Справа № 815/5338/14
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5338/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Одеса

15 год. 09 хв.

У залі судових засідань № 31

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
- Балан Я.В.

при секретарі судового засідання
- Гречаній Ю.Г.

за участю сторін:

представник позивача
- Коновалов Д.О. (за довіреністю)

представник відповідача
- не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» (Адміністрація Ізмаїльського
морського порту) () до
Дунайської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері, про визнання неправомірною та
скасування постанови в.о. Дунайського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері Кузнецова
С.В. про проведення перевірки № 16-82/1859
вих.14 від 15.09.2014 року в частині
перевірки в порядку прокурорського
нагляду за додержанням та
застосуванням законів Ізмаїльської
філії ДП «Адміністрація морських
портів України» з питань додержання
вимог законодавства про відходи, у тому
числі під час їх збирання, перевезення,
зберігання, оброблення, утилізації,
знешкодження, видалення та
захоронення, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду з позовом
звернулось Державне підприємство
«Адміністрація морських портів
України» в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» (Адміністрація Ізмаїльського
морського порту) (надалі -
Адміністрація Ізмаїльського морського
порту) до Дунайської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері, про визнання
неправомірною та скасування постанови
в.о. Дунайського прокурора з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері Кузнецова С.В. про проведення
перевірки № 16-82/1859 вих.14 від 15.09.2014 року
в частині перевірки в порядку
прокурорського нагляду за додержанням
та застосуванням законів Ізмаїльської
філії ДП «Адміністрація морських
портів України» з питань додержання
вимог законодавства про відходи, у тому
числі під час їх збирання, перевезення,
зберігання, оброблення, утилізації,
знешкодження, видалення та
захоронення. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що оскаржувану
постанову прийнято без наявності
чітких підстав для проведення такої
перевірки, а також повноважень,
оскільки прокуратура не підміняє
органи відомчого управління та
контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству. Оскаржувана постанова
не містить жодних посилань на те, що
Ізмаїльська філія в інтересах ДП
«АМПУ» взагалі є учасником
господарських відносин, врегульованих
Постановою КМУ № 1221 від 17.12.12 року,
постановивши провести перевірку ДП
«Адміністрація морських портів
України» в особі Ізмаїльської філії,
відповідачем не вказано конкретних
можливих порушень підприємством тих чи
інших вимог відповідного
законодавства, прокуратура фактично
підмінила собою / взяла на себе функції
відповідного центрального органу
виконавчої влади - Державної
екологічної інспекції України, до
компетенції якої й відноситься
державний нагляд за додержанням вимог
законодавства про екологічну та
радіаційну безпеку, тощо. Крім того,
перевірку було проведено без
зазначення об'єкту перевірки (аркуші
справи 3-8).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення та просив суд
позов задовольнити з підстав,
викладених в адміністративному позові
та письмових поясненнях (аркуші справи
3-8, 77-78).

Представник відповідача до судового
засідання не з'явився. Відповідач
належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового розгляду справи
(аркуші справи 57-59).

Через канцелярію Одеського окружного
адміністративного суду за вхід.№ 25245/14
від 14.10.2014 року від відповідача
надійшли письмові заперечення проти
позову, у яких відповідач позов не
визнав, вважав його безпідставним,
мотивуючи тим, що оскаржувана
постанова винесена Дунайською
прокуратурою з нагляду за додержанням
і застосуванням законів у транспортній
сфері з дотриманням вимог Закону
України «Про прокуратуру» та Положення
про порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, затвердженого наказом
Генерального прокурора України № 111
від 12.11.2012 року, відповідно до яких
підставами для проведення перевірки
прокурором з власної ініціативи,
зокрема є дані, що свідчать про можливі
порушення законності (аркуші справи
62-65).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши обставини якими
обґрунтовуються вимоги та заперечення,
а також докази, якими вони
підтверджуються, суд вважає, що в
задоволенні адміністративного позову
ДП «Адміністрація морських портів
України» в особі Ізмаїльської філії
(Адміністрація Ізмаїльського
морського порту) слід відмовити
повністю з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
виконуючим обов'язки Дунайського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері радником
юстиції, на виконання рішення колегії
Генеральної прокуратури України та
завдання прокуратури Одеської області
щодо проведення перевірки додержання
вимог законів у сфері поводження з
відходами в пунктах пропуску через
державний кордон територіальних
органів Державної екологічної
інспекції України та додержання вимог
законодавства про відходи під час
фактичного виконання зобов'язань з
утилізації небезпечних відходів і
вторинної сировини, відповідно до ч. 3
ст. 21 Закону України «Про прокуратуру»,
прийнято постанову «Про проведення
перевірки» від 15.09.2014 року № 16-82/1859вих.14,
згідно якої було прийнято рішення про
проведення перевірки у порядку
прокурорського нагляду за додержанням
та застосуванням законів у пунктах
екологічного контролю Державної
екологічної інспекції в Одеській
області (ПЕК «Рені-ЗС», ПЕК «Рені-АВ»,
ПЕК «Табаки», ПЕК «Ізмаїл», ПЕК
«Ізмаїльський морський торговельний
порт», ПЕК «Ренійський морський
торговельний порт», ПЕК
«Усть-Дунайський морський
торговельний порт»), ДП «Ізмаїльський
морський торговельний порт»,
Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація
морський портів України», ДП
«Ренійський морський торговельний
порт», Ренійської філії ДП
«Адміністрація морський портів
України», ДП «МТП Усть-Дунайськ», філії
«Усть-Дунайськ» ДП «Адміністрація
морських портів України», ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»
та ГВСП «КСРЗ» з питань додержання
вимог законодавства про відходи, у тому
числі під час їх збирання, перевезення,
зберігання, оброблення, утилізації,
знешкодження, видалення та захоронення
(аркуш справи 37).

Як на підставу проведення перевірки, у
вказаній постанові відповідач
послався на приписи ч. 3 ст. 21 Закону
України «Про прокуратуру».

Відповідно до вищевказаної постанови,
на підставі ст.ст. 8, 20 Закону України
«Про прокуратуру», на адресу позивача
відповідачем надіслано лист №
16-82/1871вих.14 від 16.09.2014 року, яким
Ізмаїльську філію ДП «Адміністрація
морських портів України» було
зобов'язано надати у строк до 22.09.2014
року інформацію про кількість
укладених з суб'єктами господарювання
договорів щодо операцій у сфері
поводження з небезпечними відходами та
фактичний стан виконання зобов'язань
за ними (зазначити кожного суб'єкта
господарювання та надати копії
договорів) та інформацію щодо обсягів
переданих на утилізацію небезпечних
відходів упродовж 2013-2014 років, окремо
зазначивши дані щодо відпрацьованих
мастил (олив) (аркуш справи 36).

Вирішуючи питання щодо відповідності
оскаржуваної постанови критеріям
законності, які встановлені п.п. 1-3 ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України до рішень
суб'єктів владних повноважень, судом
враховано приписи ст. 21 Закону України
«Про прокуратуру», яким встановлено
порядок проведення перевірок.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про прокуратуру» (у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), перевірки проводяться
за письмовими зверненнями органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
фізичних та юридичних осіб, а також за
власною ініціативою прокурора. При
цьому перевірки за заявами фізичних чи
юридичних осіб, зверненнями та
запитами депутатів усіх рівнів, крім
заяв та повідомлень про кримінальне
правопорушення, проводяться лише у
разі їх попереднього розгляду
компетентними органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими чи
службовими особами або неприйняття
ними у встановлені строки рішень з цих
питань.

З вказаної норми вбачається, що
підставами для перевірки є письмові
звернення органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
депутатів усіх рівнів, фізичних та
юридичних осіб за умови, коли їх
розглянуто компетентними органами
виконавчої влади. Органами місцевого
самоврядування, їх посадовими чи
службовими особами або не прийнято
ними у встановлені строки рішень з цих
питань.

Також, перевірку може бути проведено за
власною ініціативою прокурора.

Відповідач у своїх запереченнях
зазначив, що згідно приписів ст. 21
Закону України «Про прокуратуру» та п.
2.4 Положення про порядок проведення
органами прокуратури перевірок при
здійсненні нагляду за додержанням і
застосуванням законів, затвердженого
наказом Генерального прокурора
України № 111 від 12.11.2012 року, підставами
для проведення перевірки прокурором за
власною ініціативою є дані, що свідчать
про можливі порушення законності.
Висновки про наявність підстав для
проведення перевірок можуть
відображатись в рішенням колегії
Генеральної прокуратури України,
прокуратур обласного рівня та інших
організаційно-розпорядчих документах.
Так, оскаржувана постанова, з
урахуванням вищезазначеного, винесена
на думку відповідача правомірно,
оскільки підставами для її прийняття
послужили завдання прокуратури
Одеської області та можливі порушення
законодавства про відходи, в тому числі
- позивачем, до висновку про що,
відповідач дійшов за результатами
розгляду інформації, викладеної у
вказаному завданні, з урахуванням
рішення колегії Генеральної
прокуратури України. Вказана
постанова, відповідно до п. 4.3 Положення
про порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, затвердженого наказом
Генерального прокурора України № 111
від 12.11.2012 року, виготовлена на бланку
прокуратури, підписана прокурором який
її прийняв та містить необхідні
відомості, а саме: дату та місце її
прийняття; підстави для здійснення
перевірки, що свідчать про можливі
порушення законності; об'єкт перевірки;
обґрунтування необхідності вчинення
відповідних перевірочних дій; порядок
оскарження постанови; відомості про
спосіб надання копії постанови об'єкту
перевірки; дані про посадову особу, яка
її винесла та підписала. Крім того,
відповідач також вказує на те, що
станом на 10.10.2014 року, перевірка
відповідно до оскаржуваної постанови
була вже проведення, а відтак, оскільки
постанова про проведення перевірки є
актом одноразового застосування і
вичерпує свою дію фактом її виконання,
проведена була на підставі правомірно
прийнятої постанови та у відповідності
вимог чинного законодавства.

Як встановлено у ході судового
розгляду справи та підтверджується
самою оскаржуваною постановою,
перевірку на підставі оскаржуваної
постанови прокурором було вирішено
провести з власної ініціативи, на
виконання рішення колегії Генеральної
прокуратури України та завдання
прокуратури Одеської області.

Порядок реалізації органами
прокуратури повноважень щодо
проведення перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів врегульовано Положенням про
порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, яке затверджено Наказом
Генерального прокурора України № 111
від 12.11.2012 року, згідно п. 2.4 якого
визначено, що підставами для
проведення перевірки прокурором за
власною ініціативою є дані, що свідчать
про можливі порушення законності.

Висновки про наявність підстав для
проведення перевірки можуть бути
зроблені за наслідками проведених
аналізів, узагальнень, опрацювання
інформацій про стан законності,
вивчень актів та матеріалів органів
державного нагляду (контролю),
матеріалів розгляду судами цивільних,
адміністративних, господарських справ
та справ про адміністративні
правопорушення, матеріалів
кримінальних проваджень,
інформаційних баз даних державних
органів, повідомлень у засобах масової
інформації, мережі Інтернет та з інших
джерел, які також можуть відображатися
в: дорученнях Генерального прокурора
України, наданих у межах компетенції
дорученнях його першого заступника,
заступників, прокурорів Автономної
Республіки Крим, міст Києва і
Севастополя, областей та прирівняних
до них прокурорів, їх перших
заступників та заступників; наказах
Генерального прокурора України; планах
роботи органів прокуратури; рішеннях
колегій Генеральної прокуратури
України, прокуратур обласного рівня;
рішеннях нарад у керівників органів
прокуратури; дорученнях прокуратури
іншого регіону щодо проведення
перевірки, яка потребує вчинення
окремих дій у межах повноважень,
передбачених статтею 20 Закону України
«Про прокуратуру»; інших
організаційно-розпорядчих документах.

В контексті наведених норм Положення,
суд звертає увагу на те, що висновок про
наявність підстав для проведення
перевірки підприємства позивача
згідно постанови від 15.09.2014 року №
16-82/1859вих.14 було зроблено за
результатами розгляду інформації,
викладеної у листі прокуратури
Одеської області № 07/1/4-625вих-14-630окв від
12.09.2014 року.

Судом встановлено, що через канцелярію
Дунайської транспортної прокуратури
за вхід. № 2357вх.14 від 12.09.2014 року
надійшов лист прокуратури Одеської
області № 07/1/4-625вих-14-630-окв від 12.09.2014
року, згідно якого, на виконання пункту
4.5 рішення розширеного засідання
колегії Генеральної прокуратури
України від 02.08.2014 року, в тому числі
Дунайському прокурору з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері, необхідно провести перевірки
додержання вимог законів у сфері
поводження з відходами в пунктах
пропуску через державний кордон
територіальних органів Державної
екологічної інспекції України, зокрема
в 19 пунктах екологічного контролю
Державної екологічної інспекції в
Одеській області та 9 пунктах
Державної екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря, в тому числі й позивач (аркуші
справи 66-68).

Згідно матеріалів справи, за
результатами розгляду викладеної
прокуратурою Одеської області у листі
№ 07/1/4-625вих-14-630-окв від 12.09.2014 року
інформації, відповідачем було
встановлено, що упродовж поточного
року при ввезенні товарів на митну
територію Одеської області
імпортерами сплачено кошти суб'єктам
господарювання за подальшу утилізацію
понад 5,2 млн. літрів відпрацьованих
мастил (олив), більше 90 тис. тонн
імпортованої тари і пакувальних
матеріалів.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
збирання, видалення, знешкодження та
утилізації відпрацьованих мастил
(олив)» № 1221 від 17.12.2012 року
підприємства, установи та організації
всіх форм власності, що виробляють або
імпортують для вільного використання
мастила (оливи), зобов'язані самостійно
забезпечити збирання, видалення,
знешкодження та утилізацію
відпрацьованих мастил (олив) або
укласти договір з підприємством, яке
має ліцензію на зазначений вид
діяльності.

Обов'язковою передумовою проведення
митного оформлення послуг зазначених
вантажів є надання копії договору з
суб'єктом господарювання, який взяв на
себе зобов'язання щодо подальшої
утилізації мастил, та документів про
оплату праці.

Водночас, як свідчать матеріали справи,
Генеральною прокуратурою України
встановлено, що майже третину ліцензій
на здійснення операцій у сфері
поводження з небезпечними відходами, у
тому числі відпрацьованими мастилами
(оливами), видано Мінприроди України за
відсутності у ліцензіатів
передбачених законом документів.

Так, із порушенням вимог Закону, як
зазначає ГПУ, видавались ліцензії на
збирання та переробку вторинної
сировини та як наслідок, суб'єкти
господарювання, які отримали ліцензії
на зазначені види діяльності,
неспроможні виконати зобов'язання щодо
переробки та утилізації небезпечних
відходів та вторинної сировини.

Таким чином, як зазначає відповідач у
своїх запереченнях, опрацювавши
інформацію, враховуючи завдання
прокуратури Одеської області
відповідачем було зроблено висновок
про можливі порушення законодавства
про відходи, у тому числі під час їх
збирання, перевезення, зберігання,
оброблення, утилізації, знешкодження,
видалення та захоронення, з метою
перевірки законності укладання з
суб'єктами господарювання договорів
щодо операцій у сфері поводження з
небезпечними відходами та перевірки
фактичного стану виконання зобов'язань
за ними, у відповідності до рішення
колегії ГПУ, відповідачем відповідно
до приписів ч. 3 ст. 21 Закону України
«Про прокуратуру» було прийняв то
постанову про проведення перевірки.

З наведеного вбачається, що з
вищезазначених встановлених
відповідачем обставин, у ході
опрацювання інформації, відповідно до
рішення колегії ГПУ та завдання
прокуратури Одеської області,
Дунайською прокуратурою з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері вбачалось можливе порушення
позивачем норм чинного законодавства,
що є підставою для проведення органом
прокуратури перевірки відповідно до
Закону України «Про прокуратуру».

Копію постанови про проведення
перевірки від 15.09.2014 року, до початку
проведення перевірки надіслано
факсимільним зв'язком до Ізмаїльської
філії Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» та отримано позивачем 15.09.2014
року (вхід. № 1549/А/01), про що свідчить
надана позивачем виписка з журналу
реєстрації вхідної кореспонденції, що
надходить до філії та відповідного
запису на постанові (аркуші справи 37-41).

Після вручення копії постанови,
працівники Дунайської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері розпочали
перевірку у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
відповідно до вимог Закону України
«Про прокуратуру».

Як вбачається з матеріалів справи,
Ізмаїльська філія ДП «Адміністрація
морських портів України» є
відокремленим підрозділом ДП
«Адміністрація морських портів
України», створена з метою
забезпечення функціонування морського
порту, організації та забезпечення
безпеки мореплавства, тощо, наділена
майном, що обліковується на окремому
балансі філії, є платником обов'язкових
податків і зборів у порядку та у межах,
встановлених нормами чинного
законодавства, має окремий баланс,
круглу печатку зі своїм найменуванням,
кутовий та інші штампи, бланки зі своїм
найменуванням, може відкривати поточні
та інші рахунки, тощо, що свідчить про
те, що свою діяльність філія здійснює
відокремлено від ДП «Адміністрація
морський портів України» та спростовує
доводи позивача про те, що філія не
могла бути визначена об'єктом
перевірки.

Щодо тверджень позивача стосовно того,
що прокуратура не повинна підміняти
органи відомчого управління та
контролю і не повинна втручатися в
господарську діяльність підприємств,
суд зазначає, що з урахуванням вимог
статей 1 та 6 Закону України «Про
прокуратуру», прокуратура здійснює
свої повноваження на підставі
додержання Конституції України та
чинних на території республіки
законів, незалежно від будь-яких
органів державної влади, посадових
осіб, а також рішень громадських
об'єднань чи їх органів; захищає у межах
своєї компетенції права і свободи
громадян на засадах їх рівності перед
законом, незалежно від національного
чи соціального походження, мови,
освіти, ставлення до релігії,
політичних переконань, службового чи
майнового стану та інших ознак та
вживає заходів до усунення порушень
закону, від кого б вони не виходили,
поновлення порушених прав і
притягнення у встановленому законом
порядку до відповідальності осіб, які
допустили ці порушення.

Вказане твердження позивача є
необґрунтованим також виходячи з того,
що приймаючи постанову про проведення
перевірки в тому числі Ізмаїльської
філії ДП «Адміністрація морських
портів України», прокуратура
керувалась статтями 1, 4 і 6 Закону
України «Про прокуратуру», та пунктом
2.4 Положення про порядок проведення
органами прокуратури перевірок при
здійсненні нагляду за додержанням і
застосуванням законів, затвердженого
наказом Генерального прокурора
України № 111 від 12.11.2012 року, відповідно
яких прокурорський нагляд за
додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Діяльність органів прокуратури
спрямована на утвердження
верховенства закону, зміцнення
правопорядку і має своїм завданням
захист від неправомірних посягань:
закріплених Конституцією України
незалежності республіки, суспільного
та державного ладу, політичної та
економічної систем, прав національних
груп і територіальних утворень;
гарантованих Конституцією, іншими
законами України та міжнародними
правовими актами
соціально-економічних, політичних,
особистих прав і свобод людини та
громадянина; основ демократичного
устрою державної влади, правового
статусу місцевих Рад, органів
самоорганізації населення.

Конституцією України передбачено, що
органи прокуратури України становлять
єдину централізовану систему, яку
очолює Генеральний прокурор України, з
підпорядкуванням нижчестоящих
прокурорів вищестоящим; здійснюють
свої повноваження на підставі
додержання Конституції України та
чинних на території республіки
законів, незалежно від будь-яких
органів державної влади, посадових
осіб, а також рішень громадських
об'єднань чи їх органів; захищають у
межах своєї компетенції права і
свободи громадян на засадах їх
рівності перед законом, незалежно від
національного чи соціального
походження, мови, освіти, ставлення до
релігії, політичних переконань,
службового чи майнового стану та інших
ознак; вживають заходів до усунення
порушень закону, від кого б вони не
виходили, поновлення порушених прав і
притягнення у встановленому законом
порядку до відповідальності осіб, які
допустили ці порушення; діють гласно,
інформують державні органи влади,
громадськість про стан законності та
заходи щодо її зміцнення.

Відповідно до п. 4 наказу № 1 від 26.12.2011
року «Про організацію роботи і
управління в органах прокуратури
України», діяльність органів
прокуратури організовано за
територіальним і функціональним
(галузевим) принципами. Поряд з цим, пп.
1.1 галузевого наказу Генерального
прокурора України № 3 гн від 07.11.2012 року
«Про організацію прокурорського
нагляду за додержанням і застосуванням
законів» передбачено, що основним
завданням прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів
необхідно вважати захист прав від
неправомірних посягань, гарантованих
Конституцією та законами України, прав
і свобод людини і громадянина,
державних та суспільних інтересів. З
урахуванням п. 3 вказаного наказу,
прокурорів зобов'язано забезпечити
нагляд за додержанням і застосуванням
законів Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та відомствами, іншими
центральними та місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, органами державного
нагляду (контролю) та управління, тощо.
Разом з цим, п. 2.4 Положення про порядок
проведення органами прокуратури
перевірки при здійсненні нагляду за
додержанням і застосуванням законів
передбачено, що підставами для
проведення перевірки прокурором за
власною ініціативою є дані, що свідчать
про можливі порушення законності.
Таким чином, оскільки наявна у
відповідача інформація свідчила про
можливі порушення позивачем Законів
України «Про охорону навколишнього
середовища» та Закону України «Про
відходи», тощо, оскаржувана постанову,
на думку суду, є такою, що винесена на
підставі та відповідно до приписів
чинного законодавства, у межах наданих
повноважень, та з підстав, передбачених
нормами чинного законодавства для
прийняття постанови про проведення
перевірки.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що відповідачем правомірно прийнято
15.09.2014 року, на виконання рішення
колегії Генеральної прокуратури
України та завдання прокуратури
Одеської області за результатами
аналізу інформації, викладеної в листі
прокуратури Одеської області №
07/1/4-625вих-14-630-окв від 12.09.2014 року,
постанову про проведення перевірки в
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів в тому числі
позивачем з питань додержання вимог
законодавства про відходи.

Таким чином, на думку суду, приймаючи
рішення про проведення перевірки
прокуратура Одеської області діяла на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією
України та Законами України.

Щодо посилань позивача на відсутність
у прокуратури права на втручання у
цивільно-правові відносини
підприємства позивача, суд вражає їх
безпідставними, оскільки таке право у
прокурора передбачено положеннями ч. 2
ст. 45 Цивільно-процесуального кодексу
України, ч. 2 ст. 60 Кодексу
адміністративного судочинства України
та ст. 29 Господарського процесуального
кодексу України.

З урахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин, на підставі
наведених норм законодавства, суд
дійшов висновку що дії відповідача
щодо прийняття оскаржуваної постанови
було вчинено правомірно та у чіткій
відповідності до приписів Конституції
України та Законів України на підставі
та у межах наданих відповідачу
повноважень, у зв'язку із чим,
оскаржувана постанова є правомірною та
скасуванню не підлягає, також з тих
підстав, що її прийнято за наявності
підстав, передбачених Законом України
«Про прокуратуру» та Положенням № 111
від 12.11.2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій або бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, які мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема, з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод, та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі зазначеного суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» (Адміністрація Ізмаїльського
морського порту) () про
визнання неправомірною та скасування
постанови в.о. Дунайського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері Кузнецова С.В. про
проведення перевірки № 16-82/1859 вих.14 від
15.09.2014 року в частині перевірки в
порядку прокурорського нагляду за
додержанням та застосуванням законів
Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація
морських портів України» з питань
додержання вимог законодавства про
відходи, у тому числі під час їх
збирання, перевезення, зберігання,
оброблення, утилізації, знешкодження,
видалення та захоронення є
необґрунтованими та такими, що не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, не підтверджені
належними письмовими доказами, у
зв'язку з чим задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-164, 167,
181, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» (Адміністрація Ізмаїльського
морського порту) (,
адреса: 68609, Одеська область, м. Ізмаїл,
вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4) до
Дунайської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері, про визнання неправомірною та
скасування постанови в.о. Дунайського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері Кузнецова
С.В. про проведення перевірки № 16-82/1859
вих.14 від 15.09.2014 року в частині
перевірки в порядку прокурорського
нагляду за додержанням та
застосуванням законів Ізмаїльської
філії ДП «Адміністрація морських
портів України» з питань додержання
вимог законодавства про відходи, у тому
числі під час їх збирання, перевезення,
зберігання, оброблення, утилізації,
знешкодження, видалення та захоронення
- відмовити повністю.

Судові витрати розподілити відповідно
до приписів ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути оскаржена в
порядку та строки, встановлені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено та
підписано 14 листопада 2014 року.

Суддя
Я.В. Балан