Справа № 813/8153/13-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/800/43139/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Кочана В.М.,провівши у
порядку касаційного провадження
попередній розгляд адміністративної
справи

за позовом ОСОБА_8 до Львівського
прикордонного загону про скасування
постанови про заборону в'їзду в
Україну,

за касаційною скаргою представника
позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2014
року,

встановив:

В жовтні 2013 року ОСОБА_8 пред'явив позов
до Львівського прикордонного загону
про скасування постанови про заборону
в'їзду в Україну від 8 серпня 2013 року.

На обґрунтування позову зазначив, що
дане рішення прийнято з порушенням
Закону України від 22 вересня 2011 року №
3773-VI «Про правовий статус іноземців та
осіб без громадянства» (в редакції,
чинній на момент прийняття спірної
постанови; далі - Закон № 3773-VI) та
Інструкції про порядок прийняття
органами охорони державного кордону
Державної прикордонної служби України
рішень про заборону в'їзду в Україну
іноземцям та особам без громадянства,
затвердженої наказом адміністрації
Державної прикордонної служби України
від 5 грудня 2011 року № 946 (далі -
Інструкція).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2014 року позов задоволено: визнано
протиправною та скасовано постанову
від 8 серпня 2013 року про заборону
в'їзду в Україну громадянину Франції
ОСОБА_8.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2014
року скасовано постанову суду першої
інстанції, а в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
процедури винесення оскаржуваної
постанови та перевищення службовими
особами відповідача своїх повноважень,
просить скасувати прийняте
апеляційним судом рішення і залишити в
силі постанови суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що 16 червня 2013 року
начальником відділу прикордонної
служби «Львів - аеропорт» Львівського
прикордонного загону прийнято
постанову № 141, якою громадянина
Франції ОСОБА_8 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення за частиною другою
статті 203 КУпАП та накладено стягнення
у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

12 липня 2013 року у зв'язку із несплатою в
добровільному порядку вказаного
штрафу протягом строків, передбачених
частиною першою статті 307 КУпАП, на
адресу Личаківського відділу
державної виконавчої служби
направлено заяву про примусове
стягнення.

Постановою головного державного
виконавця Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції від 25 липня 2013 року ВП № 39011281
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження, оскільки боржник проживає
за межами території, на яку поширюється
юрисдикція України.

8 серпня 2013 року прийнято постанову про
заборону в'їзду в Україну, якою
громадянину Франції ОСОБА_8 заборонено
в'їзд в Україну на 3 роки.

19 серпня 2013 року начальником 3-го
відділення інспекторів прикордонної
служби «Бориспіль 1», окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ»,
капітаном Мусаєвим Т.І. прийнято
рішення про відмову в перетинанні
державного кордону іноземцю -
громадянину Франції ОСОБА_8 на підставі
пункту 2 частини першої статті 8
Закону України «Про прикордонний
контроль», оскільки є рішення
уповноваженого державного органу
України про заборону в'їзду в Україну.

26 вересня 2013 року позивачем сплачено
штраф у розмірі 510 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки було відсутнє подання
державного виконавця про заборону
в'їзду в Україну чи видворення за межі
України, відповідачем було порушено
визначений законодавством порядок
прийняття рішення про заборону в'їзду в
Україну відносно позивача.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та приймаючи нову про
відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд, виходячи з положень
Інструкції та Закону № 3773-VI дійшов
висновку про правомірність
оскаржуваної постанови і прийняття її
згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 7 частини першої
статті 13 Закону № 3773-VI в'їзд в Україну
іноземцю або особі без громадянства не
дозволяється, якщо під час
попереднього перебування на території
України іноземець або особа без
громадянства не виконали рішення суду
або органів державної влади,
уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.

Згідно з частиною третьою статті 13
Закону № 3773-VI рішення про заборону
в'їзду в Україну приймається
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, Службою
безпеки України або органом охорони
державного кордону.

Підпунктом «ґ» пункту 2.1 Інструкції
передбачено, що рішення про заборону
в'їзду в Україну іноземцю (далі -
рішення про заборону в'їзду в Україну)
приймається органом охорони
державного кордону в разі, якщо під час
попереднього перебування на території
України іноземець або особа без
громадянства не виконали рішення суду
або органів державної влади,
уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.
Пунктом 2.3 Інструкції визначено строк
заборони в'їзду на територію України - 3
роки.

За правилами частини другої пункту 2
Порядку продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15 лютого 2012 року
№ 150, іноземці та особи без
громадянства, які на законній підставі
прибули в Україну, можуть тимчасово
перебувати на її території не більш як
90 днів протягом 180 днів з дати першого
в'їзду з держав з безвізовим порядком
в'їзду, якщо інший строк не визначено
міжнародними договорами України.

Отже, перебуваючи на території України
з 29 січня 2013 року по 16 червня 2013 року
позивач перевищив строк на 16 діб, чим
допустив адміністративне
правопорушення, передбачене частиною
другою статті 203 КУпАП, а саме:
недодержання іноземцями та особами без
громадянства встановленого порядку
реєстрації або порушення
встановленого терміну перебування в
Україні, виявлені в пунктах пропуску
через державний кордон України, що
тягне за собою накладення штрафу від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Щодо посилання позивача на
неможливість виконання постанови про
накладення адміністративного
стягнення, апеляційний суд встановив,
що копію постанови про адміністративне
правопорушення він отримав 16 червня 2014
року і до винесення постанови про
заборону в'їзду від 8 серпня 2014 року
в'їжджав на територію України 4 липня 2013
року (виїхав 31 липня 2013 року) і 2 серпня
2013 року, а тому мав можливість вчасно
оплатити штраф та усунути підстави, на
основі яких винесено оскаржувану
постанову про заборону в'їзду.

Відповідно до пункту 2.2. Інструкції
рішення про заборону в'їзду в Україну
іноземцю може бути прийнято органом
охорони державного кордону: щодо осіб,
зазначених у частині другій статті 26
Закону № 3773-VI, у разі прийняття рішення
про їх примусове повернення; за
поданням державного виконавця у разі
невиконання особою рішення про
накладення штрафів за правопорушення,
розгляд справ за якими належить до
компетенції Державної прикордонної
служби України.

Оскільки головним державним
виконавцем Личаківського відділу
державного виконавчої служби ЛМУЮ
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження і за
наявності невиконаної постанови
прикордонної служби про накладення
штрафу, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку, що
оскаржувана постанова про заборону
в'їзду від 8 серпня 2013 року з огляду на
положення Інструкції та Закону № 3773-VI є
правомірною та не підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
дав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу представника
позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_7 відхилити, а
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Кочан В.М.