Справа № 821/1361/14
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1361/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Бездрабко О.І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в поряду письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Генічеської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 12.05.2014 року
по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Новоолексіївський елеватор» до
Генічеської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

23.04.2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Новоолексіївський
елеватор» звернулось до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до Генічеської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 03.12.2013 року:

- № , яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування за серпень 2012
року на 12702 грн. та застосовано штрафні
санкції на суму 31775,50 грн.,

- № , яким позивачу збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість на 44154 грн., з яких за
основним платежем на 29436 грн., за
штрафними санкціями на 14718 грн.,

- № , яким позивачу збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
прибуток на 51630,75 грн., з яких за
основним платежем на 47992 грн., за
штрафними санкціями на 3638,75 грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 12.05.2014 року
адміністративний позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 30.05.2014 року
Генічеська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області подала апеляційну скаргу на
вказану постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Податковий орган посилався на те, що
товариством у перевіряємий період було
неправомірно сформовано податковий
кредит за рахунок операцій з ФОП
ОСОБА_2, які не мали реального
характеру.

У зв'язку з вказаним Генічеська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області вважає, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийнято
обґрунтовано, а тому скасуванню не
підлягають.

На підставі викладеного ставиться
питання про скасування постанови
Херсонського окружного
адміністративного суду від 12.05.2014 року
та постановлення нової, якою відмовити
в задоволенні позовних вимог ТОВ
«Новоолексіївський елеватор» в
повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КАС
України, за відсутності клопотань від
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 06.11.2013 р. по 12.11.2013 р.
Генічеською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області було проведено позапланову
невиїзну перевірку ТОВ
«Новоолексіївський елеватор» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні правових
відносин з ФОП ОСОБА_2 за період
листопад, грудень 2011 року, серпень 2012
року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 19.11.2013 р. № 305/22-1/329952590,
на підставі якого Генічеською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Херсонській області було
прийнято податкові
повідомлення-рішення № про
зменшення позивачу суми бюджетного
відшкодування за серпень 2012 року на 12702
грн. та застосування штрафних
фінансових санкцій на суму 31775,50 грн., №
, про збільшення позивачу суми
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість на 44154 грн., з яких за
основним платежем на 29436 грн., за
штрафними санкціями на 14718 грн., - №
про збільшення позивачу суми
грошових зобов'язань з податку на
прибуток на 51630,75 грн., з яких за
основним платежем на 47992 грн., за
штрафними санкціями на 3638,75 грн.

В ході зазначеної перевірки органом
податкової служби встановлено
порушення ТОВ «Новоолексіївський
елеватор» ч.1 та ч.5 ст.203, ч.1 та ч.2 ст.215,
ст.629, ч.1 ст.628, ст.629, ст.655, ст.656, ст.658,
ст.662, ч.2 ст.689, ч.2 ст.712 ЦК України в
частині недодержання в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
по правочинах, здійснених ТОВ
"Новоолексіївський елеватор" з
постачальником ФОП ОСОБА_2, як наслідок
не спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже - мають
ознаки нікчемності по ланцюгу до
"вигодонабувача"; п.138.2 ст.138 ПК України,
внаслідок безпідставного включення до
суми валових витрат операцій по
придбанню нафтопродуктів від
постачальника ФОП ОСОБА_2 на загальну
суму витрат 216490 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 47992 грн., у т.ч. за 2-4
квартали 2011 року на суму 33437 грн. (145380 х 23
%), за 3 квартали 2012 року на суму 14555 грн.
(69310 х 21 %).

Також податковим органом встановлено
порушення позивачем ст.188, ст.198, ст.201 ПК
України, в результаті чого зменшено
податковий кредит по податку на додану
вартість за серпень 2012 року у сумі 13862
грн., що призвело до завищення суми
бюджетного відшкодування за серпень 2012
року у сумі 12702 грн.; а також зменшено
податковий кредит по податку на додану
вартість за листопад, грудень 2011 року
на загальну суму 29436 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті на загальну суму 29436
грн., у т.ч. за листопад 2011 року на суму
14596 грн., за грудень 2011 року на суму 14840
грн.

В акті перевірки податковий орган
посилався на те, що в ході перевірки
було встановлено, що за даними системи
обробки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України за
даними додатку 5 до Декларації з
податку на додану вартість ТОВ
«Новоолексіївський елеватор» до
складу податкового кредиту віднесена
сума податку на додану вартість по
взаєморозрахункам з ФОП ОСОБА_2, тоді як
за даними Інформаційної бази «Система
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів» ФОП ОСОБА_2 не
відображено податкових зобов'язань по
контрагенту ТОВ «Новоолексіївський
елеватор». У зв'язку з чим виявлено
розбіжність по декларуванню податку на
додану вартість.

Крім того, податковий орган зазначив,
що згідно акту 74/17-3/НОМЕР_4 від 27.12.2012
року, отриманого від
Нижньосірогозького відділення
Генічеської ОДПІ «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки СПД-ФО ОСОБА_2 з питань
правомірності визначення податкових
зобов'язань з ПДВ у податкових
деклараціях з ПДВ за період: липень,
серпень, вересень, жовтень,листопад,
грудень 2011 року та лютий, березень,
квітень, травень, червень, липень,
серпень 2012 року» встановлено, що
господарські операції, здійснювані ФОП
ОСОБА_2 з
контрагентами-постачальниками не мали
реального характеру, товар не
поставлявся, що свідчить про укладення
угод без мети настання реальних
наслідків.

В акті перевірки ФОП ОСОБА_2 також
викладено висновки про те, що він не міг
виконувати поставку нафтопродуктів,
оскільки у нього відсутні ємності для
зберігання ПММ, необхідна кількість
транспортних засобів та водіїв, ним не
надано документів, що підтверджують
прийняття, оприбуткування та
відвантаження ТМЦ.

Зважаючи на зазначене, Генічеська ОДПІ
вважає, що господарські операції між
ТОВ «Новоолексіївський елеватор» та
ФОП ОСОБА_2 також не мали реального
характеру, а тому позивачем
неправомірно було сформовано
податковий кредит та віднесено суми
витрат до складу валових по вказаним
операціям.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
задоволення позовних вимог ТОВ
«Новоолексіївський елеватор»,
зважаючи на зазначене:

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно п.135.1 ст.135 ПК України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Положеннями п.138.1 ст.138 ПК України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктом 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

П.138.2 ст.138 ПК України визначено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

В свою чергу, п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу;

Відповідно до п. 187.1. ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а для послуг - дата оформлення
документа, що засвідчує факт
постачання послуг платником податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст.198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Приписами п.п.200.1, 200.2, 200.3, 200.4 ст.200 ПК
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду. Якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Судом першої інстанції встановлено, що
16.11.2011 року ТОВ "Новоолексіївський
елеватор" було укладено з ФОП ОСОБА_2
договір поставки № 16/11, відповідно до
п.1.1 якого Продавець зобов'язується
передати, а Покупець оплатити і
прийняти дизельне пальне, бензин А-76,
бензин А-92, бензин А-95 у кількості, за
ціною та якістю, умовами оплати і
поставки, визначеними цим Договором.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що
датою передачі товару Продавцем
Покупцю вважається дата, вказана у
товарно-транспортній накладній.

У підтвердження виконання умов
укладеного договору ТОВ
«Новоолексіївський елеватор» були
надані наступні первинні документи:

- видаткові накладні від 17.11.2011 р.
№№ 44/1, 44/2, від 05.12.2011 р. №№ 11/1, 11/2, від
09.08.2012 р. №№ 8, 9;

- податкові накладні від 17.11.2011 р. №
44, від 05.12.2011 р. № 11, від 09.08.2012 р. №№ 8,9;

- товарно-транспортні накладні від
17.11.2011 р. №№ 44/1, 44/2, від 06.12.2011 р. №№ 11/1,
11/2, від 09.08.2012 р. №№ 8, 9.

Оплата за поставлений товар
здійснювалась у безготівковій формі,
що підтверджується платіжними
дорученнями від 17.11.2011 р. № 663, від 05.12.2011
р. № 702, від 06.12.2011 р. № 711, від 07.08.2012 р. №
580.

Дослідивши вказані первинні документи
колегія суддів вважає, за необхідне
зазначити наступне:

Відповідно до частини другої статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підтвердження своїх доводів щодо
неправомірності формування
податкового кредиту позивача,
податковий орган вказував на
сумнівність виконання договірних
зобов'язань контрагентом з позивачем,
на нереальність самих оподаткованих
господарських операцій.

З положень Податкового кодексу України
випливає, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг) з метою
використання у господарській
діяльності, а також оформлення
зазначених операцій необхідними
документами первинного обліку.

Документи та інші дані, що
підтверджують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, в даному випадку, фактичне
виконання ФОП ОСОБА_2 умов укладеного з
позивачем договору підтверджується
наданими первинними документами, які
містять необхідну та достатню
інформацію щодо господарських
операцій, які здійснювались між
вказаними контрагентами.

Так, наданими первинними документами
підтверджується факт постачання ФОП
ОСОБА_2 протягом листопада, грудня 2011
року, серпня 2012 року товариству з
обмеженою відповідальністю
«Новоолексіївський елеватор»
дизельного пального у кількості 29355 л
на загальну суму 259791,75 грн., з яких ПДВ -
43298,62 грн.

При цьому, факт перевезення товару
підтверджується належним чином
складеними товарно-транспортними
накладними, з яких вбачається, що товар
перевозився автомобілями ГАЗ-53 НОМЕР_5,
ГАЗ-53 НОМЕР_6, водії ОСОБА_2, ОСОБА_3

Також судом першої інстанції
встановлено, та матеріалами справи
підтверджено, що наявність у ФОП ОСОБА_2
вказаних транспортних засобів
підтверджується даними, викладеними в
акті перевірки вказаної фізичної
особи-підприємця від 27.12.2012 р. №
74/7-3/НОМЕР_4 (арк.5).

Таким чином, колегія суддів вважає, що в
даному випадку позивачем належними та
допустимими доказами підтверджено
реальне здійснення господарських
операцій з ФОП ОСОБА_2

Крім того, в ході розгляду справи було
спростовано твердження податкового
органу про відсутність у ФОП ОСОБА_2
ємностей для ПММ, а саме, встановлено,
що у акті від 27.12.2012 р. № 74/17-3/НОМЕР_4
зазначено, що ФОП ОСОБА_2 згідно
договорів оренди від 02.06.2011 р., від 01.06.2011
р., від 02.09.2011 р. орендував АЗС та магазин
при АЗС загальною площею 53,16 кв. м за
адресою: АДРЕСА_1; АЗС площею 31,3 кв. м за
адресою: АДРЕСА_2.

При цьому, дані щодо пунктів
навантаження дизельного палива та його
розвантаження, зазначені у
товарно-транспортних накладних,
виписаних ФОП ОСОБА_2 за наслідком
операцій з ТОВ «Новоолексіївський
елеватор» співпадають з фактичним
розташуванням виробничих та торгових
приміщень зазначеного суб'єкта
підприємницької діяльності.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
вважає, що досліджені в ході судового
розгляду справи докази свідчать про те,
що господарські операції між позивачем
та його контрагентом реально відбулися
та тягнуть настання правових
наслідків.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про недоведеність
відповідачем факту допущення порушень
податкової дисципліни позивачем.

Слід зазначити, що необґрунтована
податкова вигода характеризується
відсутністю фактичного виконання
господарських операцій, здійсненням
операцій без ділової мети та обліком
операцій безвідносно до їх реального
економічного змісту, узгодженістю дій
покупця та постачальника для штучного
створення умов для податкової
економії.

ДПІ не подано доказів того, що по
спірним операціям між ТОВ
«Новоолексіївський елеватор» та ФОП
ОСОБА_2 у позивача була відсутня
розумна ділова мета, або того, що
позивач та його контрагент діяли
спільно з метою отримання
необґрунтованої податкової вигоди.

Що стосується посилань податкового
органу на нікчемність укладених між
позивачем та ФОП ОСОБА_2 правочинів,
слід зазначити наступне:

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставою
недійсності правочину, є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені статтею 203 ЦК України, згідно
із якою зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог ст. 228 Цивільного
кодексу України є її укладання з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства та наявність умислу хоча
б у однієї із сторін щодо настання
відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Проте, існування відповідних обставин
у даній справі податковим органом не
доведено.

Крім того, жодним нормативно-правовим
актом не визначено право податкового
органу самостійно надавати оцінку
укладеним (вчиненим) договорам з
визначенням їх нікчемними, недійсними
із застосуванням відповідних
наслідків в результаті вчинення таких
правочинів оскільки правочини, що
мають ознаки оспорюваності, визнаються
недійсними в судовому порядку та за
рішенням суду.

В даному випадку, товариством
належними та допустимими доказами було
підтверджено реальне здійснення
господарських операцій з ФОП ОСОБА_2, що
не викликає сумнівів у тому, що
діяльність позивача була направлена на
реальне настання економічних
наслідків.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції вважає безпідставними
посилання податкового органу, як на
доказ нереальності здійснюваних між
ТОВ «Новоолексівський елеватор» та ФОП
ОСОБА_2 операцій на акт
Нижньосірогозького відділення
Генічеської ОДПІ № 74/17-3/НОМЕР_4 від
27.12.2012 року, «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки СПД-ФО ОСОБА_2 з питань
правомірності визначення податкових
зобов'язань з ПДВ у податкових
деклараціях з ПДВ за період: липень,
серпень, вересень, жовтень,листопад,
грудень 2011 року та лютий, березень,
квітень, травень, червень, липень,
серпень 2012 року».

Так, відповідно до п. 110.1 ст. 110
Податкового кодексу України
відповідальність у разі вчинення
порушень визначених законами з питань
оподаткування та іншими законами,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
несуть платники податків.

Таким чином, податкове законодавство
не ставить в залежність право платника
податку на формування податкового
кредиту та витрат від можливих
порушень податкової дисципліни з боку
його контрагентів.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що можливі порушення
контрагентами платника податків
податкової дисципліни, у тому числі не
декларування своїх зобов'язань або не
сплата податку до бюджету, ще не є
достатньою підставою для позбавлення
платника податків права на податковий
кредит з ПДВ по операціям з такими
контрагентами.

Слід зазначити, що актом перевірки
контрагента позивача не встановлено
наявності ознак безтоварності саме
господарських операцій з позивачем, а
відтак, на думку суду, посилання
відповідача на вказаний акт є
необґрунтованим.

Крім того, висновки акту перевірки ФОП
ОСОБА_2 від 27.12.2012 р. № 74/17-3/НОМЕР_4 від
27.12.2012 року, які покладено в основу акту
перевірки ТОВ "Новоолексіївський
елеватор", та прийняте на його підставі
податкове повідомлення-рішення від
11.01.2013 р. № було оскаржене ФОП
ОСОБА_2 до суду.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 25.03.2013 р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 15.10.2013 р., позов ФОП ОСОБА_2 було
задоволено, визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 11.01.2013 р. №
.

При цьому, судами першої та апеляційної
інстанції було встановлено, що
висновки ДПІ щодо нікчемності угод,
укладених між ФОП ОСОБА_2 та
постачальниками є неправомірними
висновки, а поставка товарів
підтверджена документально.

Положеннями ч.1 ст.72 КАС України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
судовими рішеннями, які набрали
законної сили, встановлено
протиправність висновків, викладених в
акті перевірки ФОП ОСОБА_2 від 27.12.2012 р.
№ 74/17-3/НОМЕР_4, і які покладені в основу
акту перевірки позивача від 19.11.2013 р. №
305/22-1/32952590.

З огляду на викладене, податкові
повідомлення-рішення № , яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування за серпень 2012 року на 12702
грн. та застосовано штрафні санкції на
суму 31775,50 грн., № , яким позивачу
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на додану вартість на 44154 грн., з
яких за основним платежем на 29436 грн., за
штрафними санкціями на 14718 грн., №
, яким позивачу збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
прибуток на 51630,75 грн., з яких за
основним платежем на 47992 грн., за
штрафними санкціями на 3638,75 грн.,
прийняті Генічеською ОДПІ протиправно,
а тому підлягають скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, правильно по суті вирішено
справу, та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ст.
200 КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Генічеської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2014
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв