Справа № 820/6155/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
Київ К/800/63721/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку письмового
розгляду касаційну скаргу
Харківського міського центру
зайнятості на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
22.08.2013 року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11.11.2013 року у справі за позовом
Українсько-Болгарського Товариства з
обмеженою відповідальністю "Пірана" до
Харківського міського центру
зайнятості про скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Українсько-болгарське ТОВ "Пірана"
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Харківського міського
центру зайнятості про визнання
протиправним та скасування наказу від
04.07.2013 року № 571 про відмову у
компенсації фактичних витрат у розмірі
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
працевлаштовану особу; зобов'язання
вчинити дії щодо компенсації фактичних
витрат у розмірі внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за
працевлаштовану на нове робоче місце
гр. ОСОБА_2 у сумі 15943,20 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 22.08.2013 року
позов задоволено частково. Скасовано
наказ від 04.07.2013 року № 571 про відмову у
компенсації фактичних витрат у розмірі
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
працевлаштовану особу. Зобов'язано
Харківський міський центр зайнятості
вчинити дії щодо компенсації фактичних
витрат у розмірі внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за
працевлаштовану на нове робоче місце
гр. ОСОБА_2 у сумі 15943,20 грн. В іншій
частині вимог позов залишено без
задоволення.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11.11.2013 року
скасовано постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
22.08.2013 року у частині визначення
компенсації фактичних витрат у розмірі
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 15943,20 грн.
В цій частині прийняти нову постанову,
якою у задоволенні позову відмовити. В
іншій частині постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
22.08.2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанції в
частині задоволення позову,
Харківський міський центр зайнятості
подав до Вищого адміністративного суду
України касаційну скаргу у якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та прийняти нове рішення, яким
відмовити у позові.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає залишенню без задоволення з
таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на
обліку в Харківському міському центрі
зайнятості як безробітна у період з
15.02.2013 року по 01.03.2013 року та належала до
категорії осіб які мають додаткові
гарантії у сприянні працевлаштуванню
відповідно до статті 14 Закону України
«Про зайнятість населення» а саме до
категорії осіб, яким до настання права
на пенсію за віком залишилось 10 і менше
років.

За направленням Харківського міського
центра зайнятості ОСОБА_2 була
працевлаштована на
Українсько-болгарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Пірана»
на посаду дизайнер
(художник-конструктор) з 01.03.2013 року.

01.07.2013 року Українсько-болгарське ТОВ
"Пірана" звернулось до Харківського
міського центру зайнятості з заявою
щодо виділення компенсації витрат у
розмірі єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 1328,60
грн. у місяць (15943,20 грн. на рік) за
працевлаштування на новостворене
робоче місце з 01.03.2013 року,
зареєстрованої у міському центрі
зайнятості безробітної ОСОБА_2

Наказом Харківського міського центру
зайнятості від 04.07.2013 року № 571
відмовлено у компенсації фактичних
витрат у розмірі єдиного внеску
Українсько-болгарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Пірана» у
зв'язку з невідповідністю умовам
пункту 8 Порядку компенсації
роботодавцям витрат у розмірі єдиного
внеску, на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 15.04.2013 року № 347, а
саме не подання протягом двох місяців з
дня працевлаштування територіальному
органу заяви довільної форми, до якої
додається довідка за формою згідно з
додатком.

Пунктом 5 частини 1 статті 14 Закону
України «Про зайнятість населення»
встановлено, що до категорій громадян,
що мають додаткові гарантії у сприянні
працевлаштуванню, належать особи, яким
до настання права на пенсію за віком
відповідно до статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" залишилося 10 і
менше років.

Відповідно до статті 26 Закону України
«Про зайнятість населення»
роботодавцю, який працевлаштовує на
нове робоче місце громадян, зазначених
у частині першій статті 14 цього Закону (
крім тих, які визначені пунктом 7
частини першої статі 14), та яким надано
статус безробітного, за направленням
територіальних органів центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
строком не менше ніж на два роки
щомісяця компенсуються фактичні
витрати у розмірі єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за відповідну
особу за місяць, за який він сплачений.

Компенсація виплачується протягом
одного року з дня працевлаштування
особи за рахунок коштів, передбачених у
бюджеті Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, коштів
Державного бюджету України для
забезпечення молоді, яка здобула
професійно-технічну або вищу освіту,
першим робочим місцем за отриманою
професією (спеціальністю) та Фонду
соціального захисту інвалідів (у разі
працевлаштування інваліда, який
зареєстрований в установленому
порядку як безробітний, але якому
відповідно до законодавства допомога
по безробіттю не призначається), у
визначеному Кабінетом Міністрів
України порядку.

Обставини, які були встановлені судами
попередніх інстанцій свідчать про те,
що позивач є роботодавцем, який
працевлаштував на нове робоче місце
особу, зазначену у частині першій
статті 14 цього Закону, та якій надано
статус безробітного, за направленням
центру зайнятості.

Тому, в силу положень статті 26 Закону
України «Про зайнятість населення»,
позивачу щомісяця належить
компенсувати фактичні витрати у
розмірі єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за відповідну
особу за місяць, за який він сплачений.

Відповідно до статті 27 Законом України
«Про зайнятість населення»
компенсація не виплачується у разі,
коли роботодавець: 1) має
заборгованість із сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та/або страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування; 2)
визнаний у встановленому порядку
банкрутом або стосовно нього порушено
справу про банкрутство.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суди попередньої інстанції
обґрунтовано виходили з того, що
законодавством, зокрема статтею 27
Закону України «Про зайнятість
населення» не передбачено такої
підстави для відмови у компенсації
фактичних витрат у розмірі єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за
працевлаштовану особу, як подання
заяви з пропуском встановленого
строку.

Крім того, правильним є висновок судів
попередніх інстанцій відносно того, що
позивачем не було порушено пункт 8
Порядку компенсації роботодавцям
витрат у розмірі єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 15.04.2013 року № 347, який набрав
чинності 30.05.2013 року.

Відповідно до зазначеної норми
роботодавець, який працевлаштував
зареєстрованого безробітного на нове
робоче місце, для отримання
компенсації подає протягом двох
місяців з дня працевлаштування
територіальному органу заяву
довільної форми, до якої додає довідку
за формою згідно з додатком.

Статтею 58 Конституції України
передбачено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Порядок № 347 набрав чинності 30.05.2013
року, тому саме з цієї дати належить
застосовувати встановлений ним строк
подачі заяви для компенсації
роботодавцям витрат у розмірі єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Оскільки заяву до Харківського
міського центру зайнятості щодо
надання компенсації позивачем подано
01.07.2013 року, а нормативно-правовий акт,
що встановлює строк подання такої
заяви набрав чинності 30.05.2013 року, то
позивачем не порушено зазначений
строк.

Отже, у відповідача були відсутні
підстави для прийняття наказу від
04.07.2013 року № 571 про відмову у
компенсації фактичних витрат у розмірі
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
працевлаштовану особу, тому він
підлягає скасуванню.

У зв'язку із вказаними обставинами, у
відповідача виник обов'язок щомісячно
компенсувати фактичні витрати у
розмірі внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
працевлаштовану на нове робоче місце.

За таких обставин, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у частині
задоволення позову є законними та
обґрунтованими.

Касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені як підстави для зміни,
скасування судового рішення, залишення
позовної заяви без розгляду або
закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Харківського
міського центру зайнятості залишити
без задоволення, постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.08.2013 року,
у частині, яка залишена без змін
постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11.11.2013 року,
та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11.11.2013 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: