Справа № 806/1263/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року
м. Київ К/800/48189/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівЛогвиненка А.
О., Маслія В. І.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 27 серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Бердичівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про скасування
вимоги,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про скасування вимоги № Ф-539
від 05 березня 2014 року про сплату боргу
(недоїмки) на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі 1
970 грн. 44 коп.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 27 серпня 2014
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
відповідач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
позові.

Заперечень на касаційну скаргу не
надійшло.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що позивач
зареєстрована як фізична особа -
підприємець, яка перебуває на обліку в
Бердичівській об'єднаній державній
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на спрощеній системі
оподаткування, та своїй діяльності
використовує працю чотирьох найманих
працівників.

16 лютого 2014 року позивачем подано до
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області звіт про суми нарахованої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення, допомоги, компенсації)
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
доходів і зборів за січень 2014 року.
Таблицею 1 "Нарахування єдиного внеску"
цього звіту позивач визначила, що
загальна сума єдиного внеску, що
підлягає сплаті за січень 2014 року,
складає 1 971 грн 52 коп.

Позивачем нарахована сума єдиного
внеску в сумі 1 971 грон 52 коп. та
перерахована отримувачу коштів -
Бердичівській ОДПІ ГУ Міндоходів 20
лютого 2014 року, про що свідчить
квитанція № 4/13 відділення № 2
Житомирського районного відділення
АТ "Брокбізнесбанк" з
призначенням платежу: " ОСОБА_4 ЄСВ за
січень 2014р.".

05 березня 2014 року відповідачем
виставлено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) № 539, в якій
Бердичівська ОДПІ вимагала у позивача
сплатити суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску, яка станом на 28 лютого
2014 року становила 1 970 грн 44 коп.

Не погоджуючись з рішенням
відповідача, позивач заявила цей
позовом.

Спірним у справі питанням є
невиконання позивачем обов'язку зі
сплати єдиного внеску за січень 2014 року
у сумі 1 971 грн 52 коп. зі строком до 20
лютого 2014 року, оскільки вказані кошти
не перераховані банківською установою
до відповідача.

Задовольнивши позов, суди виходили з
того, що позивачем виконано вимоги
Закону в частині нарахування та сплати
у строк до 20 лютого 2014 року, що
підтверджується квитанцією № 4/13 від 20
лютого 2014 року, а тому говорити про
невиконання обов'язку є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Згідно із ч. 8 ст. 9 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI,
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 9 Закону № 2464-VI
визначено, що сплата єдиного внеску
здійснюється у національній валюті
шляхом внесення відповідних сум
єдиного внеску на рахунки органів
доходів і зборів, відкриті в
центральному органі виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, для його зарахування,
крім єдиного внеску, який сплачується в
іноземній валюті розташованими за
межами України підприємствами,
установами, організаціями (у тому числі
міжнародними) за працюючих у них
громадян України та громадянами
України, які працюють або постійно
проживають за межами України,
відповідно до договорів про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (далі - договір
про добровільну участь).

Єдиний внесок сплачується шляхом
перерахування платником безготівкових
коштів з його банківського рахунку.
Платники, зазначені в абзацах третьому
та четвертому пункту 1 частини першої
статті 4 цього Закону, які не мають
банківського рахунку, сплачують внесок
шляхом готівкових розрахунків через
банки чи відділення зв'язку (ч. 7 ст. 9
вказаного Закону).

Виходячи з положень ст. 8 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" від 05 квітня 2001 року № 2346-III (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин), банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, яке
міститься в документі на переказ
готівки, протягом операційного часу в
день надходження цього документа до
банку, положень п. 22.4 ст. 22 цього ж
Закону, за якими під час використання
розрахункового документа ініціювання
переказу є завершеним: для платника - з
дати надходження розрахункового
документа на виконання до банку
платника; для банку платника - з дати
списання коштів з рахунка платника та
зарахування на рахунок отримувача в
разі їх обслуговування в одному банку
або з дати списання коштів з рахунка
платника та з кореспондентського
рахунка банку платника в разі
обслуговування отримувача в іншому
банку.

Покладення на платника внесків
податків відповідальності за
неперерахування чи несвоєчасне
перерахування банком до бюджету
податків, зборів (обов'язкових
платежів) не ґрунтується на положеннях
законодавства, зокрема на п. 129.6.
Податкового кодексу України - за
порушення строку зарахування податків
до бюджетів або державних цільових
фондів, установлених Законом України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні", з вини банку. Такий банк
сплачує пеню за кожний день
прострочення, включаючи день сплати, та
штрафні санкції у розмірах,
встановлених цим Кодексом, а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Кодексом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податків, зборів, платежів до бюджету
або державного цільового фонду. При
цьому платник податків звільняється
від відповідальності за несвоєчасне
або перерахування не в повному обсязі
таких податків, зборів та інших
платежів до бюджетів та державних
цільових фондів, включаючи нараховану
пеню або штрафні санкції.

Системний аналіз наведених норм права
дає підстави дійти висновку, що з
моменту прийняття банком зобов'язання
з виконання доручення клієнта на
переказ коштів, платник внесків не може
нести відповідальності у вигляді
штрафних санкцій за невчасну сплату
внесків, при умові що такий платних
звернувся до банку у строк сплати цих
внесків.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанцій на підставі наявних у справі
документів дійшли правильних
висновків, що позивач виконав свої
зобов'язання щодо сплати обов'язкових
платежів у строк, визначений на те
Законом, а затримка у перерахуванні
сплачених ним коштів у вигляді
страхових внесків відповідачу сталася
не з його вини.

За таких обставин висновки судів
ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального права,
що є підставою для залишення скарги без
задоволення, а судових рішень - без
змін.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
судів.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.
ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
відхилити, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 09
квітня 2014 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 27 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: