Справа № 21-329а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка
В.В.,суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Маринченка В.Л.,
Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л.,
Терлецького О.О., - розглянувши в
порядку письмового провадження справу
за позовом державного підприємства
«Донецька обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» (далі -
Підприємство) до управління Пенсійного
фонду України в Пролетарському районі
м. Донецька (далі - управління ПФУ, ПФУ
відповідно), третя особа - відділ
державної виконавчої служби в
Центрально-міському районі м. Макіївки
(далі - ВДВС м. Макіївки), про визнання
бездіяльності неправомірною,
зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У лютому 2012 року Підприємство
звернулося до суду з позовом, у якому
просило визнати неправомірною
бездіяльність управління ПФУ і
зобов'язати провести списання
заборгованості по пільгових пенсіях у
розмірі 10 955 003 грн

17 коп., яка утворилась по шахтах № 10
«біс», «Пролетарська крута»,
«Центральна», «Батова»,
«Червоногвардійська», «Орджонікідзе»,
«Харцизька», № 21, «Гірник»,
«Селидівська», «Червоноармійська»,
«Панфилівська», № 12 «Наклонна»,
«Червона Зірка», № 9 «Капітальна»,
«Кіровська», «Заперевальна № 2»,
«Жовтнева».

Позов мотивовано тим, що відповідно до
статті 57 Закону України від 27 квітня 2010
року № 2154-IV «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» (далі - Закон № 2154-IV)
ПФУ мав списати, але не списав недоїмку
зі страхових внесків, заборгованість з
відшкодування пільгових пенсій (в тому
числі витрати на їх доставку) та борг з
фінансових санкцій та пені, що не
погашені станом на 1 березня 2010 року на
вугле- та торфодобувних підприємствах,
які входять до сфери управління
Міністерства вугільної промисловості
України (далі - Мінвуглепром).

Донецький окружний адміністративний
суд постановою від 2 серпня 2012 року у
задоволенні позову відмовив,
пославшись на те, що Підприємство не є
правонаступником зазначених шахт, не
перебрало на себе їхні боргові
зобов'язання перед органами ПФУ по
витратах на оплату і доставку
пільгових пенсій та не є
страхувальником за
загальнообов'язковим державним
пенсійним страхуванням. Підприємство
було призначено Мінвуглепромом
замовником і виконавцем робіт,
передбачених проектами фізичної
ліквідації зазначених шахт, та
відповідало лише за суворе дотримання
проектів ліквідації, затверджених у
встановленому порядку, а тому не може
звертатися до суду з вимогою про
списання сум заборгованості по
підприємствах-боржниках.

За наслідками перегляду судового
рішення Донецький апеляційний
адміністративний суд постановою від 2
жовтня 2012 року скасував постанову
окружного адміністративного суду та
задовольнив позов. Суд виходив із того,
що відповідно до нормативного
визначення порядку списання
заборгованості ПФУ за позиками,
наданими з єдиного казначейського
рахунку, та заборгованості вугле- та
торфодобувних підприємств перед ПФУ
[пункт 1 Порядку списання
заборгованості Пенсійного фонду
України за позиками, наданими з єдиного
казначейського рахунку, на суму
списаної заборгованості вугле- та
торфодобувним підприємствам,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 2010 року
№ 484 (далі - Порядок)] Підприємство
вправі було спонукати органи ПФУ
виконати вимоги статті 57 Закону № 2154-IV
і списати недоїмку зі страхових
внесків, заборгованість з
відшкодування пільгових пенсій (в тому
числі витрати на їх доставку) та борг з
фінансових санкцій та пені, що не
погашені станом на 1 березня 2010 року на
вугле- та торфодобувних підприємствах,
які входять до сфери управління
Мінвуглепрому.

Вищий адміністративний суд України
погодився з висновками суду
апеляційної інстанції й ухвалою від 26
березня 2014 року постанову апеляційного
суду залишив без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду
касаційної інстанції, управління ПФУ
звернулось із заявою про його перегляд
Верховним Судом України з підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС), у якій
просить скасувати ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 26
березня 2014 року та прийняти нове
рішення.

На обґрунтування заяви управління ПФУ
надало копію ухвали Вищого
адміністративного суду України від 15
квітня 2014 року (справа № К/9991/19854/11), яка,
на його думку, підтверджує неоднакове
застосування касаційним судом одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку про таке.

У справі, що розглядається, висновки
касаційного суду більше стосуються
адміністративної процесуальної
здатності Підприємства ініціювати
судовий розгляд адміністративної
справи про зобов'язання управління ПФУ
виконати приписи

статті 57 Закону № 2154-IV.

Натомість у рішенні касаційного суду,
наданому для порівняння, йдеться не про
підстави, порядок та умови списання
боргу з фінансових санкцій і пені в
обмін на списання заборгованості ПФУ
за позиками, наданими з єдиного
казначейського рахунку, що
врегульовані зазначеною нормою Закону
№ 2154-ІV, а про стягнення з Підприємства
боргових витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених
працівникам шахти «Панфилівська».

Аналіз судового рішення, на яке
посилається заявник, дає підстави
вважати, що правовідносини, які виникли
між сторонами у цьому спорі, не подібні
до спірних відносин у справі, що
розглядається, оскільки це рішення
ухвалено за інших фактичних обставин
справи, установлених судами.
Відмінність між фактичними
обставинами у справі, про перегляд
рішення у якій подано заяву, і у справі,
рішення у якій надано для порівняння,
не дає можливості дійти висновку про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 244 КАС
Верховний Суд України відмовляє у
задоволенні заяви, якщо обставини, які
стали підставою для перегляду справи,
не підтвердилися.

З огляду на наведене, керуючись
статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

постановила:

У задоволенні заяви управління
Пенсійного фонду України в
Пролетарському районі м. Донецька
відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кривенко

Судді: М.І. Гриців М.Б. Гусак

О.А. Коротких В.Л. Маринченко

О.Б. Прокопенко І.Л. Самсін

О.О. Терлецький