Справа № 813/8390/13-а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р.
№
876/1338/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області до ОСОБА_1 про
зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

08.11.2013 Інспекція ДАБК у Львівській
області звернулася в суд із
адміністративним позовом до ОСОБА_1 у
якому просила зобов'язати відповідача
за власний рахунок знести самочинно
збудовану господарську споруду по
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що під час проведення
перевірки, яка оформлена актом від
25.04.2013 № 13/7, встановлено, що ОСОБА_1 без
відповідного права на виконання
будівельних робіт, здійснила
будівництво (реконструкцію)
господарської будівлі по АДРЕСА_1, чим
порушила ст. 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», ст. 7, 9, 27 Закону України
«Про архітектурну діяльність». На
підставі цього акта перевірки,
складено протокол про адміністративне
правопорушення № 13/3 та винесено припис
№ 13/3-Ф, яким відповідача зобов'язано
демонтувати згадану вище господарську
будівлю. Проте 07.10.2013, за результатами
проведення перевірки, встановлено, що
зазначений припис не виконано.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 у
задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився
позивач та оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що така прийнята з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог,
окрім доводів викладених у позовній
заяві, апелянт посилається на те, що
припис Інспекції, який обов'язковий до
виконання, не скасований та є чинним, а
тому позивач правомірно звернувся з
позовом про знесення самочинно
збудованої господарської будівлі.

Враховуючи те, цю справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі, у судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду, що
підтверджується відповідними
розписками, а тому у відповідності до п.
2 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний
розгляд справи проведено у порядку
письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
25.04.2013 Інспекцією ДАБК у Львівській
області проведено перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
щодо будівництва господарської
споруди в АДРЕСА_1.

Перевіркою встановлено, що в АДРЕСА_1
без права на виконання будівельних
робіт проведено будівництво
(реконструкція) господарської будівлі,
чим порушено ст. 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», ст. 7, 9, 27 Закону України
«Про архітектурну діяльність», про що
складено акт № 13/7 від 25.04.2013.

25.04.2013 головним державним інспектором
відділу державного контролю за
будівництвом об'єктів № 5 Інспекції
ДАБК у Львівській області Гайовим А.Г.
видано Припис №13/3-ф, яким зобов'язано
ОСОБА_1 демонтувати самочинно
збудовану господарську будівлю на
АДРЕСА_1 до 25.07.2013 та повідомити
інспекцію ДАБК у Львівській області
про виконання цього припису.

25.04.2013 головним державним інспектором
Гайовим А.Г. у присутності відповідача
складено протокол № 13/3 про
адміністративне порушення ОСОБА_1 ч. 5
ст. 96 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

07.10.2013 на підставі направлення від
30.09.2013 № 05-572-3п/п головними державними
інспекторами відділу державного
контролю за будівництвом об'єктів
Південного напряму Гайовим А.Г.
проведено перевірку з приводу
виконання вимог припису інспекції ДАБК
від 25.04.2013 № 13/3 щодо демонтажу
самочинно збудованої господарської
будівлі на АДРЕСА_1. Проведеною
перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 не
виконала вимог припису, господарська
будівля не демонтована, про що складено
акт № 13/3-п/п від 07.10.2013.

Згідно з рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 02.12.2013 за ОСОБА_1 визнано
право власності на житловий будинок
літ. «А-1» загальною площею 62,8 кв.м.,
житловою площею 33,1 кв.м. з
господарськими будівлями та спорудами,
які розташовані по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті її батька
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (справа
№ 442/5340/13-ц). Згідно з відмітки на копії з
судового рішення, таке не
оскаржувалось та набрало законної
сили.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов задоволеним бути не може,
оскільки виходячи з положень ст. 376 ЦК
України знесеним може бути тільки
самочинно збудований об'єкт. Однак,
рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 02.12.2013 по
справі № 442/5340/13-ц, за позивачем визнано
право власності на господарську
будівлю по АДРЕСА_1, а тому з моменту
набрання рішенням суду законної сили
(13.12.2013), така господарська будівля
втратила статус самочинної. За таких
обставин, вимога про знесення
самочинно збудованої господарської
споруди по АДРЕСА_1, не може бути
виконана в силу закону.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Згідно ст. 31 Закону України «Про
планування і забудову територій» (у
діючій на час виникнення спірних
правовідносин редакції) державний
контроль за плануванням, забудовою та
іншим використанням територій
здійснюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
питань містобудування та архітектури,
відповідними спеціально
уповноваженими органами з питань
містобудування та архітектури,
Державною архітектурно-будівельною
інспекцією України та її
територіальними органами, а також
іншими спеціально уповноваженими
органами виконавчої влади. Порядок
здійснення державного контролю за
плануванням, забудовою та іншим
використанням територій визначається
законодавством.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» (у діючій на
той час редакції) для забезпечення під
час забудови територій, розміщення і
будівництва об'єктів архітектури
додержання суб'єктами архітектурної
діяльності затвердженої містобудівної
та іншої проектної документації,
місцевих правил забудови населених
пунктів, вимог вихідних даних, а також з
метою захисту державою прав споживачів
будівельної продукції здійснюється в
установленому законодавством порядку
державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд. Державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд здійснює центральний орган
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури.
Державний контроль та нагляд у системі
центрального органу виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури здійснює Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи
(далі - інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю).

Як встановлено ч. 7 ст. 376 ЦК України, у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Отже, позивач, як орган державного
архітектурно-будівельного контролю
наділений правом звернення до суду в
порядку ч. 7 ст. 376 ЦК України з позовом
про знесення самочинного будівництва.

Разом з тим, для задоволення вимоги про
знесення самочинного будівництва
необхідна наявність певних умов, а
саме: істотне відхилення від проекту,
суперечність суспільним інтересам або
порушення права інших осіб, істотне
порушення будівельних норм і правил, а
також неможливість проведення
відповідної перебудови або відмова
особи від такої перебудови.

Крім того, у разі істотного відхилення
від проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил знесенню самочинного
будівництва передує прийняття рішення
про зобов'язання особи, яка здійснила
(здійснює) будівництво, провести
відповідну перебудову самочинного
об'єкта. Тобто, такій особі має бути
надана можливість усунути порушення
містобудівного законодавства.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» зазначено, що при
розгляді позовів про знесення
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості суди мають встановлювати,
чи було видано особі, яка здійснила
самочинне будівництво, припис про
усунення порушень, чи можлива
перебудова об'єкту та чи відмовляється
особа, яка здійснила самочинне
будівництво, від такої перебудови.

В пункті 22 постанови пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року про
практику застосування судами статті 376
ЦК України вказується, що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливо лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
притягнення винної особи до
відповідальності.

Враховуючи те, що докази зобов'язання
позивача здійснити перебудову
самовільного будівництва або відмова
відповідача від такої перебудови у
матеріалах адміністративної справи
відсутні, позов про зобов'язання
знесення вказаного самовільного
будівництва до вирішення питання щодо
можливості здійснення перебудови
житлового будинку є передчасним.

Зазначені обставини позивачем під час
перевірки не встановлені та не
доведені. Водночас, можливість
знесення самочинного будівництва
закон пов'язує саме з цими обставинами,
а не з невиконанням припису.

Більше того, бажання позивача
узаконити самочинне будівництво
підтверджується тим, що вона
звернулася до суду з позовом про
визнання права власності на
будинковолодіння, за результатами
розгляду якого, рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 02.12.2013 по справі № 442/5340/13-ц,
яке набрало законної сили 13.12.2013, за
ОСОБА_1 визнано право власності на
житловий будинок літ. «А-1» загальною
площею 62,8 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м.
з господарськими будівлями та
спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті її
батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з технічною документацією (а.с.
57-59) за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться:
під літерою «А» - житловий будинок; під
літерою «а» - веранда, під літерою «В» -
вбиральня, під літерою «Г» - сарай, під
літерою «Д» - навіс, під літерою « 1» -
огорожа, під літерою « 2,3» - ворота з
хвірткою, під літерою «І» - замощення,
під літерою «К» - колодязь.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
на підставі зазначеного вище судового
рішення, право приватної власності на
спірну господарську будівлю
зареєстроване за ОСОБА_1

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що оскільки
ОСОБА_1 набула право власності на
господарську будівлю по АДРЕСА_1, така
господарська будівля втратила статус
самочинної будівлі, що виключає
можливість прийняття судового рішення
про її знесення.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні адміністративного позову,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків рішення суду, а тому підстав
для скасування оскарженої постанови,
суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року у справі № 813/8390/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін