Справа № 235/2701/14-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 р.Справа №
235/2701/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області на постанову
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 23.06.2014р. по
справі № 235/2701/14-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області

про визнання неправомірною відмову
відповідача по проведенню перерахунку
грошового довічного утримання судді,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
м.Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області (далі - відповідач, УПФУ в
м.Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області), в якому просила суд визнати
неправомірною відмову відповідача в
проведенні перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання з 1
грудня 2013 року у відповідності з
вимогами Рішення Конституційного Суду
України від 3 червня 2013 року, Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI, та
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату розміру її
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці з 1 грудня
2013 року в відповідно до вимог Рішення
Конституційного Суду України від 3
червня 2013 року, Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 7 липня
2010 року № 2453-VI із розрахунку
мінімальної заробітної плати 1218грн.

Постановою Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 23.06.2014 року зазначений
адміністративний позов задоволено,
визнано неправомірною відмову
відповідача Управління Пенсійного
Фонду України у м.Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області по проведенню перерахунку
довічного грошового утримання судді у
відставці ОСОБА_2 з 1 грудня 2013 року у
розмірах, передбачених ст. ст. 129, 138
Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VІ,
відповідно до вимог Рішення
Конституційного Суду України від 03.06.2013
року.

Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України у м.Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області з 01 грудня 2013 року нарахувати
та виплатити на користь ОСОБА_2
недоотримані суми довічного грошового
утримання судді у відставці в розмірах,
передбачених ст.ст.129, 138 Закону України
"Про судоустрій та статус суддів" від
07.07.2010 р. № 2453-УІ, відповідно до вимог
Рішення Конституційного Суду України
від 03.06.2013 року, згідно довідки №08-23/1601
від 15.12.2013 року.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також на доводи та
обґрунтування, викладені в апеляційній
скарзі.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що згідно постанови
Верховної Ради України від 25.09.2008 року
та наказу від 24 листопада 2008 року
позивач була звільнена з посади судді
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області в зв'язку з виходом у
відставку. На момент виходу у відставку
її стаж роботи на посаді судді склав 26
років 5 місяців.

В грудні 2008 року відповідачем
позивачці призначене щомісячне
довічне утримання в розмірі 90%.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28.08.2013 року
адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено частково та зобов'язано
відповідача з 06 березня 2012 року
нараховувати та виплачувати щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці ОСОБА_2, згідно вимог статей
129, 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», на підставі довідок
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області, але без перевищення десяти
прожиткових мінімумів, установлених
для осіб, які втратили працездатність.
Починаючи з 03 червня 2013 року здійснити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_2, встановивши розмір цього
утримання 90% грошового утримання судді
суду, який працює на відповідній посаді
на час здійснення нарахування та
виплати, без обмеження граничного
розміру щомісячного довічного
грошового утримання з урахуванням
сплачених сум.

07 квітня 2014 року ОСОБА_2, згідно з
положеннями статтей128, 138 ч.3 ЗУ «Про
судоустрій та статус суддів» від
07.07.2010р. № 2453-УІ та рішення
Конституційного суду України від
03.06.2013р. № 3-рп/2013, звернулась до УПФУ в
м.Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області з заявою про перерахунок їй
довічного грошового утримання судді, в
зв'язку з підвищенням заробітної плати
працюючим суддям.

Рішенням відповідача від 08 квітня 2014
року позивачеві відмовлено в
проведенні перерахунку щомісячного
довічного утримання, оскільки статті
129, 138 Закону України " Про судоустрій і
статус суддів " і порядок надання
документів для призначення та виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці не
передбачають проведення зазначеного
перерахунку.

Задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що позивач, будучи суддею у
відставці, має право на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці у розмірі, встановленому ст.
129, 138 Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VІ.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

Згідно п. 1 ст. 129 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів",
суддівська винагорода регулюється цим
Законом і не може визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст.138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" (в
редакції, яка діяла до 01.10.2011 року) було
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Законом України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" № 3668-VI
від 08.07.2011 року, який набрав чинності з 1
жовтня 2011 року, положення ч. 3 ст.138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" були викладені в новій
редакції, згідно якої щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

За правилами ч.5 ст.138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" (в
редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011 року),
максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність. Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України".

Рішенням Конституційного Суду України
№3-рп/2013 від 03.06.2013 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), частина третя,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" у редакції
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від
08.07.2011 року № 3668-VI.

Відповідно до п. 2.2 вищезазначеного
Рішення Конституційного Суду України
зазначено, що визначені Конституцією
та законами України гарантії
незалежності суддів є невід'ємним
елементом їх статусу, поширюються на
всіх суддів України та є необхідною
умовою здійснення правосуддя
неупередженим, безстороннім і
справедливим судом. Такими гарантіями
є надання їм за рахунок держави
матеріального забезпечення
(суддівська винагорода, пенсія,
щомісячне довічне грошове утримання
тощо) та надання їм у майбутньому
статусу судді у відставці. Право судді
у відставці на пенсійне або щомісячне
довічне грошове утримання є гарантією
належного здійснення правосуддя і
незалежності працюючих суддів та дає
підстави висувати до суддів високі
вимоги, зберігати довіру до їх
компетентності і неупередженості.
Щомісячне довічне грошове утримання
судді спрямоване на забезпечення
гідного його статусу життєвого рівня,
оскільки суддя обмежений у праві
заробляти додаткові матеріальні блага,
зокрема обіймати будь-які інші
оплачувані посади, виконувати іншу
оплачувану роботу. Конституційний
принцип незалежності суддів означає, в
тому числі, конституційно обумовлений
імператив охорони матеріального
забезпечення суддів від його
скасування чи зниження досягнутого
рівня без відповідної компенсації як
гарантію недопущення впливу або
втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням
Європейської хартії про закон "Про
статус суддів" від 10.07.1998 року, за якими
рівень винагороди суддям за виконання
ними своїх професійних обов'язків має
бути таким, щоб захистити їх від тиску,
що може спричинити вплив на їхні
рішення або взагалі поведінку суддів і
таким чином вплинути на їхню
незалежність та неупередженість (пункт
6.1); статус забезпечує судді, який досяг
передбаченого законом віку для виходу
у відставку із посади судді і який
здійснював повноваження судді
протягом певного строку, право на
отримання виплат, рівень яких має бути
якомога ближчим до рівня його
останньої заробітної плати на посаді
судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам щодо суддів:
незалежність, ефективність та
обов'язки від 17.11.2010 року N (2010)12, "оплата
праці суддів повинна відповідати їх
професії та виконуваним обов'язкам, а
також бути достатньою, щоб захистити їх
від дії стимулів, через які можна
впливати на їхні рішення. Мають
існувати гарантії збереження належної
оплати праці на випадок хвороби,
відпустки по догляду за дитиною, а
також гарантії виплат у зв'язку з
виходом на пенсію, які мають
відповідати попередньому рівню оплати
їх праці" (пункт 54).

У пункті 7 вищезазначеного Рішення,
Конституційний Суд України вказав, що
Закон України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" № 3668-VI
від 08.07.2011 року, поширюючи дію положень
абзацу другого пункту 2 розділу II
"Прикінцеві та перехідні положення", як
вбачається з їх змісту, на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання), залишив
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, але звузив обсяг цього права та
встановив обмеження в перерахунках
передбачених законами України пенсій
та щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці, чим
знизив досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Таким чином,
зазначені положення Закону № 3668 в
частині поширення їх дії на Закон № 2453
стосовно виплати пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) суддів
у відставці суперечать вимогам частини
першої ст. 126 Конституції України.

У зв'язку з чим, дія абзацу другого
пункту 2 розділу II "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (п.8
Рішення).

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що до 3 червня 2013 року
щомісячне грошове утримання судді
повинно було здійснюватися відповідно
до ч.3 ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (в редакції
Закону № 3668-VI від 08.07.2011 року).

Натомість, з 3 червня 2013 року (з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення №3-рп/2013), положення ч.3
ст.138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів" повинні застосовуватись
в редакції, яка діяла до змін, які були
внесені Законом України "Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" № 3668-VI
від 08.07.2011 року.

Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання передбачений,
зокрема, п.п. 3 і 4 "Положення про
Пенсійний фонд України", затвердженого
указом Президента України від 06.04.2011
року № 384/2011, пп. 2.1 і 2.2 "Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах",
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року № 8-2, серед основних завдань і
функцій Пенсійного фонду України та
його органів на місцях є призначення
(перерахунок) пенсій, щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці та підготовка документів для
їх виплати.

Також додатком № 2 до Порядку подання
документів для призначення і виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.01.2008
року № 3-1, встановлена форма довідки
про заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, в якій
зазначаються відомості про заробітну
плату судді, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач безпідставно відмовив
позивачу у перерахунку довічного
грошового утримання, так як право на
перерахунок довічного грошового
утримання судді позивач не втратив з
прийняттям нового закону, оскільки
пішов у відставку по раніше діючому
закону з правом на перерахунок
довічного грошового утримання і
відповідно до конституційних положень
його право не повинно звужуватись з
прийняттям нового закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України „Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року (надалі -
Конвенція) та практику Суду як джерело
права.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 29.06.2006 року у справі
"Пантелеєнко проти України" зазначив,
що ст. 13 Конвенції гарантує наявність
на національному рівні засобу
правового захисту для реалізації прав
і свобод, у якій би формі вони не
забезпечувалися у національному
правовому полі. Суд також підкреслив,
що засіб юридичного захисту має бути
ефективним, як на практиці, так і за
законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі
"Дорани проти Ірландії" Європейський
суд з прав людини зазначив, що поняття
"ефективний засіб" передбачає
запобігання порушенню або припиненню
порушення, а так само встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші
проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008
року) Європейський Суд з прав людини
вказав, що для Конвенції було б
неприйнятно, якби стаття 13 декларувала
право на ефективний засіб захисту але
без його практичного застосування.
Таким чином, обов'язковим є практичне
застосування ефективного механізму
захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

З урахуванням цього Держава Україна
несе обов'язок перед зацікавленими
особами забезпечити ефективний засіб
захисту порушених прав, зокрема - через
належний спосіб захисту та відновлення
порушеного права. Причому обраний
судом спосіб захисту порушеного права
має бути ефективним та забезпечити
реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії. Суд може прийняти іншу постанову,
яка б гарантувала дотримання і захист
прав, свобод, інтересів людини і
громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

З огляду на відсутність у Законі
України "Про судоустрій і статус
суддів" положення про перерахунок
щомісячного грошового утримання судді
у відставці, а також, що саме на органи
ПФУ покладений обов'язок виплати
такого утримання, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
обрано належний спосіб захисту
порушеного права позивача, а саме,
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_2 з 1 грудня 2013 року у розмірах,
передбачених ст. ст. 129, 138 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VІ, відповідно
до вимог Рішення Конституційного Суду
України від 03.06.2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що дії
відповідача, пов'язані з відмовою
позивачу у проведенні перерахунку
довічного грошового утримання судді у
відставці, не кореспондуються з
приписами ч.2 ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач,
заперечуючи проти позову, в порушення
вимог ч.2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не довів правомірність своїх
заперечень проти адміністративного
позову та законність і обґрунтованість
прийнятого ним рішення, що є предметом
оскарження.

Натомість позивач виконав приписи ч.1
ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, надавши належні
та допустимі докази, що свідчать про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Красноармійську та Красноармійському
районі Донецької області залишити без
задоволення.

Постанову Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 23.06.2014р. по справі № 235/2701/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц
А.О.Судді(підпис) (підпис) Бартош Н.С.
Старостін В.В.