Справа № 548/94/14-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/800/14708/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівЛогвиненка А.
О., Маслія В. І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Хорольському районі Полтавської
області, за участю Управління
Державної казначейської служби
України у Хорольському районі
Полтавської області про перерахунок та
виплату пенсії,

установив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Хорольському районі Полтавської
області про перерахунок та виплату
пенсії.

Рішенням Хорольського районного суду
Полтавської області від 08 вересня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 11 серпня 2011 року,
позов задоволено: зобов'язано
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу пенсії відповідно до
статей 50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи " з 24 квітня 2010 року;
зобов'язано відповідача здійснювати в
подальшому перерахунок пенсії
позивачу відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

26 серпня 2011 року Хорольським районним
судом Полтавської області видано
виконавчий лист у даній справі.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Хорольському районі Полтавської
області проведено перерахунок пенсії
та нараховано за рахунок коштів
Державного бюджету України на користь
позивача недоотриману пенсію у сумі 88
577 грн 40 коп.

15 вересня 2011 року державним виконавцем
прийнято постанову про закінчення
виконавчого провадження.

22 січня 2014 року позивач звернувся до
суду із заявою про зміну способу
виконання рішення Хорольського
районного суду Полтавської області від
08 вересня 2010 року.

Заява обґрунтована тим, що кошти
позивачем не отримані через
відсутність фінансування. Також
зазначив, що, оскільки в судовому
рішенні не вказана сума коштів, які
необхідно стягнути, тому воно не може
бути виконаним без зміни способу його
виконання із зобов'язального характеру
на стягувальний.

Ухвалою Хорольського районного суду
Полтавської області від 30 січня 2014 року
заяву задоволено: стягнуто з
відповідача за рахунок коштів
Державного бюджету України на користь
позивача недоотриманої пенсії у сумі 88
577 грн 40 коп.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року скасовано ухвалу Хорольського
районного суду Полтавської області від
30 січня 2014 року та прийнято нову про
відмову в задоволенні заяви про зміну
способу виконання рішення суду.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся з касаційною скаргою на
нього, в якій просить його скасувати та
залишити в силі судове рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Статтею 14 КАС України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Хорольського районного суду
Полтавської області від 08 вересня 2010
року у справі № 2-895/10 позовні вимоги
позивача задоволено, у тому числі й
стосовно зобов'язання відповідача
здійснити позивачу перерахунок та
виплатити доплату до пенсії з 24 квітня
2010 року з урахуванням статей 50, 54 та ч. 3
ст. 67 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини рішення
Хорольського районного суду
Полтавської області від 08 вересня 2010
року та наведених процесуальних норм
дають підстави зробити висновок про те,
що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами, як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин позивач просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог, і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. В
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак слід розуміти відмінності між
позовною вимогою, як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача,
від способу виконання судового
рішення, як одного з його заходів, що
унеможливлює зміни судового рішення за
відсутності на це процесуальних
повноважень.

Крім того, ч. 1 ст. 263 КАС України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Окрім того, закриваючи виконавче
провадження по виконавчому документу,
державний виконавець у постанові про
закінчення виконавчого провадження
від 15 вересня 2011 року не
вказав про неможливість виконання
рішення суду у такий спосіб.

Наведене свідчить, що позивачем не
доведено обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим,
- а отже і підстав для зміни способу і
порядку виконання рішення немає.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що підстави для
задоволення заяви позивача про зміну
способу виконання судового рішення
Хорольського районного суду
Полтавської області від 08 вересня 2010
року відсутні.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
судів.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: