Справа № 826/15611/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2014 року 10:55
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., за участю секретаря
судового засідання Савченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
За позовом ОСОБА_1 до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
скасування постанови ВП № 41696662 від
від позивача - ОСОБА_2;
від відповідача - не з'явився
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, в якому, з урахуванням наданих
представником позивача у судовому
засіданні усних пояснень щодо описки у
номері виконавчого провадження у
прохальній частині позовної заяви,
просить суд визнати протиправною та
скасувати постанову державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 27.08.2014
ВП № 41696662 про стягнення з боржника
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувана постанова є
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню, оскільки позивачем 20.06.2014
самостійно було погашено
заборгованість перед ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», водночас
оскаржувану постанову винесено
відповідачем зі спливом тривалого
проміжку часу після вказаної дати. Крім
того зазначив, що жодного документа ВП
№ 41696766, у тому числі постанови про
відкриття виконавчого провадження, ні
позивачем, ні іншими солідарними
боржниками отримано не було, що, на його
думку, свідчить про недотримання
відповідачем вимог частини 1 статті 31
Закону України «Про виконавче
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.10.2014 відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду в судовому
засіданні.

У судовому засіданні 04.11.2014 ухвалою
суду без виходу до нарадчої кімнати,
занесеною секретарем судового
засідання до журналу судового
засідання, на підставі статті 52 Кодексу
адміністративного судочинства України
замінено неналежного відповідача у
справі - Відділ примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві на
належного - Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

Також у судовому засіданні 04.11.2014
ухвалою суду без виходу до нарадчої
кімнати, занесеною секретарем судового
засідання до журналу судового
засідання, повернуто позивачу заяву
про зміну предмету позову у даній
справі з підстав її невідповідності
вимогам статей 106 та 137 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У судовому засіданні 04.11.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

У судове засідання 04.11.2014 представник
відповідача не з'явився, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
повідомив.

У судовому засіданні 04.11.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

Судом встановлено, що 22.01.2014 ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» звернулось до
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві з заявою № 238 про відкриття
виконавчого провадження та примусове
стягнення суми боргу на підставі
виконавчого листа від 02.04.2013 №2-152/2013,
виданого Деснянським районним судом м.
Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь заявника
заборгованості загальним розміром
3447588,08 грн., з них: за договором кредиту у
сумі 2258759,91 грн., відсотки за
користування кредитом у сумі 531315,57 грн.,
пеня за прострочення виконання
зобов'язань у сумі 657512,60 грн., а також
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 3219, 00 грн.

28.01.2014 головним державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 41696662 та надано боржнику - ОСОБА_1
семиденний термін з дати винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження для добровільного
виконання рішення суду.

27.08.2014 державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві винесено постанову у
виконавчому провадженні ВП № 41696662 про
стягнення з боржника виконавчого
збору, якою постановлено стягнути
солідарно з боржників: ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 виконавчий збір у розмірі 345080,70
грн. Боржником за даною постановою
зазначено ОСОБА_1.

Вважаючи оскаржувану постанову
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню, позивач звернувся до суду з
даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі -
Закон № 606-XIV).

Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб)-це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-XIV
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 Закону № 606-XIV, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення (пункт
1 частини 1 статті 19 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Закону
№606-XIV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Частиною 1 статті 27 Закону №606-XIV
передбачено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення, державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 606-XIV у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Згідно пункту 6 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13.12.2010 №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом № 606-XIV.

Так, згідно наявної у справі копії
довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
від 20.06.2014 №366 заборгованість по
кредитному договору від 04.05.2007
№ML-007/070/2007 ОСОБА_1 погашено у повному
обсязі.

Водночас, як зазначено у позовній
заяві, 04.10.2014 позивач дізнався, що 03.09.2014
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві на підставі
постанови Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві від 27.08.2014
ВП № 41696662 відкрито виконавче
провадження ВП № 44586943 про стягнення
виконавчого збору у розмірі 345080,70 грн. з
ОСОБА_3.

У зв'язку із вказаними обставинами
06.10.2014 позивач звернувся до відповідача
із заявою вх. №11060/04-03-28 про видачу копій
постанов від 27.08.2014 ВП № 41696899 про
повернення виконавчого документа
стягувачу та про стягнення виконавчого
збору, які цього ж дня були отримані
останнім.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1,
зазначаючи про самостійне погашення
ним заборгованості, стверджує про
порушення відповідачем строку
винесення оскаржуваної постанови
(через два місяці після погашення
боргу), а також про недотримання
органом виконавчої служби частини 1
статті 31 Закону № 606-XIV, про що, на думку
позивача, свідчить відсутність
здійснення відповідачем
рекомендованого відправлення
матеріалів виконавчого провадження ВП
№ 41696662, й, зокрема, постанови про
відкриття такого виконавчого
провадження, зважаючи на те, що
будь-яких документів цього виконавчого
провадження ні позивач, ні його
поручителі не отримували.

Проте, суд не приймає до уваги
зазначені доводи позивача, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону
№606-XIV копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

За наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів. Про
відкладання провадження виконавчих
дій державний виконавець виносить
відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам (частина 1 статті 35
Закону №606-XIV).

При цьому з матеріалів виконавчого
провадження ВП № 41696662, долучених до
матеріалів справи, вбачається, що
постанову від 28.01.2014 про відкриття
виконавчого провадження супровідним
листом від 28.01.2014 №137/3 надіслано
позивачу рекомендованим листом з
повідомленням про вручення за його
адресою: АДРЕСА_1, однак поштове
відправлення № 102 повернулось без
вручення адресату з незалежних від
відповідача причин, зокрема, за
закінченням встановленого строку
зберігання.

Крім того, постанови від 27.08.2014 ВП №
41696662 про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій в сумі 122,32
грн. та про стягнення виконавчого збору
у розмірі 345080,70 грн. відповідачем також
надіслано на адресу позивача (АДРЕСА_1)
супровідним листом від 27.08.2014 №137/3,
однак, як вбачається із наявної у
справі копії поштового конверта,
поштове відправлення № 799
повернулось без вручення позивачу з
незалежних від відповідача причин, а
саме - за закінченням встановленого
строку зберігання.

Також з матеріалів виконавчого
провадження вбачається, що державним
виконавцем з метою примусового
виконання виконавчого листа
надсилалась вимога до відповідних
органів з метою витребування
інформації про належне боржнику майно,
05.08.2014 винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що 05.08.2014 державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві здійснено
запит до Відділу адресно-довідкової
роботи Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
щодо відомостей про реєстрацію місця
проживання та інших персональних даних
щодо ОСОБА_1, у відповідь на який 18.08.2014
отримано інформацію, що зареєстрованим
місцем проживання позивача є адреса:
АДРЕСА_1, тобто адреса, яка відповідає
адресі, зазначеній у виконавчому листі
від 02.04.2013 № 2-152/2013 та на яку й
направлялись постанови у даному
виконавчому провадженні, у тому числі,
і постанова про відкриття виконавчого
провадження від 28.01.2014.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем дотримано вимоги
частини 1 статті 31 Закону №606-XIV при
виконанні даного виконавчого
провадження, позивач відповідно до
вимог Закону №606-XIV вважається належним
чином повідомленим про відкриття
виконавчого провадження ВП № 41696662 й
останнім добровільно рішення суду саме
у строк, встановлений державним
виконавцем, не виконано.

За таких обставин та з урахуванням
того, що позивач відповідно до вимог
Закону №606-XIV вважається належним чином
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження ВП № 41696662, у
семиденний строк добровільно рішення
не виконав, з заявою до відповідача про
відкладення провадження виконавчих
дій не звертався, розмір виконавчого
збору, визначений у постанові про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 27.08.2014, відповідає розміру,
встановленому частиною 1 статті 28
Закону № 606-XIV, суд приходить до
висновку про правомірність
оскаржуваної постанови, відсутність
підстав для її скасування та відмови
позивачу у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд вважає за необхідне
звернути увагу, що отримуючи 20.06.2014 у
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» довідку за
№366 про погашення заборгованості,
позивач повинен був з'ясувати у даного
товариства обставини щодо звернення до
примусового виконання рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 31.01.2013 у справі № 2-152/2013 та
відповідно, скористатися правами,
визначеними Законом України "Про
виконавче провадження" як сторони
виконавчого провадження, у тому числі
на звернення із заявою про відкладення
провадження виконавчих дій.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставини
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 КАС України.

Суддя
В.П. Катющенко