Справа № 2а-549/09/1970
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/420/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «Біо-Лан»

на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 05
березня 2009 року

та постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року

у справі № 2а-549/09/1970

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біо-Лан»

до Кременецької міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Біо-Лан» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
Кременецької міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області (далі - відповідач) про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення Кременецької
МДПІ Тернопільської області № /0
від 23 січня 2009 року.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2009 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року скасовано постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2009 року і прийнято нову про часткове
задоволення позову. Скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 23 січня 2009 року в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 170,00 грн. В решті
позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі ТОВ «Біо-Лан»,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2009 року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 170,00 грн. згідно
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення за неподачу
податкової декларації скороченої
форми і ухвалити нове рішення, яким
позов в цій частині задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Кременецька МДПІ Тернопільської
області провела невиїзну
документальну перевірку ТОВ «Біо-Лан»
з питання своєчасності подання
податкової звітності з податку на
додану вартість за листопад 2008 року, за
результатами якої був складений акт №
0001/15-02/34566828 від 10 січня 2009 року.

За висновками акту перевірки,
позивачем були порушені вимоги
підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
податкових зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», пункту 11.29 статті 11
Закону України «Про податок на додану
вартість», пункту 4 Постанови Кабінету
Міністрів від 26 лютого 1999 року № 271 «Про
порядок акумуляції та використання
коштів, які нараховуються
сільськогосподарськими
товаровиробниками - платниками податку
на додану вартість щодо операцій з
продажу товарів (робіт, послуг)
власного виробництва, включаючи
продукцію (крім підакцизних товарів),
виготовлену на давальницьких умовах із
власної сільськогосподарської
сировини», які полягали у неподанні
декларації з податку на додану
вартість за листопад 2008 року та
декларації з податку на додану
вартість (скороченої) за листопад 2008
року.

23 січня 2009 року Кременецька МДПІ
Тернопільської області на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/0, яким згідно підпунктом 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.1
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ТОВ «Біо-Лан» штрафні
(фінансові) санкції за платежем:
податок на додану вартість у сумі 340,00
грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, виходив з
того, що факти порушення позивачем
вимог податкового законодавства,
зафіксовані у акті перевірки, знайшли
своє підтвердження в процесі розгляду
справи не не були спростовані
позивачем належними та допустимими
доказами.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позовні вимоги частково,
виходив з того, що позивачем була
подана до Кременецької МДПІ
Тернопільської області податкова
декларація з податку на додану
вартість за листопад 2008 року, що
підтверджується копією цієї
декларації з відміткою податкового
органу (вх. №22346 від 19 грудня 2008 року)
про її прийняття. Відмовляючи у
задоволенні решти позовних вимог, суд
виходив з того, що встановлений пунктом
11.29 статті 11 Закону України «Про
податок на додану вартість»
спеціальний режим оподаткування
поширюється і на ТОВ «Біо-Лан», з огляду
на що подання податкової декларації з
податку на додану вартість (скороченої)
є обов'язком, в не правом позивача.
Також, суд виходив з того, що відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог про зобов'язання податкового
органу визнати та здійснити
комп'ютерну обробку декларації з
податку на додану вартість за листопад
2008 року, оскільки вказана податкова
декларація була прийнята податковим
органом, що свідчить про те, що
зауважень до податкової звітності у
податкового органу немає.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, у періоді, який перевірявся,
ТОВ «Біо-Лан» було платником податку на
додану вартість, а з 01 січня 2008 року -
платником фіксованого
сільськогосподарського податку .

Також, судами було встановлено, що
питома вага доходу від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва та продуктів її
переробки у загальній сумі валового
доходу підприємства за попередній
звітний рік складала 86,5 %.

Так, у пункті 11.29 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) зазначено, що до
01 січня року, наступного за роком, в
якому Верховна Рада України ратифікує
протокол про приєднання України до
Світової організації торгівлі,
зупинено дію пункту 7.7 статті 7, пунктів
10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині
сплати до бюджету податку на додану
вартість щодо операцій з поставки
товарів (робіт, послуг) власного
виробництва, включаючи продукцію (крім
підакцизних товарів), виготовлену на
давальницьких умовах із власної
сільськогосподарської сировини, за
винятком операцій з поставки
переробним підприємствам молока та
м'яса живою вагою, що здійснюються
сільськогосподарськими
товаровиробниками незалежно від
організаційно-правової форми та форми
власності, в яких сума, одержана від
поставки сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки за попередній
звітний (податковий) рік, становить не
менше 50 відсотків загальної суми
валового доходу підприємства. Для
новостворених сільськогосподарських
товаровиробників різних форм
власності питома вага
сільськогосподарської продукції в
загальній сумі валового доходу
підприємства в поточному році
визначається за даними звітного
періоду. Зазначені кошти залишаються в
розпорядженні сільськогосподарських
товаровиробників і використовуються
ними на придбання
матеріально-технічних ресурсів
виробничого призначення. У разі
нецільового використання
акумульованих коштів вони стягуються
до Державного бюджету України в
безспірному порядку. Порядок
акумуляції та використання зазначених
коштів визначається Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1.2 Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
України від 30 травня 1997 року № 166 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), платники
податку, у яких згідно з чинним
законодавством (пункти 11.21, 11.29 Закону
України «Про податок на додану
вартість») суми податку на додану
вартість повністю залишаються у
розпорядженні цих платників податку
для цільового використання, подають
податкову декларацію з податку на
додану вартість (скорочену). До такої
податкової декларації включаються
лише ті операції, що стосуються
спеціальних режимів, установлених
указаними пунктами.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 лютого 1999 року № 271 було
затверджено Порядок акумуляції та
використання коштів, які нараховуються
сільськогосподарськими
товаровиробниками - платниками податку
на додану вартість щодо операцій з
продажу товарів (робіт, послуг)
власного виробництва, включаючи
продукцію (крім підакцизних товарів),
виготовлену на давальницьких умовах із
власної сільськогосподарської
сировини, у пункті 2 якого (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) зазначено, що його дія
поширюється на сільськогосподарських
товаровиробників незалежно від
організаційно-правової форми та форми
власності, котрі зареєстровані як
платники ПДВ і одержали від продажу
сільськогосподарської продукції
власного виробництва та продуктів її
переробки за попередній звітний
(податковий) рік суму, що становить не
менш як 50 відсотків загальної суми
валового доходу підприємства.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що спеціальний
режим оподаткування, передбачений
пунктом 11.29 Закону України «Про податок
на додану вартість» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), поширюється на
позивача, а отже, подання податкової
декларації скороченої форми є його
обов'язком, з огляду на що визначення
ТОВ «Біо-Лан» штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 170,00 грн. оспорюваним
податковим повідомленням-рішенням є
правомірним.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про наявність
підстав для застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
170,00 грн. згідно рішення оспорюваного
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 23 січня 2009 року за неподання
податкової декларації з податку на
додану вартість (скороченої) за
листопад 2008 року.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог про
зобов'язання податкового органу
визнати та здійснити комп'ютерну
обробку декларації з податку на додану
вартість за листопад 2008 року, оскільки
вказана податкова декларація була
прийнята податковим органом, що
підтверджується відміткою податкового
органу (вх. № 22346 від 19 грудня 2008 року),
що свідчить про те, що зауважень до
податкової звітності у податкового
органу немає (арк. справи 27-29).

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не
містить посилань на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
в частині задоволених позовних вимог, а
судом касаційної інстанції не
встановлено таких порушень згідно
положень частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення суду апеляційної
інстанції підлягає залишенню без змін,
а касаційна скарга - без задоволення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ТОВ «Біо-Лан» підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Біо-Лан»
залишити без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна