Справа № 2а/0470/8974/12
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м.
Київ К/800/33763/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів : Калашніковій О.В.,
Леонтович К.Г.,

при секретарі Романишин О.Р.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 червня 2014 року по справі №
2а/0470/8974/12 за позовом ОСОБА_1 до
Державної інспекції сільського
господарства в Дніпропетровській
області про визнання протиправними
дій, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Державної інспекції
сільського господарства в
Дніпропетровській області, в якому
просив визнати протиправними дії
головного спеціаліста Управління
Державної інспекції з контролю за
використанням та охороною земель у
Дніпропетровській області Кравець
Юлії Борисівни щодо проведення
позапланової перевірки дотримання
вимог земельного законодавства під час
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 та щодо складання акту
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 12.05.2011 року; визнати
неправомірними висновки Управління
державної інспекції з контролю за
використанням та охороною земель у
Дніпропетровській області, викладені в
акті перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 12 травня
2011 року складеному головним
спеціалістом Управління Державної
інспекції з контролю за використанням
та охороною земель у Дніпропетровській
області Кравець Ю.Б. щодо самовільного
зайняття земельної ділянки в районі
будинку АДРЕСА_1 та часткового
знаходження даної земельної ділянки у
зоні прибережної захисної смуги.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
жовтня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 червня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим по справі
рішеннями судів, ОСОБА_1 подав
касаційну скаргу, в якій просить ці
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Скарга обґрунтована невірним
застосуванням судами норм
процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши в
межах касаційної скарги матеріали
справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами,
дослідивши обґрунтованість
застосування норм матеріального права
до вирішення спірних правовідносин,
вивчивши доводи касаційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав до її
задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, 12 травня 2011 року
головним спеціалістом Управління
Державної інспекції з контролю за
використанням та охороною земель у
Дніпропетровській області Кравець Ю. Б.
за участю провідного спеціаліста
Управління Державної інспекції з
контролю за використанням та охороною
земель у Дніпропетровській області
Дудки С. В., старшого помічника
прокурора Амур - Нижньодніпровського
району м. Дніпропетровська Геника В.М.,
помічника прокурора
Амур-Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська Нестеренка О. С.
проведено позапланову перевірку з
питань дотримання вимог земельного
законодавства під час користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, за
результатами якої складено
відповідний акт.

Підставою проведення позапланової
перевірки була вимога прокуратури Амур
- Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська від 25.03.2011 року №983-11,
яку видано на виконання завдання
прокуратури міста щодо проведення
перевірки дотримання вимог діючого
законодавства при відведенні
земельної ділянки по АДРЕСА_1 для
розташування садибної житлової
забудови та подальшого використання
земельних ділянок за вказаною адресою.

У вимозі прокуратура Амур -
Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська просить забезпечити
проведення перевірки фахівцями
Управління Державної інспекції з
контролю за використанням та охороною
земель законодавства при використанні
земельних ділянок площею 4,8978 га, що
розташовані за вказаною адресою та
згідно матеріалів перевірки раніше
перебували в оренді виконавчого
комітету Амур - Нижньодніпровської
районної у м. Дніпропетровську ради за
договором від 13.07.2005 року.

Перевіркою встановлено, що земельна
ділянка площею 0,437 га по АДРЕСА_1
огороджена та використовується під
фактичне розміщення індивідуального
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. За даними ДРФ ДП
„Центр ДЗК" від 07.04.2011 року №2-2/1026
частина земельної ділянки площею 0,20 га
знаходиться у приватній власності
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 згідно Державних
актів на право власності на земельну
ділянку. Інша частина земельної
ділянки площею 0,288 га фактично зайнята
та використовується за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання в користування
(оренду) та за відсутності вчиненого
правочину щодо вказаної земельної
ділянки, тобто зайнята самовільно.
Також, під час перевірки при обстеженні
земельної ділянки, в межах доступу до
її меж, встановлено, що самовільно
зайнята земельна ділянка частково
знаходиться у зоні прибережної
захисної смуги.

На адресу прокуратури Амур -
Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська Головним управлінням
Держкомзему у Дніпропетровській
області направлявся лист від 11.07.2011
року №3849/1 1-11 щодо сприяння явці
позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що спірні дії відповідача вчинені на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені діючим
законодавством.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком судів, враховуючи
наступне.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Указом Президента України від 13.04.2011 №
459/2011 затверджене Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України
(Держсільгоспінспекція України), яка є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра аграрної
політики та продовольства України,
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі.

В силу пункту 5 зазначеного Положення
Держсільгоспінспекція України та її
посадові особи в межах своїх
повноважень мають право, серед іншого,
складати акти перевірок, протоколи про
адміністративні правопорушення та
розглядати відповідно до
законодавства справи про
адміністративні правопорушення,
давати обов'язкові для виконання
приписи (розпорядження), а також
подавати в установленому
законодавством порядку до відповідних
органів матеріали перевірок для
притягнення винних осіб до
відповідальності; безперешкодно
обстежувати в установленому
законодавством порядку підприємства,
установи та організації усіх форм
власності, що перебувають у власності
та користуванні юридичних і фізичних
осіб, для проведення перевірок з
питань, що належать до компетенції
Держсільгоспінспекції України;
отримувати в установленому
законодавством порядку від
центральних і місцевих органів
виконавчої влади, виконавчих органів
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності документи, матеріали
та іншу інформацію, необхідну для
виконання покладених на
Держсільгоспінспекцію України
завдань.

Положеннями статті 9 Закону України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель»
визначено, що Державний контроль за
використанням та охороною земель,
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель і
моніторинг ґрунтів здійснюються,
зокрема, шляхом проведення перевірок.

Також, за правилами частини 2 статті 188
Земельного кодексу України порядок
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель
встановлюється Законом України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель», статтею 10 якого
визначено, що державні інспектори у
сфері державного контролю за
використанням та охороною земель і
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель мають право,
зокрема: безперешкодно обстежувати в
установленому законодавством порядку
земельні ділянки, що перебувають у
власності та користуванні юридичних і
фізичних осіб, перевіряти документи
щодо використання та охорони земель;
давати обов'язкові для виконання
вказівки (приписи) з питань
використання та охорони земель і
дотримання законодавства про охорону
земель відповідно до їх повноважень;
складати акти перевірок чи протоколи
про адміністративні правопорушення у
вказаній сфері та розглядати
відповідно до вимог чинного
законодавства про адміністративні
правопорушення.

Статтею 144 Земельного Кодексу України
передбачено, що у разі виявлення
порушення земельного законодавства
державний інспектор сільського
господарства, державний інспектор з
охорони довкілля складає протокол про
порушення та видає особі, яка допустила
порушення, вказівку про його усунення у
30-денний строк. Якщо особа, яка
допустила порушення земельного
законодавства, не виконала протягом
зазначеного строку вказівки
державного інспектора щодо припинення
порушення земельного законодавства,
державний інспектор сільського
господарства, державний інспектор з
охорони довкілля відповідно до закону
накладає на таку особу адміністративне
стягнення та повторно видає вказівку
про припинення правопорушення чи
усунення його наслідків у 30-денний
строк.

Таким чином, Державна інспекція
сільського господарства України через
свої територіальні підрозділи
здійснює державний нагляд (контроль) у
частині дотримання земельного
законодавства, використання та охорони
земель усіх категорій та форм
власності та має право проводити
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства, що спростовує посилання
ОСОБА_1 на відсутність у відповідача на
момент проведення перевірки
повноважень на її проведення, оскільки
суб'єкт владних повноважень наділений
саме повноваженнями на проведення
перевірки, проведення яких є також і
його обов'язком у випадку виявлення
порушень в сфері земельних
правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з
урахуванням вимог ст. 5 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» лише у випадку проведення
планового заходу, орган контролю
зобов'язаний письмово повідомити
суб?'єкт господарювання про проведення
перевірки. Оскільки відповідача
зобов?'язано провести позапланову
перевірку з питань дотримання вимог
земельного законодавства, відсутні
підстави для письмового повідомлення
щодо проведення відповідного заходу,
тобто вимоги Закону не зобов'язують
відповідача попереджати про
здійснення проведення позапланової
перевірки у суб'єкта господарювання, а
тому дії відповідача є законними і в
цій частині.

Щодо доводів касаційної скарги про
невідповідність акту перевірки
вимогам законодавства, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Порядку планування та
проведення перевірок з питань
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель від
12.12.2003р. № 312 при проведенні всіх видів
перевірок складається акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, в якому, зокрема,
державний інспектор зазначає висновки
щодо обставини порушення земельного
законодавства, суть порушення з
посиланням на акти чинного
законодавства, вимоги яких порушені.

У даному випадку акт перевірки, в якому
відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
нормативно-правовим актом чи актом
індивідуальної дії в розумінні ч.1 ст.17
КАС.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені в акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків.
Водночас судження контролюючого
органу про порушення вимог земельного
законодавства є висновками тільки
контролюючого органу, зазначення яких
в акті перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, дій, в основу яких
покладені згадувані висновки акта.
Таким рішенням може бути у
відповідності до п. 6 Порядку припис про
усунення наслідків виявленого
порушення тощо.

Отже, предметом оскарження є дії чи
бездіяльність службових осіб, якщо
вони обмежують чи порушують права,
свободи чи законні інтереси особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні ст.17 КАС, не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, робота (діяльність) яких
перевірялися, тому його висновки не
можуть бути предметом спору.
Відсутність спірних відносин, в свою
чергу, виключає можливість звернення
до суду, оскільки відсутнє право, що
підлягає судовому захисту. Акт
перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог земельного
законодавства суб'єктами
господарювання, документом, на
підставі якого приймається відповідне
рішення контролюючого органу, а тому
оцінка акта, в тому числі й оцінка дій
службових осіб контролюючого органу
щодо його складання, викладення в ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Зважаючи на викладене позовні вимоги у
вказаній частині задоволенню не
підлягають, у зв'язку з чим аналогічні
висновки судів попередніх інстанцій
колегія суддів вважає вірними.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про відсутність
правових підстав визнавати спірні дії
відповідача неправомірними, так як
вчиняючи такі дії, державні інспектори
діяли у визначений законом спосіб, з
урахуванням усіх обставин, які мають
значення для вчинення таких дій.

Колегія суддів дійшла думки, що
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій про відмову в задоволенні
позову ґрунтуються на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, належній оцінці досліджених
доказів, та обґрунтовано застосованих
нормах матеріального права до
вирішення спірних правовідносин.
Порушень норм процесуального закону,
які б призвели до ухвалення
незаконного рішення, не встановлено.

Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 КАС України, колегія
суддів -

у х в а л и
л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
жовтня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 03 червня 2014
року по справі № 2а/0470/8974/12 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: