Справа № 808/7028/13-а
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 808/7028/13-а

23 жовтня 2014 року 13год. 26хв. м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Дуляницької С.М., за
участю секретаря судового засідання
Ширшова А.А., та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Біссаров А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Запорізькій області
про скасування постанови №000201 від
09.08.2013р. -, -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
по тексту постанови - позивач, ФОП
ОСОБА_3) звернувся до суду з позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Запорізькій області (далі
по тексту постанови - відповідач,
Інспекція) про визнання протиправною
та скасування постанови № 000201 від
09.08.2013.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав з підстав,
викладених в позовній заяві. Зокрема
вказав на відсутність у діях позивача
порушень вимог законодавства, а відтак,
і наявність підстав для застосування
штрафу. Крім того вказав, що позивач не
веде обов'язкового обліку доходів і
витрат, а відтак, і розмір
застосованого штрафу відповідачем
визначено не правильно. Просить
адміністративний позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив та
зазначив, що актом № 000331 від 31.07.2013 були
зафіксовані порушення вимог Закону
України "Про захист прав споживачів"
щодо надання інформації та щодо
обов'язку підприємця надавати послуги
належної якості. Також вказав, що
позивач відповідно до вимог
Податкового кодексу України
зобов'язаний вести облік доходів та
витрат, а тому розмір штрафу
відповідачем визначався виходячи з
наданої позивачем довідки про вартість
наданих послуг. Просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
заслухавши показання свідків,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд прийшов
до висновку, що позов слід задовольнити
частково.

Судом встановлено, що 03.10.2005 ОСОБА_3
зареєстрований виконавчим комітетом
Запорізької міської ради як фізична
особа-підприємець (а.с.19 том 1) та
перебуває на спрощеній системі
оподаткування з 01.04.2013 року як платник
єдиного податку другої групи зі
ставкою єдиного податку 20%, про що
свідчить копія свідоцтва платника
єдиного податку №017636 (а.с.18 том 1).
Обраний вид діяльності позивача:
діяльність засобів розміщування на
період відпустки та іншого тимчасового
проживання; надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна; допоміжне
обслуговування наземного транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами Інспекції 31.07.2013
проведено перевірку дотримання
законодавства про захист прав
споживачів фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1",
де позивач здійснює свою
підприємницьку діяльність), результати
якої оформлено актом перевірки № 000331
(а.с.11-16 том 1). Перевірка проведена за
зверненням ОСОБА_4 та на підставі згоди
Держспоживінспекції України від 15.07.2013.

Перевіркою встановлено, що споживачам
надаються послуги з тимчасового
проживання без необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про найменування та місцезнаходження
виконавця, перелік послуг, що надаються
та їх вартість; споживачам надаються
послуги з тимчасового проживання
(розміщення) в порушення ДСТУ 4268:2003
Послуги туристичні. Засоби
розміщування. Загальні вимоги, а саме:
відсутня вивіска із зазначенням виду
та назви, в житловій кімнаті відсутнє
дзеркало, туалет та душ знаходяться на
території бузи відпочинку. Туалетів 8
одиниць, рукомийників 8 одиниць,
душових 8 одиниць. Загально дозволена
кількість відпочиваючих на базі
відпочинку становить 80 койкомісць.
Загальна площа житлової кімнати
становить 12,1 м.кв. на трьох осіб,
замість 13,5 м.кв. Вищезазначене свідчить
про порушення пп. 5.6, 6.8, 5.9 ДСТУ 4268:2003
Послуги туристичні. Засоби
розміщування. Загальні вимоги, ст. 6, ст.
15 Закону України "Про захист прав
споживачів".

На підставі вказаного акта,
відповідачем прийнято постанову про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України "Про захист
прав споживачів" №000201 від 09.08.2013 року,
якою до ФОП ОСОБА_3 застосовано штраф у
розмірі 91123,2 грн. за виготовлення або
реалізацію продукції (надання послуг),
що не відповідає вимогам нормативних
документів - у розмірі п'ятдесяти
відсотків виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів; за
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі 30 відсотків
вартості виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян (а.с.8 том 1).

Надаючи правову оцінку постанові
Інспекції про накладення стягнень,
передбачених ст.23 Закону України "Про
захист прав споживачів" №000201 від 09.08.2013
року, суд виходить з такого.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, права споживачів, а також
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів
встановлюються та регулюються Законом
України "Про захист прав споживачів"
від 12.05.1991 року за №1023 (далі - Закону
№1023).

Відповідно до п. 19 ст. 1 Закону № 1023,
продукція - це будь-які виріб (товар),
робота чи послуга, що виготовляються,
виконуються чи надаються для
задоволення суспільних потреб.

Стаття 6 Закону № 1023 передбачає, що
продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про цю продукцію.
Продавець (виробник, виконавець) на
вимогу споживача зобов'язаний надати
йому документи, які підтверджують
належну якість продукції. Вимоги до
продукції щодо її безпеки для життя,
здоров'я і майна споживачів, а також
навколишнього природного середовища
встановлюються нормативними
документами. Щодо окремих груп
продукції зазначені вимоги
встановлюються законами та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до пп. 5.6, 5.8, 5.9, 5.10 ДСТУ 4268:2003
Послуги туристичні. Засоби
розміщування. Загальні вимоги, засоби
розміщування повинні мати вивіску із
зазначенням їх виду та назви.
Інформація стосовно виконавців послуг
засобів розміщування, режим їх роботи
та перелік послуг, що надаються,
повинна бути розміщена при вході на
територію і (або) у приміщенні, і має
відповідати вимогам Закону України
"Про захист прав споживачів".

Площа житлової кімнати повинна бути не
менша ніж 8 м.кв. Площа житлової кімнати
на одну особу, що проживає у будинках:
а) цілорічного функціювання - не менша
ніж 6,0 м.кв.; б) сезонного (літнього)
функціювання - не менша ніж 4,5 м.кв.; в)
для таборів - не менша ніж 4,0 м.кв.

У житловій кімнаті повинні бути:

а) меблі (ліжко, тумбочка, стіл, стілець,
шафа або ніша для одягу), інвентар
(килимок біля ліжка, дзеркало тощо),
постільні речі (матрац, дві подушки,
наволоки, ковдра, покривало на ліжко,
простирадло, підковдра) за кількістю
тих, хто проживає, та рушники (не менше
двох на одного туриста);

б) цупкі завіски або жалюзі, що дають
змогу затемнювати приміщення, та
прозорі завіски на вікнах;

в) світильники на стелі (на стіні);

г) замки у дверях із внутрішнім
запобіжником;

д) відповідний інвентар (попільничка -
крім засобів розміщування для дітей та
юнацтва, ключ комбінований для
відкривання пляшок, набір посуду для
питної води тощо).

Санвузол у номері повинен бути
устаткований умивальником, унітазом,
ванною або ду шем. За відсутності
санвузла в номері засоби розміщування
повинні мати санітарні об'єкти
загального користування (з розрахунку
один унітаз, один умивальник і один душ
не більше ніж на десять чоловік, окремо
для жінок та чоловіків).

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 показали, що
номери, в яких вони жили, в період
їхнього проживання відповідали
вимогам ДСТУ. Від ОСОБА_8 надійшли
нотаріально засвідчені письмові
пояснення (а.с.26 том 2).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 показав, що в кімнаті № 18 третє
ліжко поставив він замість поламаного,
однак поламане винести не встиг.
Дзеркало тріснуло, коли заносив та
встановлював нове ліжко. Нове дзеркало
на складі взяти не встиг. Також показав,
що лише в кімнаті № 18 передбачено два
ліжка, у всіх інших кімнатах - по три.
Кімнати приблизно однакового розміру.

Крім того, постановою Жовтневого
районного суду м.Запоріжжя у справі №
331/6681/13-а (провадження № 2-а/331-133/13) (яка
набрала законної сили) встановлено, що
ФОП ОСОБА_3 на базі відпочинку
"ІНФОРМАЦІЯ_1" надавав послуги без
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про
найменування та місцезнаходження
виконавця, переліку послуг, що
надаються, їх вартості. Відсутня
вивіска із зазначенням виду та назви. У
житловій кімнаті відсутнє дзеркало,
туалет та душ знаходяться на території;
площа кімнати складає 12,1 кв.м., замість
13,5 кв.м. В акті перевірки та постанові
про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_3 власноручно
виклав свої пояснення: дзеркала
частково розбиті і будуть замінені.
Номер рахується двомісним, третє ліжко
резервне. Вивіску оформимо,
прейскурант зробимо.

З наданих представником відповідача
фотознімків вбачається, що туалети та
душові знаходяться на території бази
відпочинку. В кімнаті знаходяться три
ліжка, які застелені однаково. На
стінах кімнати відсутнє дзеркало. На
веранді біля кімнати є стіл та три
стільця.

Жовтневим районним судом м.Запоріжжя у
вказаній постанові зазначено, що
розміщення туалетів та душу на
території бази відпочинку не
суперечить положенням ДСТУ. Однак, інші
порушення є доведеними та утворюють
склад правопорушення, передбаченого
ст. 168-1 КпАП України.

З врахуванням наведених обставин суд
приходить до висновку, що позивачем не
спростовано наявність порушень,
зазначених в акті перевірки від 31.07.2013
року.

Водночас суд вважає за необхідне
зазначити таке.

Розраховуючи розмір штрафу в
оскаржуваній постанові, відповідач
виходив з інформації, зазначеній в
довідці, що видана позивачем 02.08.2013
(а.с.172 том 1).

Відповідно до п. 2, п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону №
1023, у разі порушення законодавства про
захист прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за:

виготовлення або реалізацію продукції,
що не відповідає вимогам нормативних
документів, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків вартості виготовленої або
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
необхідною умовою для застосування
штрафу у розмірі п'ятдесяти та тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги є ведення
суб'єктом господарювання обов'язкового
обліку доходів і витрат. Суд акцентує
увагу, що законодавцем в даній нормі
застосовано єднальний сполучник "і", а
не розділовий "або", тобто обов'язковою
умовою для застосування до суб'єкта
господарювання штрафу у розмірі
п'ятдесяти та тридцяти відсотків
вартості наданої послуги є одночасне
ведення як обов'язкового обліку
доходів, так і обов'язкового обліку
витрат.

Як вбачається з долученого до
матеріалів справи свідоцтва платника
єдиного податку (а.с.18 том 1), ФОП ОСОБА_3
з 01.04.2013 року перебуває на спрощеній
системі оподаткування як платник
єдиного податку другої групи і не є
платником ПДВ.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 Податкового
кодексу України - спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Відповідно до пп. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296
Податкового кодексу України - платники
єдиного податку першої і другої груп та
платники єдиного податку третьої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість, ведуть книгу обліку
доходів шляхом щоденного, за
підсумками робочого дня, відображення
отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її
ведення затверджуються Міністерством
фінансів України.

Зі змісту ст.ст. 291, 296 Податкового
кодексу України слідує, що ФОП ОСОБА_3
при оподаткуванні підприємницької
діяльності не веде обов'язкового
обліку доходів та витрат. Сума єдиного
податку визначається виключно на
підставі даних про отриманий дохід.

Наведені обставини мають значення при
застосуванні Інспекцією з питань
захисту прав споживачів у Запорізькій
області штрафних санкцій у
відповідності до п. 2, п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону
України "Про захист прав споживачів".

За умови, якщо суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язкового
обліку доходів та витрат, штраф
визначається у розмірі десяти та п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян відповідно.

Як свідчать матеріали справи вказані
приписи п.2, п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України
"Про захист прав споживачів"
відповідачем було проігноровано.

Таким чином, враховуючи те, що позивач
веде лише облік доходів (форма ведення -
книга обліку доходів), суд вважає, що
Інспекції слід було застосувати до ФОП
ОСОБА_3 за виявлені порушення згідно з
вимогами п. 2, п.7 ч.1 ст.23 Закону №1023
штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, тобто, 170 грн. (17х10) та п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, тобто 85 грн.(17х5), а не у
розмірі відповідно п'ятдесяти та
тридцяти відсотків вартості наданої
послуги.

В силу вимог ч.3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
10)своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, постанова Інспекції про
накладення на ФОП ОСОБА_3 стягнень,
передбачених статтею 23 Закону №000201 від
09.08.2013 року, в частині застосування до
ФОП ОСОБА_3 штрафу в розмірі 90868,2 грн.
(91123,2 грн. - 170 грн. - 85 грн.) не відповідає
вказаним критеріям правомірності, є
протиправною, а тому підлягає
скасуванню в цій частині.

Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову від 09.08.2013 № 000201 про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України "Про захист
прав споживачів" в частині
застосування до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 штрафу в
розмірі 90868,2 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
позивачу відмовити.

Присудити на користь позивача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
796,53 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
С.М.Дуляницька