Справа № 826/16212/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Фонду соціального захисту інвалідів

до

Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві

про

визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фонд соціального захисту інвалідів (далі – позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (далі – відповідач), в якій просить суд визнати незаконною та скасувати постанову відповідача від 13.10.2014 ВП №44441772 про стягнення з боржника виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що постанова про стягнення з позивача виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач вчинив усі залежні від нього дії з метою виконання судового рішення. Посилався на те, що відповідач направив позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження, оформлену з порушенням вимог законодавства, а саме: на ній був відсутній відтиск гербової печатки, що унеможливило виконання її вимог органом державного казначейства. Вказав на те, що після усунення відповідачем вказаного недоліку, судове рішення було виконано в день отримання такої постанови про відкриття виконавчого провадження, що, на думку позивача, свідчить про виконання ним судового рішення у встановлений державним виконавцем строк.

Крім того, позивач зазначив, що у відповідності до положень законодавства, судові рішення, про стягнення коштів з державного органу виконуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

В судове засідання 04.11.2014 представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Від відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що позивач як боржник у виконавчому провадженні не виконав судове рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання, що є підставою для стягнення з нього суми виконавчого збору. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідач 19.08.2014 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №44441772 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.08.2014 №910/8420/14 про стягнення боргу у розмірі 2 658 562,67 грн. з Фонду соціального захисту інвалідів на користь ДП МОУ «Сакський ЦК ім. М.І. Пирогова».

У даній постанові відповідач встановив семиденний строк для виконання судового рішення з моменту винесення або отримання постанови.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2014 №44441772 надійшла на адресу Фонду соціального захисту інвалідів 05.09.2014, що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції.

У зв’язку з відсутністю на постанові про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2014 №44441772 відтиску гербової печатки, позивач повернув відповідачу вказану постанову для усунення недоліку.

Відповідач виконав вимоги позивача та видав йому 13.10.2014 постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2014 №44441772 з відтиском гербової печатки, яка зареєстрована Фондом соціального захисту інвалідів як вхідний документ за вх. №1038/2 (а.с. 22-23 Т. І).

Того ж дня (13.10.2014) позивач підготував платіжне доручення №110, згідно якого на рахунок відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві перераховані кошти у розмірі 2 658 562,67 грн.

Листом №1/6-317-09 від 15.10.2014 позивач повідомив виконавчу службу про самостійну сплату боргу, на підтвердження чого надав копію платіжного доручення №110 від 13.10.2014 та копію реєстру №1 відправки документів.

13.10.2014 відповідач прийняв постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №44441772, якою постановив стягнути з Фонду соціального захисту інвалідів виконавчий збір у розмірі 265 856,26 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою від 13.10.2014 ВП №44441772 про стягнення з боржника виконавчого збору, позивач оскаржив її до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.10.2014 ВП №44441772, відповідач встановив позивачу семиденний строк для добровільного виконання рішення суду з моменту винесення або отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з положеннями частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, з вказаної правової норми вбачається, що виконавчий збір підлягає стягненню з боржника у разі невиконання рішення у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання.

Водночас, матеріали справи свідчать про те, що існували обставини, які ускладнювали виконання позивачем судового рішення у добровільному порядку, а саме відсутність на постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.10.2014 ВП №44441772 гербової печатки, без якої органи казначейства не приймають її до виконання.

Згідно з підпунктом «ґ» 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2014 №512/5, постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою.

Суд встановив, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.10.2014 ВП №44441772, оформленої у відповідності до вимог законодавства, позивач того ж дня підготував платіжне доручення та Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві здійснило відповідне перерахування грошових коштів, які підлягали стягненню з Фонду соціального захисту інвалідів, про що останній повідомив відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач вчинив дії для добровільного виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.08.2014 №910/8420/14, з огляду на що, підстави для стягнення з нього виконавчого збору відсутні.

Крім того, у відповідності до вимог законодавства, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (частина 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок виконання рішень судів на інших органів (посадових осіб) про стягнення коштів з держаних органів, державних підприємств, установ та організацій регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У відповідності до частини 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі – Порядок №845).

Пунктом 3 Порядку №845 встановлено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

З вищевикладених правових норм вбачається, що наказ Господарського суду міста Києва №910/8420/14 від 11.08.2014 мав бути пред’явлений до виконання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, яким у даному випадку є Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві. Саме даний орган мав здійснити списання відповідних коштів на виконання вказаного наказу.

Враховуючи те, що органами, на які покладено обов’язок із забезпечення виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу, є органи Казначейства, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для стягнення з Фонду соціального захисту інвалідів виконавчого збору, оскільки у відповідності до вимог законодавства, передбачено інший механізм виконання таких судових рішень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.10.2014 ВП №44441772.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський