Справа № 802/3655/14-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.
Вінниця

10 листопада 2014 р.
Справа № 802/3655/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання:
Середюка М.А.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача:
Колівошко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Вінниці
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до прокуратури Вінницької області в
особі прокурора Вінницької області
Соколового В.П.

про зобов'язання вчинити дії, стягнення
матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернувся
ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької
області в особі прокурора Вінницької
області Соколового В.П. про
зобов'язання вчинити дії, стягнення
матеріальної і моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1
зазначив, що прокурором Вінницької
області при розгляді його заяв, скарг
неодноразово порушувались його права,
які встановлені Законом України "Про
звернення громадян", а саме, брати
особисту участь у перевірці поданої
скарги чи заяви; знайомитися з
матеріалами перевірки; подавати
додаткові матеріали або наполягати на
їх запиті органом, який розглядає заяву
чи скаргу; одержувати письмову
відповідь про результати розгляду
заяви чи скарги; відмові по
відшкодуванню збитків, якщо вони стали
результатом порушень встановленого
порядку розгляду звернень.

Позивач вважає такі дії прокуратури
Вінницької області незаконними, у
зв'язку з чим звернувся до суду з
вимогами: зобов'язати прокурора
Вінницької області негайно розглянути
скаргу до головного управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області про пенсію за віком, яка
призначена позивачу управлінням
соціального захисту населення м.
Магадан РФ довічно, в присутності
ОСОБА_1; зобов'язати прокурора
Вінницької області здійснити
прокурорський нагляд за дотриманням
законодавства про звернення громадян
відповідно до статті 29 Закону України
"Про звернення громадян" та вжити
заходи до поновлення порушених прав,
захисту законних інтересів громадян,
притягнення порушників до
відповідальності в присутності ОСОБА_1
та відповідно до Закону України "Про
звернення громадян"; зобов'язати
прокурора Вінницької області негайно
розглянути скаргу до МСЕК №1 м. Вінниці
про зняття інвалідності третьої групи,
позбавлення пенсії по інвалідності та
підробки акту про нещасний випадок на
підприємстві форми Н-1 в присутності
ОСОБА_1 та у відповідності до Закону
України "Про звернення громадян",
Закону України "Про прокуратуру";
зобов'язати прокурора Вінницької
області здійснити прокурорський
нагляд по зняттю інвалідності третьої
групи трудове каліцтво відповідно до
статті 29 Закону України "Про звернення
громадян" та статті 1 Закону України
"Про прокуратуру" в присутності ОСОБА_1;
зобов'язати прокурора Вінницької
області надати ОСОБА_1 інваліду 2 групи
представника прокуратури області для
представлення інтересів в суді
відповідно до частини 2 статті 36-1
Закону України "Про прокуратуру";
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду у розмірі 362,86 гривень відповідно
до статті 56 Конституції України;
стягнути з відповідача моральну шкоду
у розмірі одного мільйона гривень
відповідно до статті 56 Конституції
України; прийняти до прокурора
Вінницької області відповідні міри по
питанню того, що адвокатське об'єднання
Вінницької області та 45 адвокатів м.
Вінниці відмовляють ОСОБА_1 надавати
правову допомогу відповідно до статті
59 Конституції України та представляти
інтереси в суді.

В судовому засідання позивач позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити, посилаючись, при цьому,
на обставини, що наведені у
адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечувала та
просила у задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю з підстав, що наведені у
письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
адміністративну справу, суд встановив
наступне.

20 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
прокурора Вінницької області із
скаргою, яка у відповідності до
штемпелю вхідної кореспонденції
отримана відповідачем 20 травня 2014 року
за вх. №16982вх (а.с.57-62).

29 травня 2014 року прокуратурою
Вінницької області розглянуто дану
скаргу ОСОБА_1 та надано роз'яснення за
№05/2/3-1738-03, у якому зазначено, що у разі
незгоди з рішенням, діями або
бездіяльністю посадових осіб
державної виконавчої служби та у
відповідності до статті 82 Закону
України "Про виконавче провадження",
скаржник має право звернутися до
керівника відповідного органу ДВС
вищого рівня або до суду.

В подальшому позивач 21 липня 2014 року
звернувся до прокурора Вінницької
області із скаргою, яка отримана
посадовою особою прокуратури 21 липня
2014 року за вх. №25252вх (а.с.63-64).

Так, 14 серпня 2014 року прокуратурою
Вінницької області розглянуто вказану
скаргу ОСОБА_1 та надано відповідь за
№07/1-1738-03, у якій йде мова про
відсутність підстав для вирішення
питань, які викладені у вказаній
скарзі.

Разом з тим, 24 липня 2014 року ОСОБА_1
звернувся із скаргою до прокурора
Вінницької області, яка отримана
посадовою особою прокуратури 07 серпня
2014 року за вх.№27460вх (а.с.65).

На зазначену скаргу прокуратурою
Вінницької області надано відповідь
№05/2-1738-03 від 21 серпня 2014 року, з якої
слідує, що підстав для вжиття заходів
прокурорського реагування не
вбачається.

Як свідчать матеріали справи, 26 серпня
2014 року позивач звернувся до прокурора
Вінницької області із скаргою вх.
№29638вх (а.с.66-71), яка розглянута
відповідачем 10 вересня 2014 року та
надана обґрунтована відповідь за
№05/2-1738-03, з якої вбачається, що органами
державної влади, їхніми посадовими та
службовими особами здійснено ряд
заходів щодо належного виконання вимог
законодавства України в розрізі
задоволення інтересів ОСОБА_1

Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року
на виконання доручення Генеральної
прокуратури України, відповідачем
надіслано інформацію до вищестоящої
інстанції за №07/1-1738-03 щодо розгляду
скарги ОСОБА_1 від 15 вересня 2014 року.

26 вересня 2014 року позивач звернувся до
прокурора Вінницької області
Соколового В.П. із скаргою (а.с.78-79), яка
отримана посадовою особою прокуратури
07 жовтня 2014 року за вх. №35375вх.

Вказану скаргу ОСОБА_1 розглянуто
прокуратурою Вінницької області 24
жовтня 2014 року та надано позивачу
відповідь за №05/2-1738/03 про те, що
підстави для прокурорського
реагування відсутні, оскільки у даному
зверненні не міститься достатньої
інформації для такого реагування.

Водночас, листом №04/2/2-1738-03 від 21 жовтня
2014 року позивача повідомлено про те, що
його скаргу від 26 вересня 2014 року за вх.
№33801вх направлено до прокуратури міста
Вінниці для розгляду та уточнення
доводів щодо можливого кримінального
правопорушення.

З наданих до суду доказів слідує, що
ОСОБА_1 звернувся до відповідача із
скаргою від 06 жовтня 2014 року (а.с.80-83),
яка зареєстрована прокуратурою
Вінницької області 07.10.14 року за вх.
№35375.

Так, 06 листопада 2014 року прокуратурою
Вінницької області надано відповідь
позивачу за №07/1-1538-03 у якій зазначено,
що провадження за зверненнями ОСОБА_1
припинено у відповідності до статті 8
Закону України "Про звернення
громадян", про що свідчить наявний в
матеріалах справи висновок,
затверджений прокурором Вінницької
області від 09 лютого 2012 року. Також
позивачу додатково роз'яснено, що 26
жовтня 2014 року набрав чинності пункт 1
розділу ХІІІ Закону України "Про
прокуратуру", згідно якого прокуратура
виконує функцію нагляду за додержанням
прав і свобод людини і громадянина,
додержанням законів з цих питань
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими і службовими особами
виключно у формі представництва
інтересів громадянина або держави у
судах.

Крім того, прокуратурою Вінницької
області 02 вересня 2014 року направлено до
голови кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури Вінницької області
звернення позивача щодо відмови
адвокатів м. Вінниці надавати юридичну
допомогу ОСОБА_1 із вказівкою про
результати розгляду повідомити
заявника, що підтверджується листом
№05/2-738/03.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права
оскаржувати, зокрема, дії посадових
осіб та державних органів,
врегульовано в т.ч. Законом України "Про
звернення громадян" від 02 жовтня 1996
року №393/96-ВР (далі - Закон №393).

Так, статтею 7 Закону №393 передбачено,
що звернення, оформлені належним чином
і подані у встановленому порядку,
підлягають обов'язковому прийняттю та
розгляду. Забороняється відмова в
прийнятті та розгляді звернення з
посиланням на політичні погляди,
партійну належність, стать, вік,
віросповідання, національність
громадянина, незнання мови звернення.

Відповідно до статті 18 Закону №393
громадянин, який звернувся зі скаргою
до органів державної влади має право
особисто викласти аргументи особі, що
перевіряла заяву чи скаргу, та брати
участь у перевірці поданої скарги чи
заяви; знайомитися з матеріалами
перевірки; подавати додаткові
матеріали або наполягати на їх
запиті органом, який розглядає заяву чи
скаргу; бути присутнім при розгляді
заяви чи скарги; користуватися
послугами адвоката або представника
трудового колективу, організації, яка
здійснює правозахисну функцію,
оформивши це уповноваження у
встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу
щодо дотримання таємниці розгляду
заяви чи скарги; вимагати
відшкодування збитків, якщо вони стали
результатом порушень встановленого
порядку розгляду звернень.

У свою чергу, згідно статті 19 Закону №393
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; у разі
прийняття рішення про обмеження
доступу громадянина до відповідної
інформації при розгляді заяви чи
скарги скласти про це мотивовану
постанову; на прохання громадянина
запрошувати його на засідання
відповідного органу, що розглядає його
заяву чи скаргу; відміняти або
змінювати оскаржувані рішення у
випадках, передбачених законодавством
України, якщо вони не відповідають
закону або іншим нормативним актам,
невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій,
виявляти, усувати причини та умови, які
сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи. У разі
необхідності та за наявності
можливостей розгляд звернень громадян
покладається на посадову особу чи
підрозділ службового апарату,
спеціально уповноважені здійснювати
цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань. Це положення не відміняє
вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому, загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів. На обґрунтовану письмову
вимогу громадянина термін розгляду
може бути скорочено від встановленого
цією статтею терміну. Звернення
громадян, які мають встановлені
законодавством пільги, розглядаються у
першочерговому порядку (стаття 20
Закону №393).

Згідно статті 22 Закону №393 керівники та
інші посадові особи органів державної
влади, місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян зобов'язані проводити
особистий прийом громадян. Прийом
проводиться регулярно у встановлені
дні та години, у зручний для громадян
час, за місцем їх роботи і проживання.
Графіки прийому доводяться до відома
громадян. Порядок прийому громадян в
органах державної влади, місцевого
самоврядування, на підприємствах, в
установах, організаціях незалежно від
форм власності, об'єднаннях громадян
визначається їх керівниками. Усі
звернення громадян на особистому
прийомі реєструються. Якщо вирішити
порушені в усному зверненні питання
безпосередньо на особистому прийомі
неможливо, воно розглядається у тому ж
порядку, що й письмове звернення. Про
результати розгляду громадянину
повідомляється письмово або усно, за
бажанням громадянина.

Організація та порядок діяльності
органів прокуратури України
визначається Законом України "Про
прокуратуру" №1789-ХІІ від 05 листопада 1991
року (далі - Закон №1789 чинний на момент
правовідносин між сторонами),
відповідно до якого прокурорський
нагляд за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів відповідно до
статті 19Закону №1789 є: 1) відповідність
актів, які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам; 2) додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав; 3) додержання законів,
що стосуються економічних,
міжнаціональних відносин, охорони
навколишнього середовища, митниці та
зовнішньоекономічної діяльності.
Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Статтею 12 цього Закону №1789
передбачено, що прокурор розглядає
заяви і скарги про порушення прав
громадян та юридичних осіб, крім скарг,
розгляд яких віднесено до компетенції
суду. Прокурор здійснює нагляд за
додержанням вимог законодавства щодо
порядку розгляду скарг всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами.
Прокурор проводить особистий прийом
громадян.

Порядок розгляду і вирішення звернень
громадян встановлено Інструкцією "Про
порядок розгляду і вирішення звернень
та особистого прийому в органах
прокуратури України" затвердженої
наказом Генерального прокурора
України від 21 червня 2011 року №9гн (далі -
Інструкція).

Згідно з пунктом п. 1.4 Інструкції,
скарга - звернення з вимогою про
поновлення прав і захист законних
інтересів громадян, інших осіб,
порушених діями (бездіяльністю),
рішеннями державних органів, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, службових осіб.

Пунктом 4.15. Інструкції, передбачено, що
після закінчення перевірки заявнику,
на його прохання, надається можливість
ознайомитися з документами і
матеріалами, що безпосередньо
зачіпають його права і свободи, у тій
мірі, в якій це не суперечить вимогам
дотримання державної або іншої, що
охороняється законом, таємниці,
законним інтересам інших осіб.

Таким чином, проаналізувавши дії
прокуратури Вінницької області в особі
прокурора Вінницької області
Соколового В.П. на відповідність вище
вказаним нормативно-правовим актам та,
надавши правову оцінку всім обставинам
справи, суд дійшов висновку, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому встановлені в ході судового
розгляду обставини свідчать про
відсутність підстав для задоволення
адміністративного позову.

Будь-яких належних та допустимих
доказів, які б давали підстави
стверджувати, що відповідач вийшов за
межі своєї компетенції чи використав
свої повноваження всупереч вимог
закону, що зумовило порушення прав
позивача, останній суду не надав.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача моральної шкоди у розмірі
один мільйон гривень, суд зазначає, що
відповідно до абзацу 2 пункту 5
Постанови Пленуму Верховного суду
України №4 від 31 березня 1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіянні,
в якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить
потерпіла особа, зазначаючи у позовній
заяві, які негативні наслідки мають
місце, у чому саме полягають моральні
втрати, чим обґрунтовано розмір їх
відшкодування. Письмовими доказами на
ствердження наявності моральної шкоди
можуть бути, зокрема, медичні довідки
про виникнення захворювання чи інше
погіршення стану здоров'я у зв'язку з
хвилюваннями, спричиненими посяганням
на права потерпілого; висновки лікарів
чи медичних комісій про ступінь втрати
працездатності, про необхідність
проведення хірургічної операції;
довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має
бути зазначено, коли виникло
захворювання, в результаті чого, чи
могло воно стати наслідком психічних
переживань через порушення
конкретного права, мало місце
погіршення загального стану чи сталося
загострення хронічної хвороби у
визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може
бути підтверджений також показаннями
свідків, зокрема, про важкий душевний
стан потерпілого, спричинений
правопорушенням, його переживання,
хвилювання, зміни в самопочутті,
загальному душевному настрої тощо,
стані здоров'я, способі життя,
спілкування, звичках, працездатності.

Верховний суд України в своїй
Постанові Пленуму від 31.03.1995 року №4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Оскільки, позивачем не надано жодних
доказів щодо заподіяння йому моральної
шкоди, суд позбавлений можливості
задовольнити вказану вимогу.

Визначаючись щодо вимоги позивача
стосовно відшкодування відповідачем
матеріальної шкоди у розмірі 362,86
гривень, суд виходив з того, що статтею
23 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: 1) втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. Якщо особа, яка
порушила право, одержала у зв'язку з цим
доходи, то розмір упущеної вигоди, що
має відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший
спосіб, зокрема, шкода, завдана майну,
може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Поняття "збитки" включає в себе так
звану упущену вигоду, під якою
розуміються доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене. В даному випадку мова йде не
про реальні втрати особи, які вона
зробила або зробить, а про ті доходи,
які вона недоотримає внаслідок
порушення її права.

Враховуючи факт відмови в задоволенні
вищезазначених позовних вимог та у
зв'язку з відсутністю належних доказів,
в розумінні статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які б підтверджували
нанесення ОСОБА_1 матеріальної шкоди,
суд приходить до висновку, що в
задоволенні вказаної вимоги необхідно
також відмовити.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд відповідно
до статті 86 цього ж Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частина 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, надавши правову оцінку
всім обставинам справи, які знайшли
своє підтвердження в ході судового
засідання, доводяться як показами
сторін так і матеріалами справи, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В позові ОСОБА_1 до прокуратури
Вінницької області в особі прокурора
Вінницької області Соколового В.П. про
зобов'язання вчинити дії, зобов'язання
провести належну перевірку по
зверненням, стягнення матеріальної
шкоди в розмірі 362,80 гривень та
моральної шкоди в розмірі 1000000 гривень
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Вінницький окружний адміністративний
суд, шляхом подачі в 10-ти денний строк,
з дня її проголошення, апеляційної
скарги у порядок і строки, передбачені
статтями 186 і 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України.

Суддя підпис
Крапівницька Н. Л.

Копія вірна

Суддя

Секретар: