Справа № 813/1118/14
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року

Справа № 876/2813/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Клюби В.В., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання:
Корнієнко О.А.

представника позивача:
Таряника В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області на ухвалу
судді Львівського окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року про повернення позовної заяви в
справі за позовом Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області,
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, відділу
примусового виконання рішень ВДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання дій
державного виконавця протиправними та
скасування постанови про накладення
штрафу,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області ( далі - ГУ ПФУ у Львівській
області) звернулося в суд із зазначеним
адміністративним позовом, у якому
просило визнати протиправними дії
державного виконавця при винесенні
постанови про накладення штрафу та
скасувати вказану постанову.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 10.02.2014 р.
позовну заяву було повернуто позивачу
на підставі п.6 ч.3 ст.108 КАС України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її
оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд
першої інстанції помилково у цій
справі застосував п. 5 ч. 1 ст. 18 та ч. 6 ст.
181 КАС України, оскільки ці положення
стосуються оскарження рішень, дій та
бездіяльності, які вчиненні
безпосередньо на виконання судового
рішення у справах, що визначені п.п. 1-4 ч.
1 ст. 18 КАС України. Проте, винесення
постанови про накладення штрафу за
невиконання судового рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
не можна вважати дією, яка вчиняється
саме на виконання судового рішення
згідно виконавчого документа.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача Таряника В.О.,
який просив задовольнити апеляційну
скаргу, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги в їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи видно, що
постановою про накладення штрафу ВП
№31838143 від 31.12.2013 р. винесена при
примусовому виконанні виконавчого
листа № 2-а-1318/2011, виданого 02.03.2012 р.
Франківським районним судом м. Львова.

Суд першої інстанції, постановляючи
оскаржувану ухвалу дійшов висновку, що
відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 18КАС України
зазначена справа підсудна місцевому
загальному суду як адміністративному,
а тому відповідно до п.6 ч.3 ст.108 КАС
України позовна заява повертається
позивачеві, якщо справа не підсудна
цьому адміністративному суду.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх вірними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Пунктом 13 частини третьої статті 11
цього Закону передбачено, що державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема,
статтею 75 цього Закону, який регулює
загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення.

Саме у порядку цієї статті
здійснюється примусове виконання
рішень, ухвалених у справах,
передбачених пунктом 4 частини першої
статті 18 КАС України.

Відповідно до частини першої, другої
статті 75 Закону України «Про виконавче
провадження» після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Пленум Вищого адміністративного суду
України в абзаці 2 пункту 9 своєї
постанови № 10 від 12.09.2014 р. «Про
внесення доповнення до постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13.12.2010 р. № 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», зі змінами і доповненнями,
внесеними згідно з постановами Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 21.05.2012 р. № 5, від 14.09.2012 р. № 10 та від
30.09.2013 р. № 14», судам роз'яснив, що
місцевим загальним судам як
адміністративним судам також
предметно підсудні адміністративні
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу в ході
виконання ними ухвалених цими судами
рішень (пункт 5 частини першої статті 18
КАС України)».

З врахуванням вищенаведених обставин,
колегія суддів вважає, що ухвала була
постановлена з дотримання норм
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану ухвалу без
змін.

Таким чином з огляду на наведене
апеляційні вимоги не підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.199, ст.200,
п.1.ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області залишити без
задоволення, а ухвалу судді
Львівського окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року про повернення позовної заяви у
справі №813/1118/14 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
В.В. Клюба

І.О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний 18.11.2014 р.