Справа № 2а/0370/1683/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/29959/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Блажівської Н.Є.

Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року по справі № 2а/0370/1683/11 за позовом
ОСОБА_2 до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 16.05.2011 року.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2011
року у даній справі позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 16.05.2011
року в частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 31320,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року скасовано постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 15
липня 2011 року та прийнято нове рішення
про відмову у задоволенні позову з
мотивів безпідставності заявлених
вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 травня 2014 року як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та залишити без змін постанову суду
першої інстанції, оскільки скаржник
вважає її такою, що прийнята з
правильним застосуванням норм чинного
законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що у ході
проведеної Луцькою ОДПІ перевірки
господарської одиниці АГЗП
(автомобільний газозаправочний пункт),
де здійснює господарську діяльність
позивач, було встановлено порушення
пунктів 12, 13 статті 3 Закону України від
06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (далі - Закон №
265/95-ВР) та статті 267 Податкового кодексу
України, а саме: невідповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій в сумі 307,59 грн.;
порушення порядку ведення обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації, відсутність накладних на
товар - газ пропан, який знаходиться в
реалізації, на суму 15660,00 грн.; порушення
порядку використання торгового
патенту.

На підставі встановленого податковим
органом прийнято податкові
повідомлення-рішення № , яким до
позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штраф) в розмірі
320,00 грн., та № від 16.05.2011 року, яким
до позивача застосовані штрафні
(фінансові) санкції (штраф) в розмірі
31321,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 16.05.2011
року в частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 31320,00
грн., апеляційний суд виходив з того, що
позивачем не було представлено на
вимогу контролюючого органу жодних
первинних документів на газ пропан
(накладних, товарно-транспортних
накладних), хоча відповідно до положень
п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам органів
державної податкової служби у повному
обсязі всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», бухгалтерський
облік - процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень.

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 8 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» питання
організації бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів. Підприємство
самостійно визначає за погодженням з
власником (власниками) або
уповноваженим ним органом (посадовою
особою) відповідно до установчих
документів облікову політику
підприємства.

При цьому, законодавством не
передбачено, що за місцем знаходження
господарської одиниці суб'єкта
господарювання повинні знаходитись
оригінали первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського обліку,
ведення якого відповідно до ст. 8
вказаного Закону покладено на
уповноважену особу.

Як вбачається з матеріалів справи, усі
первинні документи позивача на товар -
газ скраплений зберігаються у
бухгалтера, що з урахуванням специфіки
діяльності АГЗП (автомобільний
газозаправочний пункт) є виправданим
та не суперечить чинному
законодавству, а самі первинні
документи були долучені позивачем до
матеріалів справи.

Отже, оскільки перевірка господарської
одиниці позивача здійснювалась не за
місцем зберігання первинних
документів, суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги в цій
частині, правильно виходив з того, що
відсутність оригіналів первинних
документів на місці реалізації товару,
не може розцінюватися як неведення
обліку товарних запасів за місцем їх
реалізації.

За наведених обставин, у відповідача
були відсутні правові підстави для
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій спірним рішенням у
відповідній сумі, з огляду на що
висновок суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог у цій
частині відповідає правильному
застосуванню норм матеріального права.

За таких обставин місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності часткового задоволення
позовних вимог, правильно застосувавши
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року скасувати та залишити в силі
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 15 липня 2011
року по справі № 2а/0370/1683/11.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може
бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБлажівська Н.Є. підписРибченко
А.О.