Справа № 815/5270/14
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5270/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року

16 год. 45 хв.

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними матеріалами
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Відділу Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про скасування
рішення № РВ-014 від 10.09.2014 року,
прийняте державним кадастровим
реєстратором Відділом
Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області, зобов'язання
державного кадастрового реєстратора
Відділу Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області внести відомості до
Державного земельного кадастру та
надати витяг з останнього про земельну
ділянку загальною площею 0,2697 га для
ведення особистого селянського
господарства за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно виготовленої технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду з позовом
звернулась ОСОБА_1 до Відділу
Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про скасування
рішення № РВ-014 від 10.09.2014 року,
прийняте державним кадастровим
реєстратором Відділом
Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області, зобов'язання
державного кадастрового реєстратора
Відділу Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області внести відомості до
Державного земельного кадастру та
надати витяг з останнього про земельну
ділянку загальною площею 0,2697 га для
ведення особистого селянського
господарства за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно виготовленої технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості). Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що в порушення
приписів чинного законодавства
відповідачем відмовлено у внесенні
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку площею 0,2697 га для ведення
особистого селянського господарства
мотивоване порушенням п. 4 ст. 116
Земельного кодексу України, оскільки
на думку позивача відповідачем під час
прийняття вказаного рішення не взято
до уваги приписи ст. 5 Закону України
«Про особисте селянське господарство»,
приписи якого застосовуються саме до
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства
та дозволяють збільшення земельної
ділянки в межах норм, установлених ст.
121 Земельного кодексу України для
ведення особистого селянського
господарства особам, які реалізувати
право на безоплатну приватизацію
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства в
розмірі менше 2,0 га (аркуші справи 3-6).

До судового засідання прибув
представник позивача. Представник
відповідача не прибув, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду справи, про причини
неприбуття суд не повідомив, заяв про
розгляд справи за його відсутності до
суду не надав (аркуш справи 52).

Письмові заперечення проти позову
відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача
- суб'єкта владних повноважень,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин або без повідомлення
ним про причини неприбуття розгляд
справи не відкладається і справу може
бути вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Якщо не має перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Відповідно до вказаного, в судовому
засіданні, усною ухвалою суду,
занесеною до журналу судового
засіданні, з урахуванням думки
представника позивача та відсутності
потреби заслухати свідка чи експерта,
судом прийнято рішення про розгляд
справи в порядку письмового
провадження 27.10.2014 року.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши
обставини якими обґрунтовуються
вимоги, а також докази, якими вони
підтверджуються, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
протоколу № 6 від 06.10.1992 року, на
засіданні виконавчим комітетом
Миколаївської сільської ради народних
депутатів Білгород-Дністровського
району Одеської області прийнято
рішення № 6 про надання земельних
ділянок мешканцям Миколаївської
сільської ради для ведення особистого
підсобного господарства, серед яких
також і ОСОБА_1, згідно якого, окрім
присадибної ділянки площею 0,42 га, яка є
у користуванні позивача з 1968 року,
ОСОБА_1, у відповідності до ст. 6
Земельного кодексу України № 561-ХІІ від
18.12.1990 року, отримала додатково у
власність 0,43 га (аркуші справи 19-23).

26.05.2008 року ОСОБА_1 звернулась до ПП
«Аккерман проект» із заявою у якій
просила розробити технічну
документацію із землеустрою щодо
складання державних актів на право
власності на земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна
ділянка), та для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована по АДРЕСА_1, також для
ведення особистого селянського
господарства розташованої по АДРЕСА_2
на підставі рішення сесії
Миколаївської сільської ради № 6 від
06.10.1992 року (аркуш справи 15).

На замовлення позивача, відповідно до
договору № 863 від 06.05.2008 року, ліцензії
Державного агентства земельних
ресурсів України серії АВ № 368761, ПП
«Аккерман проект» було розроблено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання державних актів на
право власності на земельні ділянки гр.
ОСОБА_1 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), та для ведення
особистого селянського господарства
за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 (аркуші
справи 12-39).

Рішенням Миколаївської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області № 1053-V від 19.08.2008 року,
відповідно до статей 12, 33, 118, 121, 186, п. 12
розділу Х Перехідних положень
Земельного кодексу України, п. 34, ч. 1 ст.
26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», згідно з
технічною документацією, розробленою
приватним підприємством «Аккерман
проект», Миколаївська сільська рада
затвердила технічну документацію по
складанню державного акту на право
приватної власності ОСОБА_1 на земельну
ділянку загальною площею 0,8500 га, з них
0,2500 - для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1, та 0,2697 га -
по АДРЕСА_1 і 0,3303 га - по АДРЕСА_2 для
ведення особистого селянського
господарства в с. Миколавїка.

Вказаним рішенням також передбачалось
передачу безкоштовно у приватну
власність та видачу державного акту
ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною
площею 0,8500 га (аркуш справи 24).

На підставі рішення Миколаївської
сільської ради № 1053-V від 19.08.2008 року та
матеріалів технічної документації, ПП
«Аккерман проект» звернулось до
державної Реєстраційної служби
Відділу Держкомзему у
Білгород-Дністровському районі для
реєстрації земельних ділянок
загальною площею 0,8500 га з них 0,2500 га -
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 та 0,2697 га
по АДРЕСА_1 і 0,3303 га по АДРЕСА_2 для
ведення особистого селянського
господарства в с. Миколаївка.

За вказаним зверненням, земельна
ділянка площею 0,3303 га для ведення
особистого селянського господарства
по АДРЕСА_2 була зареєстрована та
виданий державний акт серії ЯЛ № 299747,
зареєстрований за № 01322 від 04.10.2011
року, у реєстрації решти земельних
ділянок було відмовлено у зв'язку із
технічними помилками у встановленні
координат зовнішніх меж сусідніх
земельних ділянок, що у подальшому було
виправлено та надано позивачу
документи для реєстрації решти
земельних ділянок.

10.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась із заявою
за реєстраційним номером ЗВ-014 та
переліком документів відповідно до ст.
24 Закону України «Про державний
земельний кадастр» про внесення
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру та надання витягу
з державного земельного кадастру про
земельні ділянки 0,2500 га - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та 0,2697 га - для
ведення особистого селянського
господарства, які розташовані по
АДРЕСА_1.

Як зазначив позивач, 10.09.2014 року
державним кадастровим реєстратором
Відділу Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області було внесено
відомості до Державного земельного
кадастру та надано витяг про земельну
ділянку 0,2500 га - для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням № РВ-014 від 10.09.2014 року, за
результатами розгляду заяви від 10.09.2014
року з доданими до неї документами та
відповідно до Порядку ведення
державного земельного кадастру,
державним кадастровим реєстратором
Відділу Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області прийнято рішення про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
з підстави подання заявником
документів не в повному обсязі (аркуш
справи 10).

В обґрунтування рішення, відповідач
посилався на те, що рішенням
Миколаївської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області № 1053-V від 19.08.2008
року ОСОБА_1 була передана земельна
ділянка у власність площею 0,2697 га - для
ведення особистого селянського
господарства за адресою: АДРЕСА_1. Для
ведення особистого селянського
господарства, ОСОБА_1 оформила право
власності на земельну ділянку площею
0,3303 га та отримала державний акт на
право власності на вказану земельну
ділянку серії ЯЛ № 299747, зареєстрований
04.10.2011 року за № 01322.

Відповідно до вказаного, на думку
відповідача, оформлення ОСОБА_1 права
власності на земельну ділянку площею
0,2697 га - для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_2 є порушенням п. 4 ст. 116
Земельного кодексу України.

Проте суд з такими доводами не
погоджується та вважає їх такими, що
порушують права позивача, а
оскаржуване рішення таким, що прийнято
безпідставно, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
Державний земельний кадастр» (надалі
-Закон України № 3613-VІ від 07.07.2011 року),
державний земельний кадастр - це єдина
державна геоінформаційна система
відомостей про землі, розташовані в
межах державного кордону України, їх
цільове призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами;
державна реєстрація земельної ділянки
- це внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим Законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера.

Регулювання відносин, що виникають при
веденні Державного земельного
кадастру, згідно приписів ст. 4
вказаного Закону, здійснюється
відповідно до Конституції України,
Земельного кодексу України, цього
Закону, законів України «Про
землеустрій», «Про оцінку земель», «Про
топографо-геодезичну і картографічну
діяльність», «Про захист персональних
даних», інших законів України та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів.

У відповідності до ст. 5 Закону України
№ 3613-VІ від 07.07.2011 року, ведення
Державного земельного кадастру
здійснюється шляхом: створення
відповідної державної геодезичної та
картографічної основи, яка
визначається та надається відповідно
до цього Закону; внесення відомостей
про об'єкти Державного земельного
кадастру; внесення змін до відомостей
про об'єкти Державного земельного
кадастру; оброблення та систематизації
відомостей про об'єкти Державного
земельного кадастру.

Порядок ведення Державного земельного
кадастру визначається Кабінетом
Міністрів України відповідно до вимог
цього Закону.

Внесення відомостей до Державного
земельного кадастру та користування
такими відомостями здійснюється
виключно на підставі та відповідно до
цього Закону. Забороняється вимагати
для внесення відомостей до Державного
земельного кадастру та користування
такими відомостями надання документів
та здійснення дій, прямо не
передбачених цим Законом.

З набранням чинності Законом України
«Про Державний земельний кадастр» та
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2012 року №105 «Про
затвердження Порядку ведення
Державного земельного кадастру»
питання посвідчення права власності на
земельні ділянки здійснюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини десятої статті
79-1 Земельного кодексу України державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

Згідно із пунктом 115 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2012 року
№ 1051, державна реєстрація земельних
ділянок, переданих у власність
(користування) без проведення їх
державної реєстрації (в тому числі у
разі, коли відомості про земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, не внесені до
державного реєстру земель),
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельних ділянок
державної чи комунальної власності) в
порядку, визначеному для державної
реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
відомості про межі земельної ділянки
вносяться до Державного земельного
кадастру на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) - у разі встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки за
її фактичним використанням.

З набранням 1 січня 2013 року чинності
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» з переліку видів
документації із землеустрою,
визначених статтею 25 Закону України
«Про землеустрій», виключено технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

Частиною третьою статті 116 Земельного
кодексу України передбачено, що
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі приватизації земельних ділянок,
які перебувають у користуванні
громадян.

Згідно вимог ст. 24 Закону України №
3613-VІ від 07.07.2011 року, для державної
реєстрації земельної ділянки
Державному кадастровому реєстратору,
який здійснює таку реєстрацію,
подаються: заява за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
земельних відносин; оригінал
документації із землеустрою, яка є
підставою для формування земельної
ділянки; документація із землеустрою,
яка є підставою для формування
земельної ділянки у формі електронного
документа; документ, що підтверджує
оплату послуг з державної реєстрації
земельної ділянки.

Державний кадастровий реєстратор, який
здійснює державну реєстрацію
земельних ділянок, протягом
чотирнадцяти днів з дня реєстрації
заяви: перевіряє відповідність
документів вимогам законодавства; за
результатами перевірки здійснює
державну реєстрацію земельної ділянки
або надає заявнику мотивовану відмову
у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні
державної реєстрації земельної
ділянки є: розташування земельної
ділянки на території дії повноважень
іншого Державного кадастрового
реєстратора; подання заявником
документів, передбачених частиною
четвертою цієї статті, не в повному
обсязі; невідповідність поданих
документів вимогам законодавства;
знаходження в межах земельної ділянки,
яку передбачається зареєструвати,
іншої земельної ділянки або її частини.

Так, згідно матеріалів справи, рішення
відповідача про відмову у внесенні
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру обґрунтовано тим,
що право власності на земельну ділянку
площею 0,2697 га - для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_2 є порушенням п. 4 ст. 116
Земельного кодексу України, оскільки
для ведення особистого селянського
господарства позивачем уже оформлено
право власності на земельну ділянку
площею 0,3303 га та отримано державний акт
на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 116
Земельного кодексу України
передбачено, що передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання.

Передбачена вказаною нормою
одноразовість приватизації означає
також те, що особа, яка скористалась
своїм правом і приватизувала земельну
ділянку меншої від граничної,
передбаченої ст. 121 Земельного кодексу
України, площі, не може приватизувати
земельну ділянку цього цільового
призначення вдруге, навіть площею, що
складає різницю між гранично можливою
та раніше приватизованою.

Проте, разом з вказаним, суд вважає за
необхідне звернути увагу відповідача
на те, що вказана норма є нормою
загальної дії, а правові,
організаційні, економічні та
соціальні засади ведення особистого
селянського господарства регулює
Закон України «Про особисте селянське
господарство». Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.
5 Закону України «Про особисте
селянське господарство», для ведення
особистого селянського господарства
використовують земельні ділянки
розміром не більше 2,0 гектара, передані
фізичним особам у власність або оренду
в порядку, встановленому законом.
Громадяни України, які реалізували
своє право на безоплатну приватизацію
земельної ділянки для ведення
особистого підсобного господарства в
розмірі менше 2,0 гектара, мають право
на збільшення земельної ділянки в
межах норм, установлених статтею 121
Земельного кодексу України для
ведення особистого селянського
господарства.

Відповідно до листа Міністерства
Юстиції України № 758-0-0-08-19 від
26.12.2008 року, при розбіжності між
загальним і спеціальним
нормативно-правовим актом перевага
надається спеціальному, якщо він не
скасований пізніше виданим загальним
актом.

З урахуванням зазначеного, на підставі
наведених норм чинного законодавства,
суд вважає відмову відповідача
протиправною та такою, що порушує право
позивача на безоплатну приватизацію
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій або бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, які мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема, з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод, та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин, на підставі
наведених норм законодавства, суд
дійшов висновку що рішення відповідача
№ РВ-014 від 10.09.2014 року про відмову
у внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру
підлягає скасуванню, як таке, що не
відповідає приписам чинного
законодавства та порушує права
громадянина України на приватизацію
земельної ділянки відповідно до
законодавчо встановлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі зазначеного суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
Відділу Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про скасування
рішення № РВ-014 від 10.09.2014 року,
прийняте державним кадастровим
реєстратором Відділом
Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області, зобов'язання
державного кадастрового реєстратора
Відділу Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області внести відомості до
Державного земельного кадастру та
надати витяг з останнього про земельну
ділянку загальною площею 0,2697 га для
ведення особистого селянського
господарства за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно виготовленої технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) є обґрунтованими
та такими, що підтверджені належними
письмовими доказами, у зв'язку з чим
підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 128, 159-164,
167, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (іпн
НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Відділу
Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області про скасування
рішення № РВ-014 від 10.09.2014 року,
прийняте державним кадастровим
реєстратором Відділом
Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області, зобов'язання
державного кадастрового реєстратора
Відділу Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області внести відомості до
Державного земельного кадастру та
надати витяг з останнього про земельну
ділянку загальною площею 0,2697 га для
ведення особистого селянського
господарства за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно виготовленої технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) - задовольнити у
повному обсязі.

Рішення державного кадастрового
реєстратора Відділом Держземагентства
у Білгород-Дністровському районі
Одеської області № РВ-014 від 10.09.2014
року «Про відмову у внесенні
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру» - скасувати.

Зобов'язати Відділ Держземагентства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області внести відомості до
Державного земельного кадастру та
надати витяг з останнього про земельну
ділянку загальною площею 0,2697 га для
ведення особистого селянського
господарства за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно виготовленої технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1, адреса:
АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 73
(сімдесят три) грн. 08 (вісім) коп.

Постанова суду може бути оскаржена в
порядку та строки, встановлені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Я.В. Балан