Справа № 826/8986/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/8986/14
у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка
О.І.,

при секретарі - Ліневській
В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу Бази
виробничо-технологічної комплектації
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Державної
фінансової інспекції в м. Києві до Бази
виробничо-технологічної комплектації
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ України про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року Державна фінансова
інспекція в м. Києві (далі - Позивач, ДФІ
в м. Києві) звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Бази
виробничо-технологічної комплектації
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ України (далі -
Відповідач, База МВС України), в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просила зобов'язати Відповідача
відшкодувати нанесену матеріальну
шкоду в сумі 31088,72 грн. та виконати в
повному обсязі п. 3 письмової вимоги ДФІ
в м. Києві від 26.11.2013 року № 26-072-14-14/16030
«Щодо усунення порушень виявлених
ревізією».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
08.09.2014 року адміністративний позов
задоволено частково: зобов'язано
Позивача виконати в повному обсязі
пункт 3 письмової вимоги Позивача від
26.11.2013 року № 26-072-14-14/16030 «Щодо усунення
порушень виявлених ревізією». У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено повністю. При цьому суд
першої інстанції виходив з того, що
Відповідачем фактично виконано пункт 2
письмової вимоги, тоді як доказів
виконання пункту 3 даної вимоги Базою
МВС України не подано.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю. При цьому посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, а тому справа
розглядалась за наявними у ній
матеріалами у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції встановив, що
працівниками ДФІ у м. Києві було
проведено планову ревізію окремих
питань фінансово-господарської
діяльності Бази МВС України за період з
01.07.2011 року по 01.09.2013 року, висновки якої
зафіксовані в акті від 18.11.2013 року №
072-30/2518 (а.с. 13-34).

На підставі викладених в акті ревізії
висновків Позивачем складено та
направлено Відповідачу письмову
вимогу від 26.11.2013 року № 26-072-14-14/16030 щодо
усунення виявлених ревізією порушень
(далі - письмова вимога).

Пунктом 2 вказаної вимоги визначено, що
в порушення вимог п. п. 3.3.9, 3.3.12 ДБН
Д.1.1-1-2000, затвердженого наказом
Держбуду України від 27.08.2000 року № 174,
Базою МВС України у періоді з 01.07.2011
року по 01.09.2013 року прийнято завищену
підрядними організаціями вартість
виконаних робіт з поточного ремонту на
загальну суму 72894,38 грн., чим нанесено
матеріальної шкоди (збитків)
Відповідачу на зазначену суму. З огляду
на вищезазначене, ДФІ в м. Києві
висловлено вимогу відшкодувати
нанесену матеріальну шкоду в сумі 72894,38
грн.

У пункті 3 письмової вимоги
зафіксовано, що Базою МВС України у
періоді з 01.07.2011 року по 01.09.2013 року за
КПКВ 1003020 «Участь внутрішніх військ в
охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю, конвоювання
арештованих і засуджених та охорона
підсудних під час судових процесів»
перераховано кошти на рахунок ГУ ВВ МВС
України в сумі 17847,06 грн. не у
відповідності до напрямків,
встановлених п. 4 ст. 13 Бюджетного
кодексу України від 08.07.2010 року № 2456-VI, у
зв'язку з чим визначено вимогу
відшкодувати нанесену матеріальну
шкоду в сумі 17847,06 грн.

Листом від 30.12.2013 року № 562 Відповідач
повідомив Позивача про те, що останнім
вжито заходи з виконання пунктів 2 та 3
письмової вимоги. Так, Базою МВС
України зазначено, що ДП «Українська
геологічна компанія» були
перераховані Відповідачу кошти у
розмірі 7649,66 грн., які 26.12.2013 року
повернуті Базою МВС України до
Державного бюджету України. Крім того,
зазначено, що ТОВ «Акватеплоресурс
НВП» гарантійним листом від 20.12.2013 року
№ 20/12 взяло на себе зобов'язання у
термін до 28.06.2014 року повернути 6765,72 грн.
Поряд з цим, Відповідачем зауважено, що
ПП «Фінансова будівельна компанія
«Завод Луч» були підписані акти на
зняття виконаних будівельних робіт за
№ № 10-12 на суму 58479,00 грн., з яких 34156,00
грн. підрядник повинен повернути Базі
ВТК, а на суму 24323,00 грн. при кінцевих
розрахунках з підрядником була
зменшена вартість
будівельно-монтажних робіт, виконаних
у 2013 році. Проте, як зазначив
Відповідач, станом на 30.12.2013 року кошти
у розмірі 34156,00 грн. від підрядника не
надійшли.

Щодо виконання пункту 3 письмової
вимоги, Базою МВС України у зазначеному
листі зауважено, що останньою
проводиться робота щодо повернення ГУ
ВВ МВС України Відповідачу грошових
коштів у розмірі 17847,06 грн., отриманих
останнім за надані послуги зі
складування.

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. ст. 1, 2, Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні», п. п. 4, 6 Положення про
Державну фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23.04.2011 року № 499/2011, п. п. 4, 35,
49 Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2006 року № 550,
суд першої інстанції дійшов висновку,
по-перше, про необґрунтованість вимог
Позивача щодо відшкодування Базою МВС
України матеріальної шкоди в сумі 31088,72
грн., оскільки Відповідачем подано
докази відшкодування матеріальної
шкоди у повному обсязі, по-друге, про
наявність достатніх підстав для
зобов'язання Бази МВС України виконати
п. 3 даної вимоги, так як останньою не
подано доказів про усунення
зазначеного порушення.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна повністю погодитися
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» (далі - Закон) головними
завданнями органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Приписи п. п. 7, 8, 10 ч. 1 ст. 10 Закону
надають органам державного
фінансового контролю право, зокрема,
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; порушувати перед
відповідними державними органами
питання про визнання недійсними
договорів, укладених із порушенням
законодавства, у судовому порядку
стягувати у дохід держави кошти,
отримані підконтрольними установами
за незаконними договорами, без
установлених законом підстав та з
порушенням законодавства; звертатися
до суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Частиною 2 статті 15 цього ж Закону
визначено, що законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Аналіз наведених норм дає
підстави вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного
фінансового контролю спрямована на
корегування роботи підконтрольної
організації та приведення її у
відповідність із вимогами
законодавства і у цій частині вона є
обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Крім того, Верховний Суд України
неодноразово наголошував на наявності
в органу державного фінансового
контролю права заявляти вимогу про
усунення порушень, виявлених у ході
перевірки підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки (постанови ВС
України від 15.04.2014 року у справі №21-40а14
та від 13.05.2014 року у справі №21-89а14).

Зі змісту витягу з акту планової
ревізії фінансово-господарської
діяльності Бази МВС України за період з
01.07.2011 року по 01.09.2013 року від 18.11.2013 року
№ 072-30/2518 вбачається, що ДФІ в м. Києві
при проведенні ревізії загальних
бюджетних асигнувань та фактичного їх
використання встановлено, що
підрядними організаціями ПП «ФБК
«Завод Луч» (у розмірі 58479,00 грн.), ДП
«Українська геологічна компанія» (у
розмірі 7649,66 грн.), ТОВ
«Аква-теплоресурс НВП» (у розмірі 6765,72
грн.) при здійсненні робіт відповідно
до договорів підряду з Відповідачем
щодо реконструкції будівель штабу та
магазину під гуртожиток казарменого
типу та з реконструкції будівель та
споруд навчального містечка «Виправна
установа» завищено вартість виконаних
робіт, чим завдано Базі МВС України
матеріальної шкоди на загальну суму
72894,38 грн. з ПДВ.

Як встановлено судом першої інстанції,
Відповідачем, у зв'язку з направленням
на адресу останнього письмової вимоги,
вчинено дії щодо відшкодування коштів
у сумі 72894,38 грн. (пункт 2), що
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами.

Колегія суддів вважає даний висновок
суду першої інстанції обґрунтованим з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Базою МВС України перераховано до
Державного бюджету України 6765,72 грн. у
зв'язку завищенням обсягів фактично
виконаних робіт по договорах з ТОВ
«Аква-теплоресурс НВП», що
підтверджується копіями виписок по
рахунках від 20.06.2014 року та від 25.06.2014
року (а.с. 119-120).

Поряд з цим, згідно виписки по рахунку
№ 0252 від 26.12.2013 року Відповідачем
повернуто до Державного бюджету
України грошові кошти в сумі 7649,66 по
договорах з ДП «Українська геологічна
компанія».

Тобто, Базою МВС України вчинено дії
щодо відшкодування шкоди, завданої
останній внаслідок завищення вартості
робіт за договорами Відповідача з ТОВ
«Українська енергетична компанія» та
ТОВ «Аква-теплоресурс НВП», внаслідок
чого повернуто до Державного бюджету
України 14415,38 грн.

Крім іншого, варто зауважити, що на
виконання п. 2 письмової вимоги ПП «ФБК
«Завод Луч» 11.11.2013 року складено: акт № 9
про коригування виконаних будівельних
робіт до акту № 12 листопада 2012 року,
яким зменшено вартість робіт на 10184 грн.
(а.с. 124-125); акт № 11 про коригування
виконаних будівельних робіт до акту № 5
жовтень 2012 року, яким зменшено вартість
виконаних робіт на 24610 грн. (а.с. 126-127);
акт № 8 про коригування виконаних
будівельних робіт до акту № 11 листопад
2012 року, яким зменшено вартість
виконаних робіт на 5081 грн. (а.с. 128-129); акт
№ 12 про коригування виконаних
будівельних робіт до акту № 5 жовтень
2012 року, яким зменшено вартість
виконаних робіт на 19999 грн. (а.с. 130-131).

Таким чином, ПП «ФБК «Завод Луч»
зменшено вартість виконаних робіт на
загальну суму 59874,00 грн.

З метою відшкодування вартості
завищених обсягів виконаних робіт
(58479,00 грн.) зазначеним підприємством
сплачено Базі МВС України грошові
кошти у розмірі 34156,00 грн., які в
подальшому перераховані останньою до
Державного бюджету України (а.с. 117-118).

Отже, відшкодуванню підлягають кошти у
сумі 24323,00 грн. (58479,00 грн. - 34156,00 грн.).
Проте, зі змісту акту № 10 приймання
виконаних будівельних робіт за жовтень
2013 року (а.с. 122-123) вбачається, що ПП «ФБК
«Завод Луч» виконано будівельні роботи
для Відповідача на суму 13870,00 грн. без їх
оплати Базою МВС України, що свідчить
про відшкодування матеріальної шкоди
згаданим підприємством на відповідну
суму.

За таких обставин, ПП «ФБК «Завод Луч»
сплачено частину коштів до Державного
бюджету України (34156,00 грн.) та виконано
на користь Відповідача роботи на суму
13870,00грн.

Крім того, зі змісту перелічених вище
актів коригування виконаних
будівельних робіт (а.с. 124-131) випливає,
що База МВС України та ПП «ФБК «Завод
Луч» домовились про зменшення вартості
виконаних робіт на загальну суму 59874,00
грн., частина з яких відшкодована (34156,00
грн.+13870,00 грн.=48026,00 грн.), тоді як інша
частина у розмірі 11848,00 грн. (24323,00 грн. -
13870,00 грн.+1395,00 грн.), згідно пояснень
Відповідача, буде відшкодована шляхом
зменшення вартості виконаних робіт на
згадану суму.

При цьому варто зазначити, що
Відповідачем та ПП «ФБК «Завод Луч» на
взаємних засадах погоджено порядок
відшкодування суми у розмірі 11848,00 грн.
при здійсненні робіт на користь Бази
МВС України.

Крім іншого, необхідно зауважити, що
Позивачем як суб'єктом владних
повноважень не зазначено, яким іншим
чином База МВС України повинна
забезпечувати усунення встановлених у
ході ревізії порушень, а також не
спростовано доводи Відповідача щодо
погодженого порядку відшкодування
шкоди шляхом зменшення вартості
виконання робіт ПП «ФБК «Завод Луч».

Отже, Відповідачем подано достатню
кількість доказів, якими
підтверджується вчинення останнім дій
щодо відшкодування матеріальної шкоди
відповідно до п. 2 письмової вимоги у
повному обсязі.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про повне виконання Базою
МВС України п. 2 зазначеної вимоги є
обґрунтованим.

Оцінюючи висновок Окружного
адміністративного суду м. Києва про
зобов'язання Бази МВС України виконати
п. 3 Вимоги щодо повернення до
Державного бюджету України коштів у
розмірі 17847,06 грн., отриманих
Відповідачем за надання платних послуг
зі складування та перерахованих у
подальшому на рахунок ГУ ВВ МВС
України, суд апеляційної інстанції
зауважує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Виходячи з аналізу
вищезазначеної норми, державний
фінансовий контроль здійснюється за
цільовим, ефективним, доцільним
використанням та збереженням
організаціями коштів з бюджетів усіх
рівнів, а також за дотриманням
законодавства на всіх стадіях
бюджетного процесу щодо державного
бюджету.

Відповідно до п. 8 Інструкції про
порядок укладення та погодження
договорів, обліку та використання
коштів, отриманих від господарської
діяльності військових частин,
затвердженої наказом командувача
внутрішніх військ МВС України від
14.03.2011 року № 115 (далі - Інструкція), з
метою проведення централізованих
видатків для забезпечення
життєдіяльності військ військові
частини перераховують до ГУ ВВ МВС
України 15 відсотків від загальної суми
надходження коштів.

Ревізією дотримання порядку
використання коштів спеціального
фонду кошторису Бази МВС України по
КПКВ 1003020 «Участь внутрішніх військ в
охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю, конвоювання
арештованих і засуджених та охорона
підсудних під час судових процесів»
встановлено, що за рахунок коштів,
отриманих як дохід від надання платних
послуг зі складування, відповідно до
наказу ГУ ВВ МВС України від 14.03.2011 року
№ 115 Відповідачем перераховано коштів
у загальній сумі 17847,06 грн. (15 відсотків
від загальної суми надходження коштів)
у невідповідності до напрямків,
встановлених Бюджетним кодексом
України.

Оцінюючи правомірність дій Бази
МВС України щодо перерахування
грошових коштів у сумі 17847,06 грн. на
рахунок ГУ ВВ МВС України, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 22 Бюджетного
кодексу України для здійснення програм
та заходів, які реалізуються за рахунок
коштів бюджету, бюджетні асигнування
надаються розпорядникам бюджетних
коштів. За обсягом наданих прав
розпорядники бюджетних коштів
поділяються на головних розпорядників
бюджетних коштів та розпорядників
бюджетних коштів нижчого рівня.

Положеннями ч. 2 ст. 22 БК України
визначено, що головним розпорядником
бюджетних коштів може бути, зокрема,
міністерство.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 22 БК
України головний розпорядник
бюджетних коштів здійснює управління
бюджетними коштами у межах
встановлених йому бюджетних
повноважень та оцінку ефективності
бюджетних програм, забезпечуючи
ефективне, результативне і цільове
використання бюджетних коштів,
організацію та координацію роботи
розпорядників бюджетних коштів
нижчого рівня та одержувачів бюджетних
коштів у бюджетному процесі.

Приписами п. 10.5 Порядку казначейського
обслуговування державного бюджету за
витратами, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
24.12.2012 року № 1407, визначено, що обсяги
власних надходжень, які перевищують
відповідні витрати, за умови
забезпечення ресурсами заходів з
виконання основних функцій бюджетних
установ розпорядники бюджетних коштів
перераховують вищим та підвідомчим
установам і організаціям у разі, якщо
їм такі повноваження надано
відповідними нормативно-правовими
актами. Розпорядники бюджетних коштів
відповідальні за прийняте рішення.
Перерахування таких коштів
здійснюється з рахунків для
зарахування до спеціального фонду
власних надходжень бюджетних установ
лише в межах однієї програми та однієї
групи власних надходжень.
Розпорядниками бюджетних коштів, які
перераховують кошти, отримані в
поточному році, такі операції
відображаються як зменшення доходів, а
тими, які отримують, - відповідно як
надходження доходів. У разі
перерахування коштів, що
обліковувались як залишки власних
надходжень на початок року, зазначені
операції відображаються як зменшення
та збільшення залишків.

Виходячи з комплексного аналізу
вищевикладених положень, судова
колегія зауважує, що бюджетним
законодавством та Інструкцією
передбачено можливість перерахування
коштів між розпорядниками вищого та
нижчого рівня у порядку, визначеному
законом. При цьому, варто зауважити, що
операції по перерахуванню державними
організаціями, підпорядкованими МВС
України, коштів до ГУ ВВ МВС України не
призводить до завищення (заниження)
доходів у межах однієї бюджетної
програми.

Отже, розподіл коштів спеціального
фонду може здійснюватися як
розпорядниками нижчого рівня, так і
розпорядниками вищого рівня, а також
головними розпорядниками коштів у
відповідності до напрямів їх
використання, встановлених бюджетним
законодавством.

Таким чином, позиція Позивача про
порушення розпорядником нижчого рівня
бюджетного законодавства щодо
цільового використання коштів у
зв'язку з перерахуванням їх частини
головному розпоряднику для подальшого
перерозподілу згідно визначених
напрямів є необґрунтованою.

Крім того, необхідно зазначити, що
приписами ч. 4 ст. 13 БК України не
заборонено розпорядникам нижчого
рівня здійснювати відповідні
перерахування, а тому висновок ДФІ в м.
Києві про порушення Відповідачем
положень даної норми при перерахуванні
15% коштів на рахунок ГУ ВВ МВС України
для їх централізованого розподілу є
безпідставним.

За таких обставин, умови п. 3 Вимоги щодо
відшкодування Відповідачем коштів у
сумі 17847,06 грн. є такими, що суперечать
положенням ст. ст. 22, 13 БК України та п.
10.5 Порядку казначейського
обслуговування державного бюджету за
витратами, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
24.12.2012 року № 1407, а тому твердження
Апелянта про їх протиправність та
неможливість виконання є
обґрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про
протиправність бездіяльності
Відповідача щодо невиконання умов п. 3
Вимоги, оскільки положення даного
пункту не відповідають чинному
законодавству.

Поряд з цим, судовою колегією критично
оцінюються доводи ДФІ в м. Києві щодо
необов'язкового характеру Інструкції,
як такої, що не зареєстрована
Міністерством юстиції України,
оскільки Указом Президента України
«Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади» від
21.05.1998 року № 493/92 передбачено державну
реєстрацію Міністерством юстиції
України лише нормативно-правових актів
міністерств, інших центральних органів
виконавчої влади, органів
господарського управління та контролю,
якi зачiпають права, свободи й законнi
iнтереси громадян або мають мiжвiдомчий
характер, тоді як Інструкція є
внутрішнім нормативно-правовим актом
Міністерства внутрішніх справ України
та не відповідає вищезазначеним
ознакам.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції неповністю встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право скасувати її та прийняти нову
постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
наявність/відсутність підстав для
зобов'язання Відповідача виконати
умови пункту 3 Вимоги допущено неповне
з'ясування обставин справи, а також
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим вважає за
необхідне апеляційну скаргу Позивача
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Бази
виробничо-технологічної комплектації
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ України -
задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 вересня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Державної фінансової інспекції в м.
Києві до Бази виробничо-технологічної
комплектації внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України
про зобов'язання вчинити певні дії в
частині задоволених позовних вимог -
скасувати та ухвалити у цій частині
нову постанову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається у
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.