Справа № 161/8810/14а,2а/161/417/14
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
Справа № 876/7777/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Луцькому районі Волинської області на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 09.07.2014 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Луцькому
районі Волинської області про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок та виплату
пенсії,-

встановив:

03.06.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулась
в суд з позовом до відповідача -
управління Пенсійного фонду України в
Луцькому районі Волинської області про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до вимог Закону України "Про
державну службу" з 10.08.2010 року їй
призначено пенсію згідно ст. 37 Закону
України "Про державну службу".

При обчисленні розміру її пенсії
відповідачем не враховано сум:
індексації заробітної плати,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань,
матеріальної допомоги на оздоровлення,
а всього грошових виплат на загальну
суму 17952,19 грн., з яких сплачувались
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

19.02.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про проведення
перерахунку призначеної їй пенсії з
врахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань,
щомісячної індексації заробітної
плати згідно довідки № 849/04-50-43 від
13.02.2014 року.

Проте, рішенням № 44/1 від 27.02.2014 року
відповідач відмовив позивачу в
проведенні зазначеного перерахунку
мотивуючи тим, що чинним
законодавством не передбачено
врахування зазначених виплат при
обчисленні пенсії.

Позивач вважає, що не включаючи до
розрахунку пенсії вищевказаних
надбавок, відповідач порушив її права.

ОСОБА_1 просить суд визнати дії
управління Пенсійного фонду України в
Луцькому районі щодо неврахування
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань,
матеріальної допомоги на оздоровлення
та індексації при призначенні пенсії
згідно Закону України «Про державну
службу» неправомірними та зобов'язати
відповідача провести їй перерахунок
пенсії, відповідно до вимог Закону
України "Про державну службу" в розмірі
82 відсотків середньомісячної
заробітної плати з урахуванням
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань, індексації
заробітної плати з 10.08.2010 року.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 09.07.2014 р.
позов задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Луцькому районі щодо
неврахування ОСОБА_1 матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань,
матеріальної допомоги на оздоровлення
та індексації при призначенні пенсії
згідно Закону України «Про державну
службу» неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Луцькому районі
провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії,
відповідно до вимог Закону України "Про
державну службу" в розмірі 82 відсотків
середньомісячної заробітної плати з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань,
індексації заробітної плати з 10.08.2010
року.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що матеріальна допомога на
оздоровлення та допомога для вирішення
соціально-побутових питань входила до
системи оплати праці державного
службовця.

Суд зазначив, що відповідно до норм
статті 66 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та статті 41 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» -
отримувані застрахованою особою суми
виплат, з яких були фактично нараховані
та сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, його оскаржив відповідач.
Вважає, що постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин справи, з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що відповідно
до листа Міністерства праці та
соціальної політики України № 03-3/2533-02-в
від 05.05.2003 року, згідно зі статтею 33
Закону України «Про державну службу»
заробітна плата державних службовців
складається із посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Допомога на
оздоровлення, матеріальна допомога та
грошова винагорода передбачена
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.02.2003 року № 212 не відносяться до
інших надбавок та не можуть включатись
в заробіток для обчислення пенсії
державним службовцям.

Отже, на думку апелянта, матеріальна
допомога на оздоровлення та
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань не входять
до складу, а ні основної заробітної
плати, а ні доплат та надбавок, а ні
виробничих премій, а тому для включення
матеріальної допомоги на оздоровлення
та матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань до
визначення середньомісячної
заробітної плати для обчислення
розміру пенсії немає жодних правових
підстав.

Крім того, апелянт зазначає, що
позивачем пропущено встановлений ч.2
ст.99 КАС України шестимісячний строк на
звернення до суду, що в силу ст.100 КАС
України є підставою для залишення
позовної заяви без розгляду.

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову - скасувати, з наступних
підстав.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації
прав людини, п.4 ч.1 Європейської
Соціальної хартії та ч.3 ст.46
Конституції України випливає, що кожна
особа похилого віку має право на
справедливу і задовільну винагороду,
соціальний захист, за роки важкої праці
та шкідливих робіт, - яка є основним
джерелом існування для них самих та
їхніх сімей.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 знаходиться на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Луцькому районі та з 10.08.2010 року отримує
пенсію відповідно до положень Закону
України "Про державну службу".

З довідки № 849/04-50-43 від 13.02.2014 року
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області
вбачається, що позивачу за період з
01.08.2008 року по 31.07.2010 року виплачено
матеріальну допомогу на оздоровлення в
розмірі - 6987,89 грн., матеріальну
допомогу на вирішення
соціально-побутових питань - в розмірі
7900,58 грн., індексацію заробітної плати в
розмірі - 3063,72 грн. на загальну суму 17952,19
грн.

В розрахунок для обчислення пенсії
відповідачем не було включено
матеріальну допомогу на оздоровлення
та соціально-побутові потреби,
індексацію заробітної плати на вказану
вище суму.

19.02.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про проведення
перерахунку призначеної їй пенсії з
врахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань,
щомісячної індексації заробітної
плати згідно довідки № 849/04-50-43 від
13.02.2014 року.

Проте, рішенням № 44/1 від 27.02.2014 року
відповідач відмовив позивачу в
проведенні зазначеного перерахунку
мотивуючи тим, що чинним
законодавством не передбачено
врахування зазначених виплат при
обчисленні пенсії.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про державну службу» від
16.12.1993 р. № 3723-XII (в редакції чинній на
момент призначення позивачу пенсії), на
одержання пенсії державних службовців
мають право чоловіки, які досягли віку
62 роки, та жінки, які досягли пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", за
наявності страхового стажу,
необхідного для призначення пенсії за
віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про
оплату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР (із
змінами та доповненнями) заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату
праці», визначено структуру заробітної
плати, до якої входить: основна та
додаткова заробітна плата, а також
заохочувальні та компенсаційні
виплати.

Частиною другою статті 33 Закону
України «Про державну службу»,
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Беручи до уваги вищевикладені правові
норми, суд першої інстанції дійшов до
вірного висновку, що матеріальна
допомога на оздоровлення та допомога
для вирішення соціально-побутових
питань входила до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
р. № 1788-XII врегульовано види оплати
праці, що враховуються при обчисленні
пенсій.

Згідно ч. 1 ст.66 Закону України № 1788-XII,
до заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

В силу статті 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, до
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії враховуються,
зокрема: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим самим Законом були фактично
нараховані (обчислені) та сплачені
страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Як наслідок, колегія суддів поділяє
висновок суду першої інстанції про те,
що отримувані застрахованою особою
суми виплат, з яких були фактично
нараховані та сплачені страхові внески
або збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування, враховуються в
заробіток (дохід) застрахованої особи
для обчислення пенсії незалежно від
того, чи входять вони до структури
заробітної плати.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 14.05.2013 року в справі №
21-125а13, яка з врахуванням вимог ст.244-2
КАС України є обов'язковою для
врахування судами при розгляді справ у
подібних правовідносинах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ,
індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів
населення є оплата праці (грошове
забезпечення) як грошовий дохід
громадян, одержаний ними в гривнях на
території України і який не має
разового характеру (частина перша
статті 2 Закону України "Про індексацію
грошових доходів населення", пункт 2
Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 року №
1078).

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій (частина
друга статті 2 Закону України "Про
оплату праці").

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004
року №5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 року за
№114/8713.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати, оскільки є
додатковою заробітною платою та
грошовим доходом населення, який
згідно ст.66 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" враховуються
при обчисленні пенсій.

Тому суд першої інстанції дійшов до
вірного висновку, що при перерахунку
пенсії ОСОБА_1 повинна враховуватися
отримана нею при перебуванні на
державній службі матеріальна допомога
на оздоровлення та вирішення
соціально-побутових питань, та
індексація заробітної плати, оскільки
на вищезазначені виплати
нараховувались страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Проте, адміністративний позов ОСОБА_1 в
частині зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в Луцькому
районі Волинської області провести на
користь позивача перерахунок пенсії
відповідно до вимог Закону України "Про
державну службу" в розмірі 82 відсотків
середньомісячної заробітної плати з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань,
індексації заробітної плати та
виплатити недоотримані кошти в зв'язку
з проведеним перерахунком у період з
10.08.2010 року по 02.12.2013 року - слід залишити
без розгляду, з огляду на таке.

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України -
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України - для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

В силу ч.1 ст. 100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Як наслідок, колегія суддів враховує,
що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Луцькому районі та з 10.08.2010 року отримує
пенсію відповідно до положень Закону
України "Про державну службу".
Відповідно з 10.08.2010 року позивач
просить суд задовольнити заявлені
вимоги звернувшись до суду лише 03.06.2014
року.

Тому, враховуючи те, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, колегія суддів на підставі
позовної заяви та доданих до неї
матеріалів не знаходить підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними та вважає, що ОСОБА_1
пропущено строк на звернення до суду
без поважних причин, оскільки про
порушення своїх прав та інтересів
позивач повинна була дізнатися ще з
серпня 2010 року при отриманні пенсійних
виплат відповідно до положень Закону
України "Про державну службу". Також у
позивача була можливість на звернення
до Пенсійного фонду із заявою про
призначення / перерахунок пенсії в
розмірі 82 відсотків середньомісячної
заробітної плати відповідно до Закону
України "Про державну службу" з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань,
індексації заробітної плати та
виплатити недоотримані кошти в зв'язку
з проведеним перерахунком ще у 2010 році.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення починаючи з 03.12.2013 року,
тобто в межах шестимісячного строку
звернення до суду, що не було враховано
судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин не
вірно застосував норми процесуального
права, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає до
скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Луцькому
районі Волинської області
задовольнити частково, а постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09.07.2014 р. по
справі № 161/8810/14-а (2-а/161/417/14) - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в
частині зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в Луцькому
районі Волинської області провести на
користь позивача перерахунок пенсії
відповідно до вимог Закону України "Про
державну службу" в розмірі 82 відсотків
середньомісячної заробітної плати з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань,
індексації заробітної плати та
виплатити недоотримані кошти в зв'язку
з проведеним перерахунком у період з
10.08.2010 року по 02.12.2013 року - залишити без
розгляду.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Луцькому районі
Волинської області щодо неврахування
ОСОБА_1 матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань,
матеріальної допомоги на оздоровлення
та індексації при призначенні пенсії
згідно Закону України «Про державну
службу» неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Луцькому районі
Волинської області провести ОСОБА_1
перерахунок пенсії відповідно до вимог
Закону України "Про державну службу" в
розмірі 82 відсотків середньомісячної
заробітної плати з урахуванням
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань, індексації
заробітної плати з 03.12.2013 року та
виплатити недоотримані кошти в зв'язку
з проведеним перерахунком.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

Т.І. Шинкар