Справа № 826/11461/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кулик
систем" до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товару,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кулик систем"
звернулось до суду із адміністративним
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним і скасування рішення
Київської міжрегіональної митниці про
коригування вартості товару №
100270003.2014.000210/2 від 10.07.2014 та визнання
протиправним і скасування картки
відмови 100270003/2014/40231 у прийнятті митної
декларації від 10.07.2014 № 100270003/2014/319764.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
вересня 2014 року вимоги
адміністративного позову було
задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, подав
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального
права, у зв'язку з чим просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомленні про дату,
час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла наступного висновку.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються Митним
кодексом України, Податковим кодексом
України та іншими законами України з
питань оподаткування.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Відповідно до приписів ч.ч. 2-8 ст. 57
Митного кодексу України, основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, встановлених
статтею 64 цього Кодексу.

Згідно ст. 58 Митного кодексу України
метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу
виокремити наступні обставини, за
наявності яких митний орган має право
зобов'язати декларанта подати
додаткові документи для підтвердження
митної вартості: наявність
розбіжностей між окремими документами;
наявність ознак підробки певних
документів; відсутність достатніх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Крім того, висновок митного органу щодо
наявності даних обставин повинен бути
обґрунтованими та підтверджений
відповідними доказами. Так,
встановивши відсутність достатніх
відомостей, що підтверджують
задекларовану митну вартість товарів
митний орган повинен вказати, які саме
складові митної вартості товарів є
непідтвердженими, чому з поданих
декларантом документів неможливо
встановити дані складові та які
документи необхідні для підтвердження
того чи іншого показника.

Однак, як вірно зазначено судом першої
інстанції, відповідачем не надано
пояснень та відповідних документів які
б свідчили про те, що документи подані
позивачем для визначення митної
вартості товару згідно із переліком
визначеним частиною 2 статті 53 Митного
кодексу України містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари. Крім того,
витребувавши перелік додаткових
документів, митний орган не зазначив,
які саме обставини ці документи
повинні підтвердити, не надано доказів
того, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Як встановлено судом першої інстанції,
22.04.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кулик Систем"
(покупець) та "ZheJiang TaiFeng Co., Ltd"
(постачальник) було укладено контракт
№ 22/4-2013, згідно якого продавець продає,
а покупець покупає продукцію, що
визначені у специфікаціях.

Відповідно до Специфікації № 1 від
25.05.2014 до вищевказаного Контракту
фірмою "ZheJiang TaiFeng Co., Ltd" був поставлений
позивачу товар (частина меблів, що
призначені для складання офісних
крісел) - механізм регулювання положень
офісного крісла, модель TF014SA-KS - 1200 шт.,
механізм регулювання офісного крісла,
модель SYM003BB-KS - 300 шт., торгова марка:
Taifeng, країна виробництва: CN, виробник:
Zhejiang TaiFeng Furniture Co., Ltd, загальною вартістю
- 21 480,00 USD.

До митного оформлення товару
декларантом подано митну декларацію №
100270003/2014/319764, до якої додано наступні
документи:

- зовнішньоекономічний контракт №
22/4-2013 від 22.04.2013;

- картку обліку особи, що здійснює
операції з товарами № 100/2012/008050 від
07.04.2014;

- міжнародну автомобільну накладну (CMR)
0019 від 09.07.2014;

- коносамент (Bill of Lading) № від 01.06.2014;

- банківські платіжні документи від
220.52014, від 18.06.2014, від 24.06.2014, від 08.05.2014;

- лист № 70714/SM/IO/11 від 07.07.2014, що
підтверджує вартість перевезення;

- каталог виробника товару від 08.07.2014;

- прайс-лист виробника товару від 01.01.2014;

- інвойс № TF14.70 від 25.05.2014;

- пакувальний лист № TF14.70 від 25.05.2014;

- сертифікат про походження товару №
14С3305А0541/00017 від 06.06.2014;

- митна декларація країни відправлення
№ 11773014 від 27.05.2014;

- інформацію про позитивні результати
здійснення контролю товару.

Митна вартість товарів була заявлена
позивачем за основним методом за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Однак, під час митного оформлення
товару та визначенні митної вартості
товарів, приводом для висновку
відповідача про те, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються та
витребування від декларанта
додаткових документів і, як наслідок,
прийняття рішення про коригування
митної вартості стало те, що позивачем
обрано метод визначення митної
вартості товару не у відповідності до
умов, наведених у главі 9 Митного
кодексу України.

На підставі ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України митним органом запропоновано
декларанту протягом 10 календарних днів
надати додаткові документи, а саме:

- транспортні
(перевізні)документи;

- документи, що містять відомості
про вартість перевезення оцінюваних
товарів;

- виписку з бухгалтерської
документації;

- ліцензійний чи авторський
договір покупця, що стосується
оцінюваних товарів та є умовою продажу
оцінюваних товарів;

- каталаги, прайс-листи виробника
товару.

Втім, графа 33 оскаржуваних рішень не
містить в собі викладення обставин
наявності розбіжностей, ознак підробки
тощо (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України)
в конкретних наданих позивачем
документах, а тому суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
передчасність та помилковість
витребування у позивача додаткових
документів.

Таким чином, доводи, викладені в графі 33
оскаржуваного рішення жодним чином не
спростовують правильність визначення
декларантом митної вартості товару за
ціною договору, не ставлять під сумнів
достовірність і точність відомостей
про вартість товару, які містяться в
передбачених законом і доданих до
декларації для митного оформлення
товару основних документах.

Враховуючи що позивач подав достатній
та належний пакет документів для
застосування основного методу
визначення митної вартості товару,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідачем безпідставно та
необґрунтовано застосовано
другорядний метод визначення митної
вартості, а тому рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 10.07.2014 № 100270003/2014/000210/2 є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Водночас, картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 10027000/2014/40231 також
підлягає визнанню протиправною та
скасуванню як така, що винесена на
підставі рішення про коригування
митної вартості, яке визнано судом
протиправним та скасовано.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Є.І.
Мєзєнцев

суддя

В.В. Файдюк

суддя

Є.В.Чаку

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Файдюк В.В.

Чаку Є.В.