення: № від
23.12.2011, яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб на 236698, 39 грн.; №
від 23.12.2011, яким збільшено
позивачу суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на 356355, 83
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 89088, 95 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.3.1. п. 7.3. Закону України
„Про податок на додану вартість" №
168/97-ВР від 03.04.1997, занижено податкові
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 356355, 83 грн.;
ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з
громадян" № 13-92 від 26.12.1992, донараховано
податок на доходи фізичних осіб за 2010
рік в сумі 236698, 39 грн.

В порядку адміністративного
оскарження рішенням ДПС у м. Києві від
03.04.2012 №350/1712-314 залишено без змін
податкові повідомлення - рішення №
від 23.12.2011, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб 236698, 39 грн. за
основним платежем; № від 23.12.2011,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у сумі 445444, 78 грн.

Рішенням ДПС України скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 23.12.2011, в частині сплати 212168, 17
грн. податку з доходів фізичних осіб, та
в зазначеній частині рішення ДПС у
місті Києві №350/Т/12-314 від 03.04.2012 та
збільшено на 140105, 52 грн. суму податку на
додану вартість та на 35026, 30 грн. суму
застосованої штрафної санкції.

Вказане рішення ДПС України винесено
на підставі даних акту перевірки від
07.12.2011 та за результатами
документальної позапланової виїзної
перевірки, проведеної в період з 30.05.2012
по 05.06.2012 результати якої викладено в
акті №13/1702-НОМЕР_1 від 05.06.2011.

Перевіркою від 05.06.2011 встановлено
порушення позивачем пп. 7.3.1. п. 7.3. Закону
України „Про податок на додану
вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997,
встановлено заниження податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість на загальну суму 496461 грн.; ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
„Про прибутковий податок з громадян" №
13-92 від 26.12.1992, донараховано податок на
доходи фізичних осіб за 2010 рік в сумі
24530, 22 грн.; п. 19.2 ст. 19 Закону України
„Про податок з фізичних осіб" №889-IV від
22.05.2003, не подання податкового
розрахунку за ф. №1-ДФ за III кв. 2010 року
та IV кв. 2010 року.

Відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: № від
19.06.2012; № від 19.06.2012.

Відповідач обґрунтовує тим, що базою
оподаткування послуг комісії
транспортного обслуговування, які
надавались за договорами комісії
транспортного обслуговування від
11.08.2012, від 05.01.2009, 05.01.2010 є вся сума
грошових коштів, яка надходила на
виконання цих договорів на
розрахунковий рахунок позивача.

Також відповідачем зроблено висновок,
що позивачем перевищено допустимі
норми 500 тис. грн. за ІІІ квартал 2010 року
з IV кв. 2010 року позивачем повинна
здійснюватись діяльність на загальній
системі оподаткування та відповідно до
пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України „Про
податок на додану вартість", позивач
повинна була зареєструватись
платником податку на додану вартість з
01.10.2010 та перейти на загальну систему
оподаткування, зареєструватись
платником податку на додану вартість,
нараховувати та сплачувати податок на
додану вартість.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 05.01.2009 та 05.01.2010 був
укладений договір між позивачем та ТОВ
„Екватор - А", а 12.08.2010 з ТОВ „Пантос
Логістикс Україна".

За умовами вищезазначених договорів,
Комітент-Замовник доручив, а
Комісіонер-Експедитор зобов'язувався
за винагороду виконати від свого імені
і за рахунок Комітента-Замовника угоду
по організації перевезень
автомобільним транспортом вантажів
Комітента-Замовника з залученням
Контрагента-Перевізника відповідно до
умов, що викладені в заявках (п. 1.1
Договору).

Загальна вартість наданих послуг за
вищевказаними договорами склала 2603985, 70
грн.

У випадку належного надання послуг
Комітент сплачує Комісіонеру
комісійну винагороду.

Статтею 1 Указу Президента України
„Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998 N 727/98
встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для суб'єктів малого
підприємництва фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 вказаної статті).

Відповідно до статті 5 Указу N 727/98 у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Розділ IV Декрету Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з
громадян" визначає особливості
оподаткування доходів від зайняття
підприємницькою діяльністю.

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету
визначено, що згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу (абзац 2 вказаної статті).

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає як обов'язок
переходу у наступному податковому
періоді на загальну систему
оподаткування так і з оподаткування
суми такого перевищення у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України „Про
прибутковий податок з громадян",
оскільки оподаткування за ставкою
єдиного податку може мати місце лише
при дотриманні норм Указу Президента
„Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва", зокрема щодо обсягу
граничного розміру виручки.

Положеннями ст. 9 Закону України „Про
транспортно-експедиторську
діяльність" платникам податків з метою
надання транспортних послуг не
заборонено залучати інших
перевізників.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України
„Про транспортно-експедиторську
діяльність" клієнт зобов'язаний у
порядку, передбаченому договором
транспортного експедирування,
сплатити належну плату експедитору, а
також відшкодувати документально
підтверджені витрати, понесені
експедитором в інтересах клієнта в
цілях виконання договору
транспортного експедирування.

Таким чином, позивач під час виконання
вищезазначених договорів на
транспортне обслуговування надавав
транспортно-експедиторські послуги та
є експедитором, який не є довіреною
особою перевізника, а виступає як
окремий продавець всього комплексу
послуг по виконанню або організації
виконання транспортно-експедиторських
послуг.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
та апеляційної інстанції стосовно
того, що суми, які є винагородою
експедитора за договором, та суми, які є
оплатою третім особам, залученим
експедитором для належного виконання
своїх обов'язків за договором не є
тотожними.

Під час розгляду справи судами
встановлено фактичне надання
позивачем транспортно-експедиційних
послуг ТОВ „Екватор - А", ТОВ „Пантос
Логістикс Україна".

Крім того, Державною податковою
інспекцію не доведено, що сума яка
надійшла на розрахунковий рахунок
позивача є його доходом

Дану суму як дохід зареєстрував
перевізник.

В той час між позивачем і перевізником
не було угод на зазначену суму, а кошти
перевізнику передавались позивачем за
призначенням по угоді перевозки.

За таких обставин, на думку колегії
суддів, кошти отримані позивачем на
виконання умов договору, не є виручкою
у розумінні положень Указу N 727/98.

Обсяг виручки фізичної особи -
підприємця, що є платником єдиного
податку і здійснює свою діяльність на
транспортне обслуговування,
складається лише із сум винагороди.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 03.09.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2012 у справі № 2а-8385/12/2670 залишити
без задоволення, а судові рішення без
змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03.09.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2012 у
справі № 2а-8385/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення, але може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та порядку,
передбачених статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді М.П. Зайцев
О.І. Степашко