Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/66880/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Головчук С.В.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2011 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2012 року в справі за позовом
Широківського районного центру
зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення
виплаченої допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року позивач звернувся в суд
з адміністративним позо вом, в якому
зазначав, що в червні 2008 року
відповідачу надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю. В результаті проведеної
перевірки було встановлено, що в період
перебування на обліку та нарахування
допомоги по безробіттю відповідачу
нараховувалась заробітна плата від
комерційного банку «Приватбанк».

Посилаючись на порушення відповідачем
вимог Закону України «Про
загально-обов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» просив стягнути виплачену
допомогу по безробіттю в розмірі 1 080
грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2012 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, відповідач
просив скасувати судові рішення та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
касаційної скарги зазначав, що під час
перебування на обліку у районному
центрі зайнятості між ним та приватним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» було укладено
договір про банківське обслуговування,
відповідно до якого банком
запропоновано своїм клієнтам виплати
за залучення нових клієнтів та між
сторонами не виникає обов'язку по
виконанню робіт чи наданню послуг.
Також виходячи з правової природи
даного договору відповідач не був
зобов'язаний повідомляти про його
укладення центр зайнятості, оскільки
це не впливає на умови виплати
матеріального забезпечення по
безробіттю.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 25 червня 2008 року ОСОБА_4
звернувся до Широківського районного
центру зайнятості із заявою про
надання статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю
відповідно до Законів України «Про
зайнятість населення» та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття». Наказом від 25 червня 2008
року йому надано статус безробітного
та призначено допомогу по безробіттю.

26 червня 2009 року ОСОБА_4 звернувся із
заявою про зняття з обліку у зв'язку з
відмовою від послуг служби зайнятості.

20 липня 2010 року складено акт №18
розслідування страхового випадку та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття». У ході
розслідування було проведено звірку
даних обміну з Державною податковою
адміністрацією по ОСОБА_4 та
встановлено, що в період перебування на
обліку та отримання допомоги по
безробіттю особа мала нараховану
(виплачену) заробітну плату від
комерційного банку «Приватбанк»
протягом І кварталу 2009 року. У зв'язку з
цим отримана потягом І кварталу 2009 року
допомога по безробіттю підлягала
поверненню в сумі 1 080 грн.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що перебуваючи на
обліку в центрі зайнятості відповідач
у порушення вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» не надав відомості, що він
за договором банківського
обслуговування отримував доходи.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. У разі виїзду особи,
зареєстрованої в установленому
порядку як безробітна, за межі України
з метою працевлаштування чи здійснення
іншої діяльності, спрямованої на
отримання прибутку, така особа
зобов'язана повідомити про це державну
службу зайнятості.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг (частина
третя статті 36 Закону).

Позивачем у результаті проведеного
розслідування страхового випадку та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення встановлено, що
відповідач під час перебування на
обліку як безробітний мав дохід -
нараховану (виплачену) заробітну плату
від комерційного банку «Приватбанк»
протягом І кварталу 2009 року. Такий
висновок було зроблено на підставі
відповіді Державної податкової
адміністрації.

Виходячи з наведеного суди попередніх
інстанцій прийшли до висновку про те,
що відповідач не мав права отримувати
допомогу по безробіттю, і зайве
сплачена допомога по безробіттю
підлягає стягненню з нього.

Проте, зазначену відповідь Державної
податкової адміністрації судами
досліджено не було. Крім того, не
враховано і те, що відповідно до листів
приватного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
відповідач не мав трудових відносин з
товариством, з ним був укладений не
трудовий договір, а договір
банківського обслуговування.

Текст підписаного сторонами договору в
справі відсутній. Внаслідок чого
залишилися не дослідженими умови та
правові наслідки такого договору,
зокрема строк його дії, і чи є його
метою отримання доходу, який
відповідно до частини другої статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» може впливати на умови
виплати забезпечення та надання
соціальних послуг.

Крім того, докази отримання ОСОБА_4
доходу у І кварталі 2009 року в справі
відсутні, у зв'язку з чим висновок
судів, що відповідач належав до
категорії зайнятого населення, перелік
якого встановлено статтею 1 Закону
України «Про зайнятість населення»,
неможна визнати обгрунтованим.

Допущені судами порушення норм
матеріального і процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для скасування
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Тому під час нового розгляду даної
справи судам слід звернути увагу на
постанову колегії суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України від 30 вересня
2014 року у справі № 21-367а14, в якій вона
прийшла до висновку, що вчинення
зареєстрованою у центрі зайнятості
особою - клієнтом банківської установи
за договором про банківське
обслуговування - дій на досягнення
результату за наданою такою установою
публічною обіцянкою винагороди, не
змінює статусу цієї особи як
безробітної у розумінні Закону України
«Про зайнятість населення» та не
впливає на умови виплати їй
матеріального забезпечення на випадок
безробіття.

Керуючись статтями 222, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ С.В. Головчук
/підпис/ В.В. Юрченко /підпис/