Справа № 826/358/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року м.
Київ К/800/36129/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
до Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, треті
особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
скасування рішення, визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії, що
переглядається за касаційною скаргою
представника третіх осіб ОСОБА_5,
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі - позивач) звернулося до суду
першої інстанції з позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві (далі -
відповідач), в якому просило визнати
протиправною бездіяльність
відповідача, скасувати рішення від 29
листопада 2013 року № 8469659 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, внести відомості про
обтяження іпотекою до Державного
реєстру іпотек на підставі іпотечного
договору від 9 липня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського округу ОСОБА_8, за
реєстровим № Д-1129 та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 13
лютого 2013 року у справі № 6-43559 св 12 та
надати відповідний витяг.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що рішення про відмову у
реєстрації не відповідає вимогам
чинного законодавства, оскільки
позивачем було подано всі необхідні
для реєстрації документи.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 лютого 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року апеляційна скарга публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задоволена.

Постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 лютого 2014 року
скасована.

Прийнята нова постанова про
задоволення адміністративного позову
частково.

Визнано протиправним та скасовано
рішення головного спеціаліста сектору
державної реєстрації обтяжень на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
- державного реєстратора речових прав
на нерухоме майно Гребенюк О.І. № 8469659
від 28 листопада 2013 року про відмову у
державній реєстрації права та їх
обтяжень.

В задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, треті особи
ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять оскаржуване
рішення скасувати, залишити в силі
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 лютого 2014 року

У запереченнях на касаційну скаргу
позивач просить залишити без
задоволення касаційну скаргу, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
оскаржувані рішення судів та матеріали
справи в межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 28 грудня 2013 року
представник позивача ОСОБА_10 звернувся
до Реєстраційної служби м. Києва з
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень (щодо обтяження речового
права) на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням головного спеціаліста
сектору державної реєстрації обтяжень
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
- державним реєстратором речових прав
на нерухоме майно Гребенюк О.І. № 8469659
від 28 листопада 2013 року було відмовлено
у державній реєстрації права та їх
обтяжень на вищезазначений об'єкт
нерухомого майна,

Рішення мотивоване тим, що документи
подані для проведення державної
реєстрації прав, не відповідають
вимогам, або не дають змогу встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Вказане рішення суд першої інстанції
також визнав законним та
обґрунтованим, зазначивши, що рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
3 серпня 2012 року не містить посилань,
згідно яких мало бути зареєстровано
арешт майна.

Колегія суддів з висновком суду першої
інстанції не погоджується з огляду на
наступне.

9 липня 2007 року між АТ «Банк «Фінанси та
Кредит», в особі Філії «Центральне РУ»
АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та гр.
України ОСОБА_11 в забезпечення
виконання зобов'язань по Кредитному
договору № 11-07-Ип/39 від 9 липня 2007 року,
було передано в іпотеку квартиру під
номеромАДРЕСА_1, згідно до іпотечного
договору, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстровано в реєстрі за № Д-1129.
Заборона відчуження зареєстровано в
реєстрі № Д-1130.

На підставі договору дарування ?
частини квартири від 5 червня 2001 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, за реєстровим № 3669,
подаровано ? частину квартири під
номером АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 (згідно
до Свідоцтва про шлюб виданого
Центральним відділом реєстрації
шлюбів м. Києва з державним Центром
розвитку сім'ї від 13 березня 2007 року) та
зареєстрований Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 18 квітня 2011 року.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 3 серпня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_11,
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит», приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, третя
особа - приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_12
про визнання іпотечного договору
недійсним і зобов'язання вчинити дії та
за зустрічним позовом ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_11 про визнання договору
дарування недійсним та скасування
запису у державному реєстрі прав
власності у задоволенні первісного
позову відмовлено. Зустрічний позов
задоволено частково. Визнано договір
дарування ? частини квартири під
номером АДРЕСА_1 від 5 червня 2001 року,
який посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_12 та зареєстровано у
реєстрі за № 3669 недійсним внаслідок
фіктивності.

26 вересня 2012 року рішенням
Апеляційного суду м. Києва у справі №
22-ц/2690/14304/2012 апеляційну скаргу
представника третіх осіб ОСОБА_7
задоволено.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 3 серпня 2012 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задоволено частково,
визнано недійсним Іпотечний договір,
укладений 9 липня 2007 року між публічним
акціонерним товариством «Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_11,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_15, зареєстрований в
реєстрі за № Д-1129.

Згідно із витягом № 38205059 про
реєстрацію у державному реєстрі іпотек
(реєстрацію вилучення запису) від 10
жовтня 2012 року, наданого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, вилучено
запис № 5267418 з контрольною сумою
123В970ГЕ7 на підставі повідомлення про
виключення запису з Державного реєстру
іпотек, б/н, 10 жовтня 2012 року, ОСОБА_11

25 жовтня 2012 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у цивільній справі за № 6-43559 ск 12
за касаційною скаргою акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
на рішення Апеляційного суду м. Києва
від 26 вересня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_11,
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит», приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, третя
особа - приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
про визнання іпотечного договору
недійсним і зобов'язання вчинити дії та
за зустрічним позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_11 про визнання договору
дарування недійсним та скасування
запису у державному реєстрі прав
власності відкрито касаційне
провадження та зупинено виконання
рішення Апеляційного суду м. Києва від
26 вересня 2012 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 лютого 2013 року
у справі № 6-43559 св 12 визнано, що іпотека
є дійсною для ОСОБА_5, ОСОБА_6

Згідно із частинами першою та другою
статті 23 Закону України «Про іпотеку» -
у разі переходу права власності (права
господарського відання) на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 4 цього Закону -
обтяження нерухомого майна іпотекою
підлягає державній реєстрації
відповідно до закону.

Стаття 349 ЦПК України зазначає, що
рішення і ухвала суду касаційної
інстанції набирають законної сили з
моменту їх проголошення. З моменту
оголошення рішення або ухвали судом
касаційної інстанції скасовані
рішення та ухвали суду першої або
апеляційної інстанції втрачають
законну силу.

Таким чином, рішенням Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ встановлено факт дійсності
Іпотечного договору, згідно якого
публічне акціонерне товариство «Банк
«Фінанси та Кредит» є
іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 та
законного переходу права власності, що
не потребує додаткового визнання чи
доказування.

Відповідно до статті 124 Конституції
України - судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій її території.

Отже, на підставі рішення суду, що
набрало законної сили, яке згідно
частини десятої статті 37 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень є документами, що
підтверджує виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
відповідач зобов»язаний був
задовольнити заяву апелянта від 29
листопада 2013 року про поновлення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, згідно до вимог Закону
України «Про Державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Закон України «Про Державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» не визначає вимог до
резулятивної частини змісту рішення,
яке підлягає виконанню, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Реєстраційну службу Головного
управління юстиції у м. Києві внести
відомості про обтяження іпотекою до
Державного реєстру іпотек на підставі
Іпотечного договору від 9 липня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим номером №
Д-1129 та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2013 року у справі №
6-43559 св 12 колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно із частиною першою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України - завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до статті 6 Конституції
України - державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову.
Органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Пунктом 1 Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України № 401/2011 від 6 квітня 2011 року
встановлено, що Державна реєстраційна
служба України (Укрдержреєстр) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції України
та входить до системи органів
виконавчої влади.

Дискреційні повноваження - це
сукупність прав та обов'язків органів
державної влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, що надають
можливість на власний розсуд визначити
повністю аб частково вид і зміст
управлінського рішення, яке
приймається, або можливість вибору на
власний розсуд одного з декількох
варіантів управлінських рішень,
передбачених проектом
нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу
виконавчої влади обумовлене певною
свободою (тобто вільним, або
адміністративним, розсудом) в
оцінюванні та діях, у виборі одного з
варіантів рішень та правових
наслідків.

Наділивши державні органи
дискреційними повноваженнями,
законодавець надав відповідному
органу держави певну свободу розсуду
при прийнятті управлінського рішення.

Виходячи з вищевикладеного, право
відповідача на вчинення дій з
державної реєстрації та видачі
відповідного свідоцтва про право
приватної власності є дискреційним
повноваженням, а тому задоволення
позовних вимог в цій частині є формою
втручання в дискреційні повноваження
державного органу.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що судом апеляційної
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Тому висновки суду апеляційної
інстанції про часткове задоволення
позовних вимог є правильними, а доводи,
викладені в касаційній скарзі,
зазначених висновків не спростовують
та не дають підстав вважати судові
рішення такими, що ухвалені з
порушеннями норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника третіх
осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 залишити
без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді :