Справа № 500/6948/14-а
Суддя: Бальжик О. І.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/6948/14-а
Провадження № 2-а/500/187/14
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 листопада 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області у
складі:

головуючого - судді:
Бальжик О.І.

при секретарі:
Івановій Ю.П.

за участю позивача:
ОСОБА_1

представника відповідача:Масіча
П.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ізмаїлі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до ВДАІ з обслуговування
м.Ізмаїл та Ізмаїльського району УДАІ
ГУМВС України в Одеській області про
визнання дій протиправними, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

17.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ВДАІ з обслуговування
м. Ізмаїл та Ізмаїльського району УДАІ
ГУМВС України в Одеській області про
визнання протиправними дій щодо
затримання та доставки на штрафний
майданчик мопеду марки «Сузукі»,
стягнення матеріальної шкоди в сумі 1 089
гривень та моральної шкоди в сумі 5 000
гривень. Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що 31.08.2014 року він керував мопедом
марки «Сузукі», який придбав
напередодні, по вул. Радянській в
напрямку відділу ДАІ з обслуговування
м. Ізмаїл та Ізмаїльського району УДАІ
ГУМВС України в Одеській області в
м.Ізмаїлі, з метою його реєстрації. На
розі вул. 8 Березня він був зупинений
інспекторами ДПС, які не
відрекомендувавшись, забрали його
документи та почали складати протокол
про адміністративне правопорушення. На
його запитання, в чому полягає сутність
правопорушення, інспектор відповідати
відмовився; поводився по відношенню до
нього зневажливо. Після цього було
складено акт огляду та затримання
транспортного засобу та доставлено
належний йому мопед на штрафний
майданчик. Надати копії протоколу та
акту без підпису інспектор ДПС
відмовився. Звернув увагу, що дорога, на
якій він був зупинений, не є дорогою
державного значення, а тому належний
йому мопед не підлягає державній
реєстрації. Мопед повернули лише через
три доби, внаслідок чого з нього
стягнули 360 гривень - за зберігання
транспортного засобу, 4 гривні -
комісія банку, 600 гривень - послуги
евакуатора, 6 гривень - комісія банку.
Окрім цього, два дні він відпрошувався
з роботи, у зв'язку з чим, втратив 117
гривень заробітної плати.
Вищезазначені дії працівників ДПС
спричинили йому душевні страждання.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
наполягав на їх задоволенні. На
додаткове запитання пояснив, що у
зазначений день він прямував до ВДАІ з
обслуговування м. Ізмаїл та
Ізмаїльського району УДАІ ГУМВС
України в Одеській області не з метою
реєстрації мопеду, а для того, щоб
поцікавитися, чи підлягає він взагалі
реєстрації. Не спростовує ту обставину,
що штраф в сумі 170 гривень він сплатив у
повному обсязі.

Представник відповідача вважав
позовні вимоги необґрунтованими,
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню у повному
обсязі. В обґрунтування заперечень
проти позову пояснив, що діючим
законодавством визначена
обов'язковість державної реєстрації та
обліку транспортних засобів, зокрема
мопедів, які призначені для
експлуатації на вулично-дорожній
мережі загального користування. Також,
п.2.9 «в» ПДР заборонено керувати
транспортним засобом без номерного
знака. Постанову про притягнення до
адміністративної відповідальності,
передбаченої ч.6 ст.121 КУпАП, позивач в
установленому законом порядку не
оскаржив, а натомість сплатив штраф у
відведений законодавством термін у
повному обсязі. Мопед марки «Сузукі»
був доставлений на спеціальний
майданчик на виконання приписів ст.265-2
КУпАП та абз.1 п.2 Порядку тимчасового
затримання та зберігання транспортних
засобів на спеціальних майданчиках і
стоянках.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що 31.08.2014 року,
точний час не пам'ятає, на розі вулиць
Радянської та 8 Березня в м Ізмаїлі
позивач був зупинений через
відсутність номерного знака на мопеді
«Сузукі», яким той керував.
Відрекомендувавшись, він роз'яснив
позивачу сутність правопорушення
(керування незареєстрованим в
установленому законом порядку
транспортним засобом та без номерного
знака), на що останній став розповідати,
що в країні війна, а вони займаються
дурницями. Коли він почав складати
протокол про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності,
останній бути присутнім при цьому
відмовився та почав телефонувати
своєму знайомому. В цей час він
запросив двох свідків (водія
автомобілю «Камаз» та перехожого), які
засвідчили той факт, що позивач
відмовився підписувати протокол та акт
огляду та затримання транспортного
засобу. У зв'язку з тим, що були підстави
вважати, що позивач скоїв
правопорушення, передбачене ч.6 ст.121
КУпАП, а також зважаючи на ту обставину,
що належним йому мопед знаходився на
проїзній частини та міг чинити
перешкоди для дорожнього руху,
зазначений транспортний засіб був
доставлений на спеціальний майданчик.
Пристрої для блокування транспортного
засобу у відділі ДАІ відсутні.

Аналогічні поясненням свідка ОСОБА_4
надав у судовому засіданні свідок
ОСОБА_6

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи та
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення, перевіривши їх
доказами, суд приходить наступного
висновку.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення.

За змістом ст.288 КУпАП постанову в
справі про адміністративне
правопорушення може бути оскаржено в
суд, у порядку, визначеному КАС України,
з особливостями, встановленими цим
Кодексом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність тощо.

За змістом ч.6 ст.258 КУпАП протокол про
адміністративне правопорушення не
складається, а постанова у справі про
адміністративне правопорушення
виноситься без участі особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності у разі виявлення
адміністративного правопорушення у
сфері забезпечення дорожнього руху,
зафіксованого за допомогою працюючих в
автоматичному режимі спеціальних
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото - і кінозйомки,
відеозапису. У інших випадках розгляд
справи про адміністративне
правопорушення відбувається
відповідно до порядку, встановленого
ст.279 КУпАП, з урахуванням положень,
встановлених ст.280 КУпАП.

Аналогічні роз'яснення містяться у
п.п.2.8, 4.1 Інструкції з оформлення
працівниками Державтоінспекції МВС
матеріалів про адміністративні
правопорушення у сфері забезпечення
безпеки дорожнього руху, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ
України за №77 від 26.02.2009 року (далі -
Інструкція N 77).

У судовому засіданні встановлено, що
31.08.2014 року об 11 годині 20 хвилин
інспектором ДПС ВДАІ з обслуговування
м. Ізмаїл та Ізмаїльського району УДАІ
ГУМВС України в Одеській області
прапорщиком міліції Осика М.А. складено
протокол про адміністративне
правопорушення серії АВ2 №643871, згідно з
яким 31.08.2014 року об 11 годині 10 хвилин
ОСОБА_1 по вул.Радянської міліції в м.
Ізмаїлі керував мопедом «Сузукі», не
зареєстрованим в підрозділах ДАІ в
установленому законом порядку, та без
державного номерного знаку, чим
порушив п.2.9 «в» ПДР (а.с.9).

Також, зазначеним працівником ВДАІ
складено акт огляду та затримання
транспортного засобу, після чого мопед
марки «Сузукі» доставлено на
спеціальний майданчик (а.с.10).

01.09.2014 року за результатами розгляду
протоколу про адміністративне
правопорушення, інспектором ВДАІ з
обслуговування м. Ізмаїл та
Ізмаїльського району УДАІ ГУМВС
України в Одеській області капітаном
міліції Мілєвим Є.С. винесено постанову
серії ПС1 №609384 про притягнення ОСОБА_1
до адміністративної відповідальності
за скоєння правопорушення,
передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, та
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 170 гривень (а.с.11).

02.09.2014 року ОСОБА_1 сплатив 360 гривень -
за зберігання мопеду та 600 гривень -
послуги евакуатора (а.с.13).

Також, позивач сплатив штраф в сумі 170
гривень, що визнано сторонами у
судовому засіданні та у відповідності
до ч.3 ст.72 КАС України додатковому
доказуванню не підлягає.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
визнання протиправними дій
інспекторів ДПС ВДАІ з обслуговування
м. Ізмаїл та Ізмаїльського району УДАІ
ГУМВС України в Одеській області щодо
затримання та доставки транспортного
засобу на спеціальний майданчик, суд
виходить з наступного.

Частина 1 ст.8 КУпАП визначає, що особа,
яка вчинила адміністративне
правопорушення, підлягає
відповідальності на підставі закону,
що діє під час і за місцем вчинення
правопорушення.

Частиною 6 ст.121 КУпАП у редакції, чинній
на час притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності,
передбачена відповідальність водіїв
транспортних засобів, зокрема, за
керування транспортним засобом, не
зареєстрованим або не
перереєстрованим в установленому
порядку.

Ніхто не може бути підданий заходу
впливу в зв'язку з адміністративним
правопорушенням інакше як на підставах
і в порядку, встановлених законом.
Провадження у справах про
адміністративні правопорушення
здійснюється на основі суворого
додержання законності (ч.1 ст.7 КУпАП).

Згідно з п.1.3 Правил дорожнього руху,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України за №1306 від 10.10.2001
року (далі - ПДР), кожен учасник
дорожнього руху зобов'язаний знати та
виконувати вимоги дійсних Правил.

За змістом п.2.9 «в» ПДР водієві
забороняється, у тому числі, керувати
транспортним засобом, не
зареєстрованим у Державтоінспекції,
або таким, що не пройшов відомчу
реєстрацію в разі, якщо законом
встановлена обов'язковість її
проведення, а також без номерного
знака.

Відповідно до ч.ч.3, 4, 9 ст.34 Закону
України «Про дорожній рух» за №3353-ХІІ
від 30.06.1993 року (далі - Закон №3353-ХІІ)
державній реєстрації та обліку
підлягають призначені для
експлуатації на вулично-дорожній
мережі загального користування
транспортні засоби усіх типів:
автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх
типів, марок і моделей, самохідні
машини, причепи та напівпричепи до них,
мотоколяски, інші прирівняні до них
транспортні засоби та мопеди, що
використовуються на автомобільних
дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік
автомобілів, автобусів, мотоциклів та
мопедів усіх типів, марок і моделей,
самохідних машин, причепів та
напівпричепів до них, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів здійснюються відповідними
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечують безпеку
дорожнього руху.

Власники транспортних засобів та
особи, які використовують їх на
законних підставах, зобов'язані
зареєструвати (перереєструвати)
належні їм транспортні засоби протягом
десяти діб після придбання, митного
оформлення, одержання транспортних
засобів або виникнення обставин, що
потребують внесення змін до
реєстраційних документів.

Аналогічну за змістом норму містить
п.30.1 ПДР.

У відповідності з абз.7 п.8 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
за N 1388 від 07.09.1998 року, яким передбачена
єдина на території України процедура
державної реєстрації (перереєстрації)
та зняття з обліку транспортних
засобів, і є обов'язковим для всіх
юридичних та фізичних осіб, які є
власниками транспортних засобів,
виробляють чи експлуатують їх, перша
державна реєстрація мопедів, придбаних
до набрання чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 23
грудня 2009 р. N 1371 «Про внесення змін до
деяких постанов Кабінету Міністрів
України» (Офіційний вісник України, 2009
р., N101, ст. 3521), може проводитися без
подання документів, що підтверджують
правомірність їх придбання, за
встановленою цим Порядком процедурою.

При цьому, згідно з абз.4 ч.1 ст.1 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» за N2807-ІV від 06.09.2005 року,
вулично-дорожня мережа - призначена для
руху транспортних засобів і пішоходів
мережа вулиць, доріг,
внутрішньоквартальні та інші проїзди,
тротуари, пішохідні та велосипедні
доріжки, набережні, майдани, площі, а
також автомобільні стоянки та
майданчики для паркування
транспортних засобів з інженерними та
допоміжними спорудами, технічними
засобами організації дорожнього руху.

Частини 2, 3 ст.7 Закону України «Про
автомобільні дороги» за N2862-ІV від 08.09.2005
року (далі - Закон N2862-ІV) визначають, що
автомобільні дороги загального
користування перебувають у державній
власності і не підлягають
приватизації. Автомобільні дороги
загального користування, які у зв'язку
з розширенням меж територій міст
стають частиною їх вулично-дорожньої
мережі, можуть передаватися безоплатно
в комунальну власність за рішенням
Кабінету Міністрів України.

Автомобільні дороги загального
користування поділяються на
автомобільні дороги державного та
місцевого значення. Автомобільні
дороги державного значення
підрозділяються на міжнародні,
національні, регіональні та
територіальні (ч.ч.1, 2 ст.8 Закону N2862-ІV,
ч.3 ст.21 Закону N3353-ХІІ).

Вулиці і дороги міст та інших населених
пунктів знаходяться у віданні органів
місцевого самоврядування і є
комунальною власністю (ч.1 ст.16 Закону
№2862-ІV).

З'ясовуючи зміст ч.3 ст.34 Закону N3353-ХІІ,
шляхом дослідження тексту норми,
юридичних зв'язків норми з іншими
вищезазначеними нормами і принципами
та поза юридичних зв'язків норми з
суспільними явищами, суд приходить до
висновку про те, що державній
реєстрації та обліку підлягають
мопеди, що призначені для експлуатації
на вулично-дорожній мережі загального
користування.

У судовому засіданні встановлено та
сторонами не спростовувалося, що мопед
марки «Сузукі» не зареєстрований у
встановленому законом порядку у
Державтоінспекції, а також не має
номерного знака, а тому, на думку суду, у
працівників ДПС були достатні підстави
вважати, що водієм ОСОБА_1 вчинено
правопорушення, передбачене ч.6 ст.121
КУпАП.

Пункт 2 Положення про Державну
автомобільну інспекцію Міністерства
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 14.04.1997 року за N341 (далі - Положення
N341) визначає, що Державтоінспекція у
своїй діяльності керується
Конституцією України, законами
України, постановами Верховної Ради
України, указами і розпорядженнями
Президента України, декретами,
постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, цим
Положенням, нормативними актами МВС.

Аналогічні за змістом положення
містять ст.ст.4, 5 Закону України «Про
міліцію» від 20.12.1990 року за N565-ХІІ (далі -
Закон N565-ХІІ).

Статтею 11 Закону N565-ХІІ, п.5 Положення N341
та п.7 Інструкції з питань діяльності
підрозділів дорожньо-патрульної
служби Державтоінспекції МВС,
затвердженої Наказом Міністерства
внутрішніх справ України 27.03.2009 року за
N111 (далі - Інструкція N111), передбачені
права працівники підрозділів ДПС,
зокрема: зупиняти транспортні засоби;
оглядати транспортні засоби,
перевіряти у водіїв посвідчення водія
та реєстраційні документи на
транспортний засіб тощо; затримувати і
доставляти в установленому
законодавством порядку транспортні
засоби для тимчасового зберігання на
спеціальних майданчиках чи стоянках
тощо.

З вищезазначеними нормами
кореспондуються положення п.2.4 ПДР.

За змістом ч.1 ст.265-2 КУпАП, ч.2 ст.52-1
Закону №3353-ХІІ, п.4.6 розділу 4
Інструкції N77 та п.п.15.1.1, 15.1.2 п.15.1, п.15.2,
п.15.3 розділу 15 Інструкції N111 у разі
наявності підстав вважати, що водієм
вчинено порушення, у тому числі,
передбачене частиною шостою статті 121
цього Кодексу, працівник відповідного
підрозділу Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечує безпеку
дорожнього руху, тимчасово затримує
транспортний засіб шляхом блокування
або доставляє його для зберігання на
спеціальний майданчик чи стоянку (якщо
розміщення затриманого транспортного
засобу суттєво перешкоджає дорожньому
руху), в тому числі за допомогою
спеціального автомобіля - евакуатора.
Про тимчасове затримання робиться
відповідний запис у протоколі про
адміністративне правопорушення.

Транспортний засіб може бути тимчасово
затриманий на строк до вирішення
справи про адміністративне
правопорушення, але не більше трьох
днів з моменту такого затримання.

Після закінчення триденного строку
тимчасового затримання транспортного
засобу особа має право звернутися за
отриманням тимчасово затриманого
транспортного засобу. Таке звернення
особи є обов'язковим для його виконання
незалежно від стадії вирішення справи
про адміністративне правопорушення.

Порядок тимчасового затримання та
зберігання транспортних засобів на
спеціальних майданчиках та стоянках
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Так, відповідно до абз.1 п.2 Порядку
тимчасового затримання та зберігання
транспортних засобів на спеціальних
майданчиках і стоянках, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.12.2008 року за №1102 (далі - Порядок
№1102), тимчасове затримання
транспортного засобу уповноваженою
особою Державтоінспекції проводиться
у випадках, передбачених ст.265-2 КУпАП,
зокрема у разі, коли неможливо усунути
причину затримання на місці виявлення
адміністративного правопорушення, і
передбачає примусове припинення
використання такого транспортного
засобу шляхом його блокування за
допомогою технічних пристроїв або
доставлення на спеціальний майданчик
чи стоянку, якщо транспортний засіб
створює значні перешкоди дорожньому
руху.

Згідно з п.п.3, 5, 10, 12 Порядку №1102
доставлення транспортного засобу на
спеціальний майданчик чи стоянку
здійснюється за допомогою спеціальних
автомобілів - евакуаторів, у тому числі
тих, що належать підприємствам,
установам та організаціям, які
провадять діяльність, пов'язану з
транспортуванням транспортних
засобів, і з якими Державтоінспекцією
укладені в установленому порядку
договори.

У разі коли доставити транспортний
засіб на спеціальний майданчик чи
стоянку неможливо, уповноважена особа
Державтоінспекції проводить його
затримання шляхом блокування з
дотриманням, умов безпеки дорожнього
руху.

Транспортний засіб може бути тимчасово
затриманий на строк до вирішення
справи про адміністративне
правопорушення, але не більш як на три
дні з дати такого затримання.

Строк затримання транспортного засобу
обчислюється з моменту складення
протоколу про адміністративне
правопорушення або акта огляду та
тимчасового затримання транспортного
засобу, а строк зберігання - з моменту
доставлення транспортного засобу на
спеціальний майданчик чи стоянку.

Повернення тимчасово затриманого
транспортного засобу, який
зберігається на спеціальному
майданчику чи стоянці, здійснюється за
письмовим зверненням його водія,
власника (співвласника) за умови оплати
ним витрат, пов'язаних з
транспортуванням та зберіганням
такого транспортного засобу, та
пред'явлення відповідного протоколу
про адміністративне правопорушення.

Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами в
справі про адміністративне
правопорушення, є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що при
розгляді справи про адміністративне
правопорушення орган (посадова особа)
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом і
правосвідомістю.

Аналіз вищезазначених норм
законодавства та обставин справи дає
підстави для висновку про те, що
працівники ДПС мали законні підстави
для тимчасового затримання шляхом
доставки для зберігання на спеціальний
майданчик транспортного засобу, яким
керував позивач.

Доводи позивача про те, що в порушення
вимог діючого законодавства мопед йому
було повернено з порушенням строків,
суд до уваги не приймає, адже з часу
затримання до його повернення минуло
не більше трьох днів.

Крім того, як вбачається з наявних в
матеріалах справи квитанцій оплата
витрат, пов'язаних з транспортуванням
та зберіганням транспортного засобу,
позивачем була проведена 02.10.2014 року.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними до суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду, відповідачем доведені
правомірність й обґрунтованість дій
посадових осіб з урахуванням вимог,
встановлених ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 КАС України, а тому,
виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства та доказів, наявних у
матеріалах справи, позовні вимоги в
частині визнання протиправними дій
інспекторів ДПС ВДАІ з обслуговування
м. Ізмаїл та Ізмаїльського району УДАІ
ГУМВС України в Одеській області щодо
затримання та доставки транспортного
засобу на спеціальний майданчик не
підлягають задоволенню.

Приймаючи таке рішення, суд також
зважає на ту обставину, що позивач
постанову серії ПС1 №609384 від 01.09.2014 року
в установленому законом порядку не
оскаржив та сплатив штраф у повному
обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача матеріальної
та моральної шкоди, суд виходить з
наступного.

Стаття 56 Конституції України закріплює
право кожного на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно з п.13 Порядку №1102 за
транспортування і зберігання
транспортного засобу на спеціальному
майданчику чи стоянці
Державтоінспекції справляється плата
у встановленому спільним наказом МВС,
Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

Відповідно до п.1 Розмірів плат за
транспортування і зберігання
тимчасово затриманих транспортних
засобів на спеціальних майданчиках
(стоянках), затверджених наказом
Міністерства внутрішніх справ України,
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, Міністерства
фінансів України 10.10.2013 року за №967/1218/869
(далі - Розмір), розміри плат за
транспортування і зберігання
транспортного засобу на спеціальному
майданчику чи стоянці стягуються з
водіїв, власників (співвласників)
тимчасово затриманого транспортного
засобу і застосовуються незалежно від
форми власності майданчика (стоянки)
усіма підприємствами, установами та
організаціями, які провадять
діяльність, пов'язану із доставлянням
та зберіганням транспортних засобів
(крім бюджетних установ).

Пунктом 2 Розміру передбачено, що
розмір плати за один транспортний
засіб за транспортування його на
спеціальний майданчик (стоянку) повною
масою до 2 000 кг включно становить 600
гривень, за зберігання на спеціальному
майданчику (стоянці) - 120 гривень за одну
добу.

Відтак, враховуючи, що працівники ДПС
під час затримання та доставлення
транспортного засобу позивача на
спеціальний майданчик діяли у
відповідності до вимог закону, а також
зважаючи на ту обставину, що розмір
плати за відповідні послуги визначений
в межах Розміру, суд не вбачає підстав
для задоволення позовних вимог в
частині стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.6-11, 35, 71, 158-163, 167, 171-2 КАС
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ВДАІ з обслуговування м.Ізмаїл та
Ізмаїльського району УДАІ ГУМВС
України в Одеській області про
визнання дій протиправними, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, протягом десяти днів з дня
його проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
проваджені апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя: