Справа № 265/4395/14-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 р.Справа №
265/4395/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Маріуполя Донецької області на
постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя від
07.08.2014р. по справі № 265/4395/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Маріуполя Донецької області

про зобов'язання здійснити
перерахунок, нарахування та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни,

ВСТАНОВИЛА:

08 липня 2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулась до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя від
07.08.2014р. по справі № 265/4395/14-а
задоволено частково позов ОСОБА_1.

Визнано протиправною бездіяльність та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя Донецької області
провести ОСОБА_1 нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня
2014 року включно, з відрахуванням
фактично проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог-
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України та ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 197 КАС України дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач відповідно до
ст. 1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" є дитиною війни та
за приписами ст. 6 цього закону має
право на отримання підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції правильно застосував
до спірних правовідносин норми
матеріального права, надавши перевагу
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над постановою
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 року за № 1381 "Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення", як
нормативно-правовому акту, що має вищу
юридичну силу. Також судом правильно
визначено розмір мінімальної пенсії за
віком, виходячи із приписів ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів частково погоджується з
даним висновком суду першої інстанції
та вважає постанову суду першої
інстанції такою, що частково
постановлена з порушенням норм
процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом 08.07.2014 року із
вимогами щодо захисту порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період, за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту з 08.01.2014
року.

При цьому колегія суддів зауважує, що у
відповідності до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод і
інтересів фізичних осіб, прав і
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це насамперед
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Як вбачається з приписів частин 2, 3 ст. 99
КАС України строк звернення до суду,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Таким чином для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

При цьому колегія суддів зауважує, що,
як вбачається з матеріалів справи,
порушення прав позивача відбувалося
періодично - кожного місяця при
отриманні ним суми пенсії, починаючи з
01.01.2014 року, а тому кожного разу при
отриманні пенсії в неналежному розмірі
позивач мав змогу звернутись до суду за
захистом своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений судом за
наявності поважних причин його
пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції не звернув уваги на
пропущення позивачем строку звернення
до суду та безпідставно, з порушенням
норм процесуального права, поновив
строк звернення до суду та задовольнив
позовні вимоги за період з 01.01.2004 року.

Оскільки позивачем до судів першої та
апеляційної інстанції не надано
доказів поважності пропуску строку для
звернення до суду з 01.01.2004 року по 07.01.2014
року, а колегією суддів апеляційного
суду не знайдено підстав для
поновлення такого строку, висновок
суду про поновлення строку звернення
до суду з 01.01.2004 року по 07.01.2014 року є
помилковим.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для поновлення позивачеві
строку звернення до суду за захистом
своїх прав за період з 01.01.2014 року по
07.01.2014 року.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до частково необґрунтованого
задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного
застосування норм ч.2 ст.99 КАС України,
постанова суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог за
період з 01.01.2004 року по 07.01.2014 року не
може бути визнана законною, а тому
підлягає скасуванню, а позов в
зазначеній частині згідно приписів ст.
100 КАС України - залишенню без розгляду.

Стосовно позовних вимог з 08.01.2014 року по
02.08.2014 року колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" встановлено, що у 2012
році норми і положення ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Пунктом 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" встановлено, що у 2013
році норми і положення, зокрема ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік. Тобто
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян на 2013 рік
делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу
України бюджетний період для всіх
бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається 1
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року.

Тобто положення п. 4 Прикінцевих
положень ЗУ "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" діяли протягом
бюджетного року та закінчилися 31.12.2013
року.

Законом України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" (в редакції
Закону до 03.08.2014 року) не встановлено
обмеження щодо виплат відповідно до
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", тому з 01.01.2014 року діють
положення ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", з
урахуванням частини 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Частиною 1 статті 8 Конституції
передбачено, що в Україні визнається і
дії принцип верховенства права. При
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод ( ч.3 ст.22 Конституції), а
тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що за період з 08 січня 2014 року по 02
серпня 2014 року нарахування та виплата
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Виходячи з системного аналізу ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та приписів ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у період з 08 січня 2014 року по
02 серпня 2014 року не мав підстав
застосовувати постанову Кабінету
Міністрів України від 28.12.2011 року за №
1381 та був зобов'язаний діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", який має вищу
юридичну силу ніж зазначена постанова,
нараховувати та здійснювати позивачу
доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причин.

Отже, колегія суддів підтверджує, що
при прийнятті судового рішення у
справі в частині задоволення позовних
вимог за період з 07.01.2014 року по 02.08.2014
року суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду в зазначеній частині не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, ст. 198, ст.
ст. 200, 203, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя Донецької області
задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 07.08.2014р. по справі
№ 265/4395/14-а скасувати в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя Донецької області про
визнанання протиправною бездіяльності
та зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя Донецької області
провести ОСОБА_1 нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 01 січня 2014 року по 07 січня 2014
року включно, з відрахуванням фактично
проведених виплат.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі міста
Маріуполя Донецької області про
визнанання протиправною бездіяльності
та зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя Донецької області
провести ОСОБА_1 нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 01 січня 2014 року по 07 січня 2014
року- залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
07.08.2014р. по справі № 265/4395/14-а - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.