Справа № 819/302/14-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/800/47314/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Єрьоміна А.В.,

суддів:
Кравцова О.В.,

Цуркана М.І.

секретар судового засідання
Щавінська С.В.,

за участю:

позивача
ОСОБА_2,

представника позивача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Тернопільській області, Реєстраційної
служби Тернопільського міського
управління юстиції, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_4,
про визнання протиправними дій та
скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Тернопільській області
(далі - відповідач 1), реєстраційної
служби Тернопільського міського
управління юстиції (далі - відповідач 2,
РС Тернопільського МУЮ), третя особа на
стороні відповідача ОСОБА_4 про
визнання дій протиправними та
скасування рішень .

Тернопільський окружний
адміністративний суд постановою від 13
березня 2014 року позов задовольнив
частково:

визнав неправомірною та скасував
реєстрацію декларації про готовність
об'єкта до експлуатації станції
технічного обслуговування автомобілів
по АДРЕСА_1 від 3 жовтня 2013 року № ТП
46.

- скасував рішення державного
реєстратора реєстраційної служби
Тернопільського міського управління
юстиції Тернопільської області №7988722
від 15 листопада 2013 року про державну
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомого майна - будівлю, станція
технічного обслуговування автомобілів
по АДРЕСА_1, кадастровий номер
земельної ділянки :12:014:0073, за
суб'єктом: ОСОБА_4.

- скасував державну реєстрацію
права власності на будівлю: станція
технічного обслуговування автомобілів
по АДРЕСА_1, площею 354,3 кв.м.

- визнав недійсним свідоцтво про
право власності від 15 листопада 2013 року
№ 12870326 на будівлю станції технічного
обслуговування автомобілів, адреса
об'єкта: АДРЕСА_1, загальна площа: 354,3
кв.м. виданого на власника ОСОБА_4.

Львівський апеляційний
адміністративний суд постановою від 11
серпня 2014 року скасував постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року та прийняв нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням апеляційного суду,
ОСОБА_2 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

В судовому засіданні (представник
позивача) позивач касаційну скаргу
підтримав, просив рішення суду
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Представник відповідача у судовому
засіданні надав пояснення аналогічні
поясненням, які були викладені в
запереченнях, поданих через канцелярію
суду, просив касаційну залишити без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
заслухавши доводи учасників судового
розгляду, правильність правової оцінки
обставин у справі та застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, суд вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є
власником гаража під літ. К, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
віповідно до свідоцтва від 4 грудня 2012
року серія ВТА 34957, виданого приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстром № 6105.

2 жовтня 2013 року ОСОБА_4 подано до
Інспекції заяву про прийняття в
експлуатацію об'єкта станції
технічного обслуговування автомобілів
за адресою: АДРЕСА_1. До вказаної заяви
ОСОБА_4 додано, зокрема, заповнена
декларація, звіт про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж
об'єкта з висновком про їх
відповідність вимогам надійності і
безпечної експлуатації, засвідчені
копії договору оренди землі від 10 липня
2009 року на земельну ділянку площею 0,0228
га., копія технічного паспорта на
будівлю СТО.

Інспекцією 03 жовтня 2013 року на підставі
поданих документів зареєстровано
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації станції технічного
обслуговування автомобілів № ТП
46, за адресою: АДРЕСА_1.

15 листопада 2013 року державним
реєстратором на нерухоме майно
керуючись пунктом 3 частини першої
статті 15 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" на підставі заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 09 листопада 2013 року та
документів: технічний паспорт №? 0000151,
копія витягу з ДЗК про земельну ділянку
серія № 2013, договір оренди землі
від 10 липня 2009 року з додатком до
договору від 10 січня 2011 року,
розпорядження щодо присвоєння
адресного номера № 135, декларації про
готовність об'єкта до експлуатації від
03 жовтня 2013 року № ТП 46, копії
паспорта громадянина України,
квитанцій про сплату державного мита
та за надання витягу з Державного
реєстру прав, було сформоване рішення
про державну реєстрацію прав та
обтяжень № 7988722.

Разом з тим, зазначеним вище державним
реєстратором 15 листопада 2013 року
проведено державну реєстрацію права
власності на будівлю СТО та видано
свідоцтво про право власності № 12870326
на будівлю станції технічного
обслуговування автомобілів, адреса
об'єкта: АДРЕСА_1, загальна площа: 354,3
кв.м. на власника ОСОБА_4

Вважаючи, що реєстраційною службою
Тернопільського міського управління
юстиці було зареєстровано декларацію
про готовність об'єкта до експлуатації
за адресою: АДРЕСА_1, від 03.10.2013р. № ТП
46, без підпису співвласника
об'єкту та користувача даної земельної
ділянки всупереч вимогам Порядку
прийняття в експлуатацію № 95, позивач
звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю субєкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси, має право на судовий
захист.

Звертатися до суду з позовом має право
особа, права, свободи та інтереси якої
порушені, оспорюються або невизнані.

Реєстрація декларації та оскаржуване
рішення державного реєстратора є актом
індивідуальної дії, який породжує
права і обовязки тільки для субєкта,
якому його адресовано.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, вказані правовідносини не
мають відношення до позивача, який не
заявляє своїх майнових прав на спірне
майно, що знаходиться у власності
ОСОБА_4, що не було враховано судом
першої інстанціїї при ухваленні
постанови.

Дослідивши матеріали справи, суд
робить висновок, що державну
реєстрацію права власності позивача на
приміщення гаража було проведено 10
грудня 2012 року. Того ж дня був
виготовлений технічний паспорт на
даний гараж, в якому збражено
приміщення станції технічного
обслуговування. Отже, позивачу на
момент набуття права власності на
гараж було відомо, що він знаходиться в
приміщення станції технічного
обслуговування. Факт вчинення певних
реєстраційних дій власником станції
технічного обслуговування ніяким
чином не впливає на права та обовязки
позивача, набуті ним при купівлі
гаража, а тому суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що така особа не є належним
позивачем.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 104
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка вважає, що порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин, має право
на звернення до адміністративного суду
з адміністративним позовом.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до частини 1 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Положеннями статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанцій виходив з того,
що при внесенні оскаржуваного рішення
відповідачі діяли на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України та
оскаржуваним рішенням права позивача
не порушені.

З таким висновком суду апеляційної
інстанції погоджується і Вищий
адміністративний суд України, оскільки
він ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішенні суду апеляційної інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: