Справа № 711/3131/14-ц
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 711/3131/14-ц
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

28 липня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Кобаля М.І., Лічевецького І.О.,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м.Черкасах
Черкаської області на Постанову
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 23 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Черкасах Черкаської області про
визнання відмови протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Главою 6 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
особливості провадження окремих
категорій адміністративних справ.
Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка є імперативною нормою
встановлюється перелік
адміністративних справ щодо яких
обов'язково застосовується скорочене
провадження. Проте, частиною другою
цієї статті, передбачається можливість
розгляду в скороченому провадженні за
умови, що вимоги не стосуються прав,
свобод, інтересів та обов'язків третіх
осіб. Тобто, лише у випадку залучення до
участі у справі третіх осіб
адміністративна справа не може бути
розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративні
справи щодо яких застосовується
скорочене провадження, можуть бути
розглянуті не у скороченому
провадженні у випадку, передбаченому
частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу
з обов'язковим постановленням
відповідної ухвали.

При відкритті провадження в
адміністративних справах за позовними
вимогами, зазначеними у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди першої
інстанції мають зазначати, що саме
скорочене провадження відкривається в
адміністративній справі, а постанови
суду першої інстанції за результатом
розгляду таких справ мають містити
виключно відомості, зазначені у
частині шостої цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції
особливості провадження справи, а саме
розгляд її не у скороченому
провадженні, не є перешкодою для
апеляційного її розгляду в порядку
письмового провадження, в зв'язку з чим
і оскарження постанови суду першої
інстанції здійснюється в порядку,
передбаченому частинами
восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постановою Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 23 травня 2014 року
адміністративний позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а Постанову суду першої
інстанції - без змін з наступних
підстав.

Позивач звернувся до Відповідача зі
Зверненням від 18.03.2014 року, копія якого
наявна в матеріалах справи (а.с.4), щодо
перерахунку його пенсії із врахуванням
інших виплат (винагороди за вислугу
років, матеріальної допомоги на
оздоровлення та для вирішення
соціально-побутових питань), які не
було враховано при здійсненні
розрахунку її пенсії.

Листом Відповідача від 26.03.2014 року
167/Г-10, копія якого також наявна в
матеріалах справи (а.с.5), Позивачу
відмовлено у врахуванні інших виплат
при перерахунку його пенсії.

Відповідно до частини першої ст. 66
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року №1778-XII
(надалі Закон №1778-XII), до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Згідно з частиною першою ст.1 Закону
України «Про оплату праці» від 24
березня 1995 року № 108/95 ВР (далі - Закон
108/95 ВР), заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

А ст. 2 цього Закону визначено структуру
заробітної плати, до якої віднесено
основну та додаткову заробітну плату, а
також заохочувальні та компенсаційні
виплати.

Відповідно до частини другої ст. 33
Закону України «Про державну службу»
від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, (далі - Закон
№3723-ХІІ), заробітна плата державних
службовців складається з посадових
окладів, премій, доплати за ранги,
надбавки за вислугу років на державній
службі та інших надбавок.

Згідно з частиною першою ст. 37 Закону
№3723-ХІІ, в чинній на момент призначення
Позивачу пенсії редакції, зокрема,
пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
суми їх заробітної плати, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

А відповідно до ст.41 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09 липня 2003
року № 1058-IV, до виплат (доходів), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії, належать, зокрема: суми виплат,
отримуваних застрахованою особою
після набрання чинності цим Законом, з
яких згідно з цим самим Законом були
фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Більш того, згідно з частиною першою ст.
244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

А як встановлено в Постанові
Верховного Суду України від 04 березня
2014 року у справі № 21-14а14 (номер у ЄДРСР
37740285), зокрема, вирішуючи питання про
усунення розбіжностей у застосуванні
статей 33, 37 Закону № 3723-XII колегія
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що
отримувані застрахованою особою суми
виплат, з яких були фактично нараховані
та сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати, тобто, суми
матеріальної допомоги, на які
нараховано збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, однак
які не включено до складу заробітної
плати державного службовця,
враховуються при обчисленні розміру
його пенсії, тому, як у даних
правовідносинах ст.41 Закону №1058-IV та
ст. 66 Закону № 1788-XII є спеціальними
нормами, що визначають виплати (доходи)
для обчислення пенсії, а норми Закону №
3723-XII та Закону №108/95-ВР - загальними.

Аналогічні висновки викладені також і
в Постановах Верховного Суду України
від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 6
листопада 2013 року у справах №№ 21-430а11,
21-125а13, 21-97а13, 21-350а13.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
за таких підстав, апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
Постанова суду першої інстанції - без
змін.

Згідно з частиною десятою статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Керуючись частиною десятою статті 183-2,
ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Черкасах
Черкаської області залишити без
задоволення, а Постанову
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 23 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Кобаль М.І.

Лічевецький І.О.

.

Головуючий суддя
Бабенко К.А

Судді:
Кобаль М.І.

Лічевецький І.О.