Справа № 2а-6164/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-6164/11
Головуючий у 1-й інстанції: Додатко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддівСобківа Я.М.,
Кобаля М.І., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у
Бородянському районі Київської
області на постанову Бородянського
районного суду Київської області від 21
липня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України у Бородянському районі
Київської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Бородянського районного
суду Київської області від 21 липня 2011
року позов задоволено.

Визнано дії управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області щодо нарахування і
виплати ОСОБА_4 з 1 січня 2011 року
державної пенсії по інвалідності,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров»ю, щомісячного підвищення до
пенсії як дитині війни та доплати до
пенсії за проживання на території
радіоактивного забруднення в меншому
розмірі, ніж передбачено ст.39,50,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ч.1 ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», протиправними.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області провести
перерахунок та виплату з урахуванням
виплачених коштів пенсії ОСОБА_4
відповідно до ст.39,50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ч.1 ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», нарахувавши з 1 січня 2011
року державну пенсію по інвалідності в
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком, щомісячну додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
щомісячне підвищення до пенсії як
дитині війни у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, виходячи зі
встановленого розміру мінімальної
пенсії за віком, який відповідає
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
щомісячну грошову доплату до пенсії за
проживання у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова не відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_4 є дитиною війни, що
підтверджується наявним у неї
пенсійним посвідченням з відміткою про
присвоєння їй статусу «Дитина війни»
(а.с.11).

Крім того, позивач учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
(категорія 1), про що свідчить
відповідна вкладка до посвідчення
громадянки, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи серії
НОМЕР_1 (а.с.10) та є інвалідом ІІ групи
захворювання, пов'язаного з виконанням
робіт по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

При виплаті позивачу вказаної
соціальної пільги, відповідач в
порушення вимог законодавства
керувався Постановою Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28.05.2008 № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, слід зазначити, що
Закон України «Про соціальний захист
дітей війни» має вищу юридичну силу в
порівнянні з Постановою Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 № 530.

Таким чином, відповідачем не
правомірно виплачувалося щомісячне
підвищення до пенсії позивача в
меншому розмірі, ніж це передбачено ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Разом з тим, відповідно до абз.1 ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

При цьому ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», зазначає, що мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Вихідним критерієм обрахунку доплати
до пенсії дітям війни виступає
мінімальна пенсія за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком,
згідно статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Будь-яких
інших нормативно-правових актів, які б
визначали механізм вирахування
мінімальної пенсії за віком або
встановлювали її розмір, немає.

За таких обставин положення частини
третьої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першою цієї
статті тільки стосовно визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже, нарахування та виплата дітям
війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Обговорюючи питання щодо визнання дій
відповідача неправомірними та
зобов'язання провести нарахування та
виплату доплати до пенсії, державної та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог ст.ст. 39, 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, проводиться доплата до
пенсії, яка становить у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата.

Нормами ст. 49 Закону передбачено,
пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами другої групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 54 Закону, в усіх випадках
розмір пенсій для інвалідів другої
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Однак, всупереч ст. ст. 39, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
позивачу вказані доплати
виплачувалися не згідно Закону, а
відповідно до постанов Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», № 530 від 28.05.2008 «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» та № 654 від 16.07.2008
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян».

З огляду на загальні засади пріоритету
законів над підзаконними актами, суд
першої інстанції при винесенні рішення
правомірно керувався положеннями
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не приписами постанов
Уряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті визначено,
що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

З огляду на вищевикладені норми
чинного законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_4 підлягають до
задоволення в межах шестимісячного
строку звернення до суду, тобто,
починаючи з 01.01.2011р.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Бородянському районі Київської
області - залишити без задоволення.

Постанову Бородянського районного
суду Київської області від 21 липня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків М.І.
Кобаль І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Кобаль М.І.

Петрик І.Й.