Справа № 2а-3671/10/077
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2014 рокум. Ужгород№ 2а-3671/10/077

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судового засідання -
Симканич Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Закарпатського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до державної податкової
інспекції у Міжгірському районі
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Міжгірському районі №/0 від 07.09.2010
року та №/0 від 07.09.2010 року, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Закарпатського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у Міжгірському
районі Закарпатської області про
визнання незаконним та скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових санкцій).

29.04.2010 року на адресу суду від позивача
надійшла заява про зміну позовних
вимог (Т.1 а.с.42-43) відповідно до якої
останній просить суд:

1) поновити пропущений строк оскарження
податкових повідомлень рішень
Міжгірської ДПІ №/0 від 07.09.2010 року
та №/0 від 07.09.2010;

2) визнати незаконним та скасувати
рішення Міжгірської ДПІ від 07.09.2010 року
№ про застосування до ФОП ОСОБА_3
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
14304761 грн., та податкові
повідомлення-рішення №/0 від
07.09.2010 року про визначення позивачу
податкового зобов'язання прибуткового
податку на доходи від підприємницької
діяльності та інші доходи громадян у
розмірі 21996,11 грн. та №/0 від 07.09.2010
про визначення ПП ОСОБА_3 податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 14475,23 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року змінену позовну заяву ОСОБА_3 до
ДПІ у Міжгірському районі про визнання
протиправним та скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій та податкових повідомлень -
рішень в частині оскарження податкових
повідомлень - рішень ДПІ у Міжгірському
районі № /0 від 07.09.2010 року та
/0 від 07.09.2010 року - залишено без
розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року скасовано ухвалу
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2012
року в частині залишення позову без
розгляду та направлено справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції в частині визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень Міжгірської ДПІ
№/0 від 07.09.2010 року та №/0 від
07.09.2010 (Т.1 а.с. 188-189).

28.08.2014р. ухвалою Закарпатського
окружного адміністративного суду, яка
занесена до журналу судових засідань, у
зв'язку із реорганізацією державної
податкової інспекції у Міжгірському
районі Закарпатської області та на
підставі ст. 55 КАС України, судом
замінено відповідача на його
правонаступника державну податкову
інспекцію у Міжгірському районі
Закарпатської області Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області (Т.1 а.с.244-245).

Позов мотивовано тим, що 30.08.2010 року ДПІ
у Міжгірському районі була проведена
документальна планова перевірка з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.07.2008
року по 30.06.2010 року. За результатами
вказаної перевірки був складений акт
№524/17-01/НОМЕР_1 від 30.08.2010 року, на
підставі якого були винесені
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення №/0 від
07.09.2010 року про визначення позивачу
податкового зобов'язання прибуткового
податку на доходи від підприємницької
діяльності та інші доходи громадян у
розмірі 21996,11 грн. та №/0 від 07.09.2010
про визначення ПП ОСОБА_3 податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 14475,23 грн. Позивач
вважає вищевказані податкові
повідомлення рішення неправомірними з
підстав наведених у позовній заяві
наголошуючи на тому, що податковим
органом не було надано належної оцінки
наданим первинним документам, відтак
невірно застосовано норми податкового
законодавства та не вірно відображено
в акті перевірки фактичні обставини
здійснення позивачем підприємницької
діяльності, що на його думку призвело
до винесення оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги за обставин,
викладених у позовній заяві, підтримав
повністю, дав аналогічні пояснення та
просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2
позовні вимоги заперечив повністю,
просив відмовити позивачеві в
задоволенні адміністративного позову
з мотивів що наведені в письмових
запереченнях (Т.1а.с.64-67).

Заслухавши представника позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ст.11-1 Закону України
від 04.12.1990 року №509-ХII «Про державну
податкову службу в Україні» (чинного
на момент виникнення вказаних
правовідносин) органи державної
податкової служби у випадках, в межах
компетенції та у порядку, встановлених
законами України, мають право: 1)
здійснювати документальні невиїзні
перевірки (на підставі поданих
податкових декларацій, звітів та інших
документів, пов'язаних з нарахуванням і
сплатою податків та зборів
(обов'язкових платежів) незалежно від
способу їх подачі), а також планові та
позапланові виїзні перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів),
додержання валютного законодавства
юридичними особами, їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими
підрозділами, що не мають статусу
юридичної особи, а також фізичними
особами, які мають статус суб'єктів
підприємницької діяльності чи не мають
такого статусу, на яких згідно із
законами України покладено обов'язок
утримувати та/або сплачувати податки і
збори (обов'язкові платежі), крім
Національного банку України та його
установ (далі - платники податків).

В судовому засіданні встановлено, що
посадовими особами відповідача на
реалізацію наданих законом
податковому органу повноважень, за
наслідками проведеної перевірки СПД
ФОП ОСОБА_3 складено акт №524/17-01/НОМЕР_1
від 30 серпня 2010 року «Про результати
планової виїзної перевірки дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3, НОМЕР_1 за період з 01.07.2008
року по 30.06.2010 рік (Т.1 а.с.95-108).

Перевіркою встановлено порушення, СПД
ФОП ОСОБА_3 ст.13 ст.14 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 року №13-92
«Про прибутковий податок з громадян»
(із змінами та доповненнями) у
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період
з 2008р. та 2009 р. в сумі 21996,11 грн. та пп. 7.4.3
п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997 року
№168/97 - ВР «Про податок на додану
вартість» (чинним на момент виникнення
вказаних правовідносин) результаті
чого донараховано до сплати в бюджет
11134,79 грн. за червень 2010 року.

На підставі акту перевірки
№524/17-01/НОМЕР_1 від 30 серпня 2010 року
податковим органом були прийняті
податкові повідомлення-рішення а саме:

- №/0 від 07.09.2010 року про визначення
позивачу податкового зобов'язання з
прибуткового податку на доходи від
підприємницької діяльності та інші
доходи громадян у розмірі 21996,11 грн. (Т.1
а.с.111)

- №/0 від 07.09.2010 про визначення ПП
ОСОБА_3 податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 14475,23
грн. (Т.1 а.с. 112).

Щодо тверджень позивача відносно
незаконності донарахування
прибуткового податку на доходи від
підприємницької діяльності та інші
доходи громадян суд констатує
наступне.

Судом встановлено, що перевірка
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3 була проведена
на підставі документів наданих
позивачем а саме: реєстрів отриманих та
виданих податкових накладних; касових
та банківських документів; звітності
платника;отриманих та виданих
податкових накладних; книги обліку
доходів та витрат; договорів та угод;
накладних (Т. а.с.98).

Як вбачається з матеріалів справи
податковим органом під час проведення
перевірки встановлено, що позивач
порушив п.п. 9.12.1. п. 9.12. ст. 9 ЗУ «Про
податок з доходів фізичних осіб»
(чинного на момент виникнення вказаних
правовідносин) відповідно до якого
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань (розділ ІV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992р. №13-92 «Про прибутковий податок з
громадян»). При цьому податок з доходів
фізичних осіб в такому випадку
обчислюється за ставкою 15% (згідно п.7.1
ст.7 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб"» (чинною на
момент виникнення вказаних
правовідносин).

У відповідності із ст.13 ч.2 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»
(чинного на момент виникнення вказаних
правовідносин) оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Як вбачається з акту №524/17-01/НОМЕР_1 від
30 серпня 2010 під час перевірки було
виявлено заниження валового доходу
(обсягу виручки): за 2008рік - на 1573грн., за
2009рік - на 4143грн., за І-півріччя 2010року -
на - 23500грн.

Відповідно до абз. 6 додатку №7
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої Наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993року №12 будь-які
суми витрат фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності до моменту
одержання доходу від результату такої
діяльності є його власним ризиком
згідно статті 1 Закону України "Про
підприємництво"(чинним на момент
виникнення вказаних правовідносин).

Тобто, виключно факт одержання доходу
може бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду не
всіх підряд видатків, а тільки тієї їх
частини, яка прямо цьому доходу
відповідає.

На підставі даної норми податковим
органом під час перевірки було
виявлено завищення витрат,
безпосередньо повязаних із одержанням
доходу: за 2008рік - на 68280грн., за 2009рік -
на 72645грн., за І-півріччя 2010року - на
36104грн.

У звязку з вищенаведеним суд приходить
до переконання, що податковим органом
правомірно визначено заниження ПП
ОСОБА_3 чистого доходу: за 2008 рік - 69 853,00
грн. (1573грн. + 68280грн.), за 2009 рік - 76 788,00
грн. (4143грн. + 72645грн.) та за І - півріччя
2010 року - 12 604,00 грн. (- 23500грн. + 36104грн.) та
донараховано 21996,11грн. прибуткового
податку на доходи від підприємницької
діяльності та інші доходи громадян (за
2008рік - 10477,95грн., тобто 15% від 69853грн.; за
2009рік 11518,15грн. - 15% від 76788грн.).

Стосовно тверджень позивача щодо
неправомірності донарахування податку
на додану вартість суд приходить до
наступного.

Як вбачається з акту №524/17-01/НОМЕР_1 від
30 серпня 2010р. в процесі проведенні
перевірки було встановлено, що за
період з 01.07.2008 р. по 30.06.2010 р. ПП ОСОБА_3
задекларовано податкових зобов'язань
по податку на додану вартість у сумі
189260,00 грн.

Перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за період з
01.07.2008 р. по 30.06.2010 р. встановлено їх
заниження всього у сумі 16071,00 грн. (за
червень 2010 року).

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що в процесі
проведення перевірки на підставі даних
ФОП ОСОБА_3 було встановлено, що станом
на 01.07.2008р. фактичні залишки
товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ)
підприємця склали 0,00 грн. (по ціні
придбання без ПДВ) сума ПДВ - 0,00 грн.;
станом на 30.06.2010р. фактичні залишки ТМЦ
підприємця склали 212 404,00 грн. (по ціні
придбання без ПДВ) сума ПДВ - 42 480,80 грн.

Однак за даними перевірки залишки ТМЦ
мали складати: станом на 01.07.2008р. - 0,00
грн. (по ціні придбання без ПДВ) сума ПДВ
- 0,00 грн.; на кінець перевіряємого
періоду, тобто станом на 30.06.2010р., - 268 078,00
грн. (по ціні придбання без ПДВ) сума ПДВ
- 53 615,63 грн.

Крім того при проведенні перевірки
було виявлено (згідно податкових
накладних та накладних), що в
перевіряємому періоді ПП ОСОБА_3 було
придбано товар (лісопродукцію) для
подальшої реалізації загальна
вартість якого становить 651570грн. (без
ПДВ). При цьому: 1) за період з 01.07.2008р. -
30.06.2010р. включено в витрати, як
реалізовано ТМЦ - 383492грн.; 2) товар, що
відпущено, але оплата не проведена (в
дорозі): - станом на 01.07.2008р. - 0,00грн. (без
ПДВ та торгової націнки); - станом на
30.06.2010р. - 0,00грн. (без ПДВ та торгової
націнки).

З огляду на зазначене суд приходить до
переконання, що ДПІ у Міжгірському
районі правомірно визначила залишки
товарно-матеріальних цінностей ПП
ОСОБА_3 на кінець перевіряємого
періоду (станом на 30.06.2010р.) у сумі
268078грн. (по ціні придбання без ПДВ), а у
зв'язку з тим, що за даними позивача
залишки ТМЦ на цю дату складали 212404грн.
(по ціні придбання без ПДВ), то
перевіркою і було констатовано нестачу
ТМЦ в сумі 55674грн.

Згідно абз.5 п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 ЗУ №168/97-ВР
від 03.04.1997р. "Про податок на додану
вартість " (чинного на момент
виникнення вказаних правовідносин)
якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Відповідно п.п. 7.4.3. п. 7.4. ст.7 ЗУ "Про
податок на додану вартість"» (чинного
на момент виникнення вказаних
правовідносин) у разі коли товари
(роботи, послуги), виготовлені та/або
придбані, частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково
ні, до суми податкового кредиту
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку при їх
виготовленні або придбанні, яка
відповідає частці використання таких
товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях звітного
періоду.

На підставі вищенаведених положень
закону, позивачу було донараховано за
наслідками перевірки на суму виявленої
нестачі ТМЦ 20% податку на додану
вартість, тобто 11134,79 грн. (основного
платежу) та відповідно до п.п. 17.1.3. п.17.1.
ст. 17 ЗУ «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» штрафну санкцію у сумі
3340,44грн.

Відповідно до ч. 1. ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3. ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2. ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Станом на час здійснення перевірки
позивача основні терміни та вимоги
оформлення невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок визначалися Порядком
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України 10.08.2005 № 327,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25 серпня 2005 р. за №
925/11205.

Так згідно п.1.3 ч.1 вказаного порядку
визначено, що за результатами
проведення невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок фінансово-господарської
діяльності суб'єктів господарювання
оформляється акт, а в разі відсутності
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової
чи позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

Таким чином, оскільки акт перевірки є
носієм доказової бази в якому
фіксуються порушення, які встановлені
під час проведення перевірки, у даному
випадку СПД ФОП ОСОБА_3, такий акт
подано суду і він містить детальну
інформацію про виявлені податковим
органом порушення в процесі
здійснення підприємницької діяльності
позивачем, що в подальшому стало
підставою для винесення оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, то суд
приходить до висновку, що відповідачем,
як суб'єктом владних повноважень у
відповідності до ч.2 ст.71 КАС України
належними та допустимими доказами, які
містять інформацію про предмет
доказування, доведено правомірність
прийнятих ним рішень.

Позивачем не надано суду жодних
письмових доказів на підтвердження
обставин якими останній обґрунтовує
свої позовні вимоги, а відтак суд
приходить до висновку, що такі є
необґрунтованими і до задоволення не
підлягають.

З огляду на те, що в процесі здійснення
перевірки були використані всі
первинні документи надані позивачем
контролюючому органу - ДПІ у
Міжгірському районі, що не заперечує і
позивач у своїх додаткових поясненнях
то суд приходить до висновку, що
податковий орган діяв на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, судом встановлено, що
податковим органом правомірно були
прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення №/0 від
07.09.2010 року та №/0 від 07.09.2010 р.
відтак у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 160-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 до державної
податкової інспекції у Міжгірському
районі Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Міжгірському районі №/0 від 07.09.2010
року та №/0 від 07.09.2010 року -
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

СуддяМ.М. Луцович