Справа № 2а-3053/10/1470
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/31494/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Сіроша М.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05 травня 2011
року

у справі № 2а-3053/10/1470

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Первомайської об'єднаної
державної податкової інспекції (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 06 травня 2010 року
№/1, №/1, №/1 (в редакції
заяви про уточнення позовних вимог від
09 серпня 2010 року).

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Первомайської ОДПІ від 06 травня 2010 року
№/1 про донарахування фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1 податку з
доходів фізичних осіб на суму 41494,80 грн.
та застосування штрафних (фінансових)
санкцій на суму 82989,60 грн. В решті позову
відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05 травня 2011
року постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 30
листопада 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05 травня 2011 року в частині відмови в
задоволенні позову і прийняти нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Первомайською ОДПІ була проведена
документальна позапланова перевірка
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01
січня 2007 року по 01 лютого 2010 року, за
результатом якої був складений акт
№374/17, від 25 лютого 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема,
вимоги: пункту 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» щодо
перевищення обсягу виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік 500 тис. грн.; статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок громадян» у
вигляді ненарахування податку з
доходів фізичних осіб у сумі 68234,00 грн. з
суми перевищення граничного обсягу
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг), отриманої за І-ІІ квартали 2007
року; пункту 9.4 статті 9 Закону України
«Про податок на додану вартість» щодо
нездійснення реєстрації платником
податку на додану вартість при
перевищенні протягом звітного
податкового періоду у два чи більше
разів суму, визначену підпунктом 3.2.1
пункту 2.3 статті 2 цього Закону, і за
наслідками чого донараховано
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 72131,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було
встановлено, що у період з 01 січня 2007
року по 30 червня 2007 року підприємець
перебував на спрощений системі
оподаткування, обліку та звітності, а у
період з 01 липня 2007 року по 01 лютого 2010
року - на загальній системі
оподаткування, обліку та звітності.
Платником податку на додану вартість
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
зареєстрований не був.

Також, в акті перевірки було вказано, що
підприємцем була занижена сума виручки
від реалізації товарів за І-ІІ квартали
2007 року на суму 476028,00 грн., оскільки
вказана сума була відображена
позивачем у книзі обліку доходів та
витрат за формою №10, проте не включена
до звіту №12165 від 18 липня 2007 року,
внаслідок чого загальний обсяг виручки
за цей період складає 1106528,00 грн., а не
630500,00 грн., як відображено позивачем в
податковій звітності. На підставі
цього в акті перевірки був зроблений
висновок про перевищення позивачем
граничного обсягу виручки від
реалізації продукції на 606528 грн. (1106528,00
грн. - 500000,00 грн.), у зв'язку з чим ця сума
перевищення підлягає оподаткуванню за
правилами статей 13, 15 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок громадян». При цьому,
враховуючи відсутність документів на
підтвердження понесених витрат,
податковим органом в акті перевірки
був зроблений висновок про
необхідність врахування витрат за
нормами Додатку 6 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян на
рівні 25% від суми валового доходу (606528,00
грн. * 25% = 151632,00 грн.) та донарахування
податку в сумі 68234 грн. ((606528,00 грн. - 151632,00
грн.) * 15).

Крім того, в акті перевірки було
зазначено, що на підставі укладених з
ТОВ «Даяна ЛТД» та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 договорів
купівлі-продажу №25/07з від 03 січня 2007
року та №03/07з від 25 квітня 2007 року
відповідно, позивачем в період з січня
по квітень 2007 року були отримані кошти
в розмірі 673745,00 грн., з огляду на що у
відповідності до положень пункту 9.4
статті 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» позивач повинен був
зареєструватися платником податку на
додану вартість з 01 травня 2007 року,
проте вказані вимоги підприємцем
дотримані не було. Вказані обставини
слугували підставою для висновку про
необхідність донарахування позивачеві
податку на додану вартість у загальній
сумі 72131,00 грн. за результатом
здійснених ним в травні та червні 2007
року оподатковуваних операцій.

На вказаний акт перевірки позивачем
були подані заперечення, за
результатом розгляду яких 03 березня 2010
року Первомайською ОДПІ був складений
висновок №3/17,, яким змінена
редакція пункту 2.4 акта перевірки та
зазначено, що в період з 01 січня 2007 року
по 30 червня 2007 року позивач здійснював
господарські операції по закупівлі
сільськогосподарської продукції у
суб'єктів господарської діяльності -
фізичних осіб, платників фіксованого
податку, внаслідок чого виступав в
якості податкового агента та
зобов'язаний був нараховувати податок
з доходів фізичних осіб за придбану
сільськогосподарську продукцію, чого
підприємцем зроблено не було. Вказані
обставини слугували підставою для
висновку податкового органу про
необхідність донарахування позивачеві
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 41494,80 грн.

06 травня 2010 року на підставі акта
перевірки та висновку до нього, а також
з урахуванням процедури
адміністративного оскарження,
Первомайською ОДПІ було прийняте
податкове повідомлення-рішення
№/1, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпункту 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) за платежем:
податок з доходів фізичних осіб у
розмірі 124484,40 грн., у тому числі: 41494,80
грн. - за основним платежем, 82989,60 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

06 травня 2010 року на підставі акта
перевірки та висновку до нього, а також
з урахуванням процедури
адміністративного оскарження,
Первомайською ОДПІ було прийняте
податкове повідомлення-рішення
№/1, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 податкове
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 68234,00
грн. - за основним платежем.

06 травня 2010 року на підставі акта
перевірки та висновку до нього, а також
з урахуванням процедури
адміністративного оскарження,
Первомайською ОДПІ було прийняте
податкове повідомлення-рішення
№/1, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 податкове
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість у розмірі 72131,00 грн. - за
основним платежем.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 06
травня 2010 року №/1 та №/1, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що: протягом першого півріччя 2007 року
позивачем було отримано від своїх
контрагентів (ТОВ «Даяна ЛТД» та
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2)
673745,00 грн. виручки, що у відповідності
до вимогам підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2, пункту 9.4 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» є підставою для реєстрації
позивача в якості платника податку на
додану вартість, з огляду на що
донарахування підприємцю податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість є правомірним; податковим
органом обґрунтовано не були враховані
закупівельні акти (подані позивачем 15
липня 2010 року в суд першої інстанції),
оскільки наявність цих актів була
спростована самим позивачем в раніше
наданих поясненнях (наданих до
податкового органу 16 лютого 2010 року), а
тому, враховуючи отримання фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 виручки у
першому півріччі 2007 року в сумі 1106528,00
грн., донарахування позивачеві податку
з доходів фізичних осіб в сумі 68234,00
грн., обрахованого із застосуванням
норм Інструкції про прибутковий
податок з громадян. Задовольняючи
позовні вимог в частині визнання
протиправним та скасовування
податкового повідомлення-рішення
№/1 від 06 травня 2010 року, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що порушення, яке стало підставою для
донарахування податкових зобов'язань
згідно вказаного податкового
повідомлення-рішення, в акті перевірки
не описане, факт здійснення позивачем
виплат фізичним особам жодним
документом не підтверджено, про що
зазначено самим податковим органом у
висновку до акта перевірки.

Однак, повністю погодитись з такими
висновками судів попередніх інстанцій
колегія суддів не може, з огляду на
наступне.

Як вбачається з акта перевірки, у
період з 01 січня 2007 року по 30 червня 2007
року фізична особа - підприємець ОСОБА_1
здійснював підприємницьку діяльність
за спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності та був платником
єдиного податку. За період з 01 липня 2007
року по 01 лютого 2010 року позивач
здійснював підприємницьку діяльність
на загальній системі оподаткування,
без одержання доходів.

Відповідно до статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) спрощена
система запроваджується, зокрема, для
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 вказаної статті(у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин)).

Згідно зі статтею 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Однак, зазначений Указ не містить
положень, які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищують
граничний обсяг виручки, встановлений
законодавцем.

Таким чином, оподаткування доходів,
отриманих платником єдиного податку з
порушенням умов перебування на
спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування, врегульованих,
зокрема, Законом України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), Законом України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) з урахуванням
загальних принципів оподаткування,
закріплених Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» ((у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій правомірно вказували на
необхідності застосування приписів
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) до доходів позивача, які
перевищують граничні обсяги виручки
від здійснення підприємницької
діяльності, встановленої Указом
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до абзацу 3 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

При цьому, згідно з абзацом 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) якщо ці витрати
не можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією

України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, при визначенні суми
оподатковуваного доходу позивача за ІІ
квартал 2007 року податковим органом при
визначенні розміру витрат були
застосовані положення Додатку 6 до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21 квітня 1993 року
№ 12 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
оскільки підтверджувальні документи
позивачем до перевірки надані не були.

Зокрема, судами не була надана належна
правова оцінка наявним в матеріалах
справи закупівельним актам, складеним
відповідно до вимог, визначених
Методичними рекомендаціями щодо
впровадження національних положень
(стандартів) бухгалтерського обліку у
сфері громадського харчування і
побутових послуг, гармонізованих з
міжнародними стандартами,
затверджених наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України від 17 червня 2003 року
№ 157 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин). При
цьому, лише викладені в поясненнях від
16 лютого 2010 року твердження позивача
про те, що акти закупівель ним не
складались, не свідчить само по собі
про фіктивність закупівельних актів і
відсутність самих господарських
операцій та не нівелює обов'язок суду
перевірити обставини, зафіксовані в
таких актах.

Таким чином, з метою встановлення
об'єктів оподаткування податком на
доходи фізичних осіб, що виникли у
позивача у зв'язку з придбанням
сільськогосподарської продукції у
населення та/або підприємців та її
подальшої реалізації ТОВ «Даяна ЛТД»
та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
та, як наслідок, наявність (відсутність)
у податкового органу підстав для
врахування витрат за нормами Додатку 6
до Інструкції про прибутковий податок
з громадян на рівні 25% від суми
валового доходу, а у позивача -
обов'язку до або під час виплати доходу
на користь платників податку
здійснювати нарахування, утримання або
сплату (перерахування) цього податку як
у податкового агента, суди попередніх
інстанцій повинні були встановити
вказані обставини, оскільки вони
входять до предмету доказування.

Відповідно до пункту 1.15 статті 15 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий агент -
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.
Податковим агентом, зокрема, є фізична
особа, що є суб'єктом підприємницької
діяльності чи здійснює незалежну
професійну діяльність, яка
використовує найману працю інших
фізичних осіб,

щодо виплати заробітної плати (інших
виплат та винагород) таким іншим
фізичним особам.

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті
8 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Підпункт 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) передбачає, що платник
податку, що отримує доходи, нараховані
особою, яка не є податковим агентом,
зобов'язаний включити суму таких
доходів до складу загального річного
оподатковуваного доходу та подати
річну декларацію з цього податку.

Згідно з підпунктом 20.3.2 пункту 20.3
статті 20 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) у разі коли податковий
агент до або під час виплати доходу на
користь платника податку не здійснює
нарахування, утримання або сплату
(перерахування) цього податку,
відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок таких дій, покладається на
такого податкового агента. При цьому
платник податку - отримувач таких
доходів звільняється від обов'язків
погашення такої суми податкових
зобов'язань або податкового боргу.

Однак, колегія суддів звертає увагу на
неналежне з'ясування судами попередніх
інстанцій обставин щодо наявності або
відсутності у позивача статусу
податкового агента по відношенню до
фізичних осіб - продавців
сільськогосподарської продукції, та,
як наслідок, обов'язку по нарахуванню,
утриманню та сплаті податку з доходів
зазначених фізичних осіб, що є
визначальним для вирішення спору по
суті.

Так, з матеріалів справи, зокрема, з
висновку Первомайської об'єднаної
державної податкової інспекції
№3/17, від 03 березня 2010 року,
вбачається, що підставою для
донарахування позивачеві, як
податковому агенту, сум податку з
доходів фізичних осіб стало здійснення
ним операцій по закупівлі
сільськогосподарської продукції у
суб'єктів господарської діяльності -
фізичних осіб, платників фіксованого
податку.

В свою чергу, колегія суддів звертає
увагу на те, що відповідно до статті 14
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи, мають
право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів, одержаних від
цієї діяльності, за фіксованим
розміром податку (далі - фіксований
податок) шляхом придбання патенту за
умови, якщо: кількість осіб, які
перебувають у трудових відносинах з
таким громадянином - платником податку,
включаючи членів його сім'ї, які беруть
участь у підприємницькій діяльності,
не перевищує п'яти; валовий доход
такого громадянина від самостійного
здійснення підприємницької діяльності
або з використанням найманої праці за
останні 12 календарних місяців, що
передують місяцю придбання патенту, не
перевищує семи тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; громадянин здійснює
підприємницьку діяльність з продажу
товарів і надання супутніх такому
продажу послуг на ринках та є платником
ринкового збору згідно з
законодавством. Доходи такого
громадянина, одержані від здійснення
інших видів підприємницької
діяльності, оподатковуються у
загальному порядку.

Доходи громадянина, одержані від
здійснення підприємницької
діяльності, що оподатковуються
фіксованим податком, не включаються до
складу його сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року, а сплачена сума
фіксованого податку є остаточною і не
включається до перерахунку загальних
податкових зобов'язань

такого платника податку або осіб, які
перебувають з ним у трудових
відносинах, чи членів його сім'ї, які
беруть участь у підприємницькій
діяльності. У разі сплати фіксованого
податку платник такого податку
звільняється від ведення обов'язкового
обліку доходів і витрат.

Відповідно до підпункту 4.3.25 пункту 4.3
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу платника
податку не включаються такі доходи (що
не підлягають відображенню в його
річній податковій декларації): дохід
(прибуток), одержаний самозайнятою
особою від здійснення нею
підприємницької або незалежної
професійної діяльності, якщо така
особа обрала спеціальну (спрощену)
систему оподаткування такого доходу
(прибутку) відповідно до закону.

Таким чином, при вирішенні спору по
суті судам попередніх інстанцій
необхідно було встановити, чи дійсно
фізичні особи - продавці
сільськогосподарської продукції, є
платниками фіксованого податку,
визначити період дії патенту та вид
господарської діяльності, адже у
випадку здійснення підприємницької
діяльності, що оподатковуються
фіксованим податком, позивач не
виконує функцію податкового агента,
оскільки доходи таких осіб не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу.

У разі ж відсутності у таких фізичних
осіб статусу статусу суб'єктів
підприємницької діяльності та
платників фіксованого податку, судам
необхідно було врахувати положення
підпункту 4.3.36 пункту 4.3 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), яким передбачено, що до
складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
платника податку не включаються доходи
від відчуження безпосередньо
власником сільськогосподарської
продукції (включаючи продукцію
первинної переробки), вирощеної
(виробленої) ним на земельних
ділянках, наданих для: ведення
особистого селянського господарства,
якщо їх розмір не було збільшено в
результаті отриманої в натурі (на
місцевості) земельної частки (паю);
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибних ділянках), ведення
садівництва та індивідуального
дачного будівництва. Отримувач таких
доходів подає податковому агенту
довідку про своє право на отримання
доходу у джерела його виплати без
утримання податку. Форма довідки,
термін дії, порядок її видачі та
застосування розробляються
центральним податковим органом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Порядок видачі довідки про право
фізичної особи на отримання доходу від
податкового агента без утримання
податку та її форма затверджені
Постановою Кабінету Міністрів України
№1063 від 01 серпня 2006 року (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до пункту 2 цієї Постанови (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) довідка про
право фізичної особи на отримання
доходу від податкового агента без
утримання податку (далі - довідка)
видається безоплатно сільською,
селищною, міською радою особисто
власнику сільськогосподарської
продукції (включаючи продукцію
первинної переробки) у 10-денний строк з
дня звернення за місцем проживання або
місцем розташування земельної ділянки
на підставі письмової заяви, якщо
сільськогосподарська продукція
вирощується (виробляється) ним на
земельних ділянках, наданих для:
ведення особистого селянського
господарства, якщо їх розмір не було
збільшено у результаті отриманої в
натурі (на місцевості) земельної частки
(паю); будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибної
ділянки); ведення садівництва;
індивідуального дачного будівництва.

Пунктом 3 вказаної Постанови (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено
обов'язкові реквізити, які повинні бути
зазначені у довідці, зокрема, розмір
земельної ділянки у гектарах; дата, до
якої дійсна довідка. При цьому, пунктом
5 Постанови встановлено, що довідка
видається строком на три роки.

Згідно з пунктом 6 Постанови (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) довідка
подається власником
сільськогосподарської продукції
податковому агенту.

Таким чином, лише наявність у фізичних
осіб - постачальників
сільськогосподарської продукції
передбачених Постановою Кабінету
Міністрів України №1063 від 01 серпня 2006
року (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
довідок та надання їх позивачеві,
звільняє останнього від обов'язку по
нарахуванню, утриманню та
перерахуванню податку з доходів
зазначених фізичних осіб.

Разом з цим, вказані обставини не були
встановлені судами попередніх
інстанцій.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку у разі коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у том числі з використанню
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Таким чином, обрахування
встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) граничного обсягу
оподатковуваних операцій, з
досягненням якого пов'язується
обов'язок зареєструватись платником
податку на додану вартість та з його
сплати, здійснюється після переходу на
загальну систему оподаткування.

За не підтвердження факту перевищення
позивачем встановленого підпунктом 2.3.1
пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) граничного
обсягу оподатковуваних операцій після
переходу на загальну систему
оподаткування з досягненням якого
пов'язується обов'язок зареєструватись
платником податку на додану вартість
та з його сплати, визначення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість є безпідставним.

Як вбачається з наведених податковим
органом у пункті 2.5 акту перевірки
обсягів виручки (без вказівки на те, чи
включено до неї податок на додану
вартість), отриманої позивачем у період
з січня по квітень 2007 року включно,
виручка фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 за вказаний період склала 673745,00
грн. Також, в акті перевірки було
вказано, що відповідно до даних книги
за формою № 10 сума отриманих коштів за
травень 2007 року складає 234418,90 грн., а за
червень 2007 року - 198363,92 грн.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій
не встановили, з якого саме періоду
позивачем був перевищений
встановлений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) граничний обсяг
оподатковуваних операцій, оскільки
поширення загальної системи
оподаткування, зокрема, положень
Закону України «Про податок на додану
вартість», на платника можливе з
моменту перевищення розміру виручки
визначеного статтею 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» та
після перевищення ним граничного
обсягу оподатковуваних операцій,
встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість», оскільки до цього
часу він не є платником податку на
додану вартість.

Разом з цим, вказані обставини судами
попередніх інстанцій встановлені не
були.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що судами
попередніх інстанцій не було з'ясовано
належним чином обставини справи, у той
час як їх встановлення впливає на
правильність вирішення спору,
постанова Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року та ухвала Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05 травня 2011 року підлягають
скасуванню, а справа - направленню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Судова колегія зазначає, що під час
нового розгляду справи судам слід
взяти до уваги вищевикладене,
встановити повно і правильно фактичні
обставини відповідно до заявлених
позовних вимог та предмету доказування
у справі та, в залежності від
встановленого правильного визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняте
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, ч. 2, ч.
4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05 травня 2011 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ М.В. Сірош

_____________________ Т.М. Шипуліна