Справа № 619/6558/13-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 р.Справа №
619/6558/13-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Синицької
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду у
м. Харкові адміністративну справу за
апеляційною скаргою Курязької
виправної колонії ім.А.С.
Макаренка управління Державної
пенітенціарної служби України в
Харківській області на постанову
Дергачівського районного суду
Харківської області від 28.07.2014р. по
справі №619/6558/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Курязької виправної колонії
ім. А.С. Макаренка управління Державної
пенітенціарної служби України в
Харківській області

про визнання неправомірними дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до Курязької
виправної колонії ім. А.С. Макаренка
управління Державної пенітенціарної
служби України в Харківській області, в
якому просив зобов'язати відповідача
змінити формулювання звільнення в
запас, а саме змінити підставу
звільнення з ст. 63 п «ж» (за особистим
бажанням), згідно ст. 62 п. «б» по ст. 65 п.
«а», відповідно Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що він працював в Державному
Департаменті України з питань
виконання покарання в Харківській
області, а саме, в Курязькій виховній
колонії з 01.07.1994 року по 01.07.2008 року на
посаді молодшого інспектора. З 05.06.1983
року по 12.06.1985 року він проходив
військову службу в рядах Збройних Сил
СРСР, службу закінчив в званні старшого
сержанта та був звільнений з армії в
запас. На день звільнення загальний
стаж позивача складав -20 років, 8
місяців та 7 днів. Наказом Курязької
виховної колонії від 01.07.2008 року за № 33
він був звільнений 01.07.2008 року на
підставі Положення про проходження
служби рядовим та керуючим складом
органів внутрішніх справ в запас
Збройних сил п. 63 «ж» (за особистим
бажанням). Позивач, не погоджується із
вказаним наказом в частині
формулювання звільнення, звернувся до
суду із даним позовом.

Постановою Дергачівського районного
суду Харківської області від 28.07.2014року
адміністративний позов було
задоволено.

Зобов'язано начальника Курязької
виховної колонії імені А.С.Макаренка
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Харківській області
змінити формулювання звільнення
позивача в запас, а саме змінити
підставу звільнення з ст. 63 п «ж» /за
особистим бажанням/, згідно ст. 62 п. «б»
по ст. 65 п. «а», відповідно Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, видавши
відповідний наказ.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Дергачівського районного суду
Харківської області від 28.07.2014 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні
вимоги суд першої інстанції дійшов до
неправомірного висновку про їх
обґрунтованість. Зазначив, що оскільки
позивача було звільнено із займаної
посади на підставі відповідного
рапорту, який зберігається в архівній
особовій справі, то правові підстави
для зміни формулювання підстав
звільнення відсутні. Крім того,
відповідач посилається на пропуск
позивачем встановленого
законодавством строку звернення до
суду.

Позивач надав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких, посилаючись
на обґрунтованість та об'єктивність
рішення суду, просить залишити його без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

У судовому засіданні позивач та
представник відповідача підтримали
свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач у період з 01.07.1994
року по 01.07.2008 року працював в Курязькій
виховній колонії імені А.С.Макаренка
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Харківській області
на посаді молодшого інспектора.

З 05.06.1983 року по 12.06.1985 року позивач
проходив військову службу в рядах
Збройних Сил СРСР, службу закінчив в
званні старшого сержанта, був
звільнений з армії в запас.

Загальний стаж позивача на день
звільнення склав 20 років 8 місяців та 7
днів.

Наказом начальника Курязької виховної
колонії імені А.С.Макаренка Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Харківській області від
01.07.2008 року за № 33 позивач був
звільнений 01.07.2008 року на підставі
Положення про проходження служби
рядовим та керуючим складом органів
внутрішніх справ в запас Збройних Сил
п. 63 «ж» (за власним бажанням).

Позивач, не погоджується із вказаним
наказом в частині формулювання
звільнення, звернувся до суду із даним
позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що оскаржуваний наказ в
частині звільнення позивача в запас за
ст. 63 п. «ж» Положення про проходження
служби рядовим та керуючим складом
органів внутрішніх справ в запас
Збройних Сил (за власним бажанням), є
неправомірним, оскільки з січня 2005 року
позивач вже знаходився у відставці у
зв'язку з досягненням граничного віку 40
років. Також, суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність
пропуску позивачем строку звернення до
суду.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Правовідносини з приводу строків
звернення до адміністративного суду
унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до вимог ч. 1
вищенаведеної статті Кодексу
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Колегія суддів зазначає, що практика
Європейського суду з прав людини також
свідчить про те, що право на звернення
до суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків на звернення до суду за
захистом порушених прав (справа
"Стаббігс та інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Відповідно до ч.3 ст.99 КАС України
встановлено, що для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

В свою чергу, згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС
України, публічна служба - це
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що складовими
елементами правового статусу осіб
публічної служби є вступ на публічну
службу, умови та порядок її
проходження, звільнення з публічної
служби, соціальний статус осіб
публічної служби.

Враховуючи наведене та беручі до уваги,
що в предметом спору по даній справі є
зобов'язання відповідача змінити
формулювання звільнення позивача в
запас, колегія суддів дійшла висновку,
що вказаний спір відноситься до справ
щодо прийняття громадян на публічну
службу, її проходження та звільнення з
публічної служби, а тому, до спірних
правовідносин повинен застосовуватись
спеціальний строк звернення з
адміністративний позовом, що
передбачений ч. 3 ст. 99 КАС України,
тобто місячний строк.

Для вирішення питання про наявність
або відсутність пропуску строку
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи необхідно
з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю порушені права цієї
особи, коли розпочався перебіг цього
строку.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду "Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ" №2 від 06.03.2008р.,
зокрема, при розгляді спорів з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби застосовуються строки
звернення до суду, встановлені
спеціальними законами. У разі коли ці
закони зазначені питання не
врегульовують, то з врахуванням
необхідності субсидіарного
застосування законів про працю суди
повинні виходити із строків звернення
до суду, визначених частиною першою
статті 233 Кодексу законів про працю
України. Тому громадянин може
звернутися із заявою про вирішення
спору в тримісячний строк із дня, коли
він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права, а у справах
про звільнення з публічної служби - у
місячний строк із дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що саме з
моменту отримання трудової книжки або
копії наказу про звільнення, особа
вважається такою, що повідомлена про
звільнення з органів внутрішніх справ,
а відтак, у випадку незгоди з
підставами та умовами звільнення, має
можливість реалізувати своє право на
їх оскарження у судовому порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що
витяг із наказу начальника Курязької
виховної колонії імені А.С.Макаренка
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Харківській області
від 01.07.2008 року за № 33 о/с та трудову
книжку позивачем було отримано у 2008
році.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що з моменту отримання
трудової книжки та витягу із наказу
позивачу було достовірно відомо про
наявність обставин, які на його думку,
можуть свідчити про порушення прав,
свобод чи інтересів, та як наслідок,
саме з даного моменту у позивача
виникла можливість реалізувати
встановлене законом право на їх захист,
у т.ч. шляхом звернення до суду із
відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду із
вищезазначеним позовом 13.12.2013 року, що
підтверджується штампом вхідної
кореспонденції суду на
адміністративному позові.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, колегія суддів дійшла
висновку, що позивачем було пропущено
встановлений законодавством місячний
строк звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений судом за
наявності поважних причин його
пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України, суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Вирішуючи питання про поважність
причин пропущення строку звернення до
суду з даним позовом, колегія суддів
виходить з того, що поважними
визнаються лише такі причини, які є
об'єктивно непереборними, не залежать
від волевиявлення сторони та пов'язані
з дійсними істотними перешкодами чи
труднощами, тобто, які б об'єктивно та
істотно перешкоджали його зверненню до
суду та не залежали від його
волевиявлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
встановлення процесуальних строків
законом та судом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними,
передбачених КАС України, певних
процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному
процесі сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Однак позивачем до суду першої
інстанції не було надано доказів
поважності пропуску строку для
звернення до адміністративного суду із
даним позовом.

Посилання позивача, як на підставу
поважності пропуску строку звернення
до суду, на той факт, що останній
звертався із вказаними вимогами в
порядку цивільного судочинства,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки як
вбачається із ухвали апеляційного суду
Харківської області від 26.11.2013 року
№619/589/13-ц, із даним позовом позивач
звернувся лише в лютому 2013 року, тобто
вже поза межами встановленого
законодавством строку звернення до
суду.

Будь-яких інших доказів наявності
об'єктивних причин, що перешкоджали
своєчасно звернутися до суду з
відповідним позовом про захист свого
порушеного права, позивачем не
повідомлено, а судом в ході судового
розгляду не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
в порушення вищезазначених вимог, не
було надано належних та допустимих
доказів, в підтвердження факту
поважності пропуску строку звернення
до суду із даним позовом.

Відповідно до п. 9 ст. 155 КАС України суд
своєю ухвалою залишає позовну заяву
без розгляду, зокрема, якщо позовну
заяву подано з пропущенням
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду і
суд не знайшов підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що приймаючи оскаржуване
рішення, суд першої інстанції не
звернув уваги на пропущення позивачем
строку звернення до суду та
безпідставно, незважаючи на
відсутність доказів поважності
пропуску строку звернення до суду,
ухвалив рішення по суті позовних вимог.

Крім того, колегія суддів дійшла
висновку, що приймаючи оскаржуване
рішення, суд першої інстанції також
допустив порушення вимог предметної
підсудності.

Відповідно до 2 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
служби.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України
встановлено, що окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи однією зі
сторін в яких є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська, Севастопольська міська
рада, їх посадова чи службова особа,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ щодо їх рішень,
дій чи бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Із системного аналізу вищезазначених
положень Кодексу вбачається, що з
урахуванням суб'єктного критерію,
місцевим загальним судам, як
адміністративним, підсудні справи, в
яких однією зі сторін є орган чи
посадова особа органу місцевого
самоврядування. Однак, коли іншою
стороною у справі є орган державної
влади, інший державний орган, орган
влади Автономної Республіки Крим,
обласна рада, Київська або
Севастопольська міська рада, їх
посадова чи службова особа, то така
справа підсудна окружному
адміністративному суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем по справі є Курязька
виправна колонія ім.А.С.Макаренка
управління Державної пенітенціарної
служби України в Харківській області.

Відповідно до п.1. Положення Про
Державну пенітенціарну службу України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02.07.2014 р. № 225,
Державна пенітенціарна служба України
(ДПтС) є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра юстиції і який
реалізує державну політику у сфері
виконання кримінальних покарань.

Отже враховуючи, що позивач проходив
службу в органі державної виконавчої
влади, публічно-правовий спір виник у
зв'язку з проходженням та звільнення з
державної служби, то на підставі
положень п.1 ч. 2 ст. 18 КАС України,
вказаний спір підлягає розгляду
окружним адміністративним судом.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що вказаний спір
підлягає розгляду місцевим загальним
судом, як адміністративним, є
помилковим.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
насідками розгляду апеляційної скарги
на постанову суду першої інстанції суд
апеляційної інстанції має право
скасувати постанову суду і залишити
позовну заяву без розгляду або закрити
провадження по справі.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є, серед іншого, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що постанова Дергачівського
районного суду Харківської області від
28.07.2014р. по справі №619/6558/13-а не
відповідає вимогам ст.159 КАС України, а
тому відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст.
198, п. 4 ч.1 ст. 205 КАС України підлягає
скасуванню з прийняттям нової ухвали
про залишення позовної заяви без
розгляду.

Керуючись ст.ст. 99-100, п. 9 ст. 159, ст.ст. 160,
167, 195, 197, п. 4 ч. 1 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Курязької виправної
колонії ім.А.С. Макаренка управління
Державної пенітенціарної служби
України в Харківській області
задовольнити частково.

Постанову Дергачівського районного
суду Харківської області від 28.07.2014р. по
справі №619/6558/13-а скасувати.

Прийняти ухвалу, якою адміністративний
позов ОСОБА_1 до Курязької виправної
колонії ім. А.С. Макаренка управління
Державної пенітенціарної служби
України в Харківській області про
визнання неправомірними дій залишити
без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Філатов Ю.М.

Повний текст ухвали виготовлений
14.11.2014 р.