Справа № 814/707/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/707/14

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю представника позивача -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 (далі -
позивач, ФОП ОСОБА_2.) звернувся до
Миколаївського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 24 квітня 2012
року:

- за № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб на 104 800,00 грн.;

- за № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість за основним платежем
на суму 139 733,33 грн. та нараховано
штрафні санкції в розмірі 34 933,33 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
висновки податкової перевірки на
підставі яких прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення
суперечать фактичним обставинам
справи, так як первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
підтверджено господарські операції
підприємця з його контрагентом.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року адміністративний позов -
задоволено.

Суд визнав протиправними та скасував
податкові повідомлення-рішення,
прийняті ДПІ у Ленінському районі м.
Миколаєва від 24 квітня 2012 року за №
та за № .

В апеляційній скарзі ДПІ у
Ленінському районі м. Миколаєва
ставить питання про скасування
судового рішення, у зв'язку з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи та прийняття нової постанови,
якою у задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта в судове
засідання суду апеляційної інстанції
не з'явився, належним чином сповіщений
про дату, час та місце судового
розгляду справи.

Представник позивача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
проти апеляційної скарги заперечив та
просив рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України,
неприбуття у судове засідання сторони,
належним чином повідомленої про дату,
час і місце апеляційного розгляду, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що проведеною ДПІ у
Ленінському районі м. Миколаєва
документальної позапланової невиїзної
перевірки ФОП ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2011
року встановлено, що на формування
показників валових витрат декларацій
про доходи позивача у першому та
другому кварталах 2010 року мали вплив
операції з придбання цукру у
постачальника ТОВ «Торговий дім «Море»
у лютому - травні 2010 року.

У висновках складеного Акту зазначено
на порушення позивачем норм
податкового законодавства, діючого на
момент виникнення спірних
правовідносин, а саме Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
та Закону України «Про податок на
додану вартість».

Підставою для таких висновків було
встановлення податковим органом
відсутність товаро - транспортних
накладних з відмітками про передачу
товару, а також інших документів, що
підтверджують факт перевезення товару
та їх рух від продавця ТОВ «Торговий
дім «Море» до покупця, а також
документів, що підтверджують прийняття
товарі, а саме журнал реєстрації
довіреностей.

Контролюючий орган вважав, що
позивачем занижено доход, який
підлягає оподаткуванню, у зв'язку з чим
донарахував йому податок з доходів
фізичних осіб за період з 01 січня 2010
року по 31 грудня 2010 року в сумі 104 800,00
грн.

Крім цього, на думку перевіряючих, ФОП
ОСОБА_2 штучно сформував податковий
кредит по взаємовідносинам з ТОВ
«Торговий дім «Море» в сумі 139 733,33 грн.,
що потягло заниження до сплати податку
на додану вартість за період, що
перевірявся.

На підставі таких висновків, 24 квітня
2012 року ДПІ у Ленінському районі м.
Миколаєва прийняло наступні податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб на 104 800,00 грн.;

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість за основним платежем
на суму 139 733,33 грн. та нараховано
штрафні санкції в розмірі 34 933,33 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
ФОП ОСОБА_2 надано усі необхідні
первинні документи на підтвердження
реальності здійснення господарської
операції з постачання цукру ТОВ
«Торговий дім «Море» на його адресу та
використання цього товару у своєї
господарській діяльності.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова
позиція суду першої інстанції, яка
викладена у судовому рішенні,
відповідає вимогам ст.159 КАС України,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.227 КАС України
висновки і мотиви, з яких судом
касаційної інстанції скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи
рішення судів попередніх інстанцій та
направляючи справу на новий розгляд
наполягав на тому, що суди повинні
витребувати та дослідити докази, які б
підтверджували реальність або
фіктивність господарської операції
між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Торговий дім
«Море».

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції виконав вимоги суду
касаційної інстанції та ретельно
вивчив всю первинну документацію, яка
стосується придбання позивачем товару
від його контрагента, його перевезення,
оприбуткування та подальшої
реалізації в межах господарської
діяльності.

Так, аналізуючи правомірність
прийняття податковим органом
податкового повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість, суд першої виходив з
наступного.

На підтвердження господарської
операції з постачання цукру ТОВ
«Торговий дім «Море» (продавець) на
адресу ФОП ОСОБА_2 (покупець), до суду
першої інстанції останнім надані
наступні первинні документи, які
містяться в матеріалах справи:

- видаткові накладні, які
підтверджують факт передачі товару на
адресу покупця (т.1а.с.35,39,43,47,52).

- податкові накладні, як доказ
отримання та сплати за поставлений
товар (т.1а.с.36,40,44,48,53).

- платіжні доручення в
підтвердження факту сплати за
поставлений товар (т.1а.с.33-34,38,42,46,50,51).

Доказом транспортування придбаного
позивачем товару у контрагента ТОВ
«Торговий дім «Море» є
товарно-транспортні накладні, при
досліджені яких встановлено, що
замовником виступає ТОВ «Торговий дім
«Море», Вантажовідправником у
товарно-транспортних накладних №109,
№142, №233 є ТОВ «СП «Нива» (т.1 а.с.с.37,41,45),
у товарно-транспортних накладних № 131,
№173 є ПАТ «Красилівський цукровий
завод» (т.1а.с.49,54), а вантажоодержувачем
є ФОП ОСОБА_2

Також, позивачем були надані до суду
першої інстанції витяги з ЄДРПОУ даних
підприємств - вантажовідправників (т.2
а.с.253-256).

Крім цього, необхідно зауважити, що
товарно-транспортні накладні, які
свідчать про отримання ФОП ОСОБА_2
товару (цукру) від постачальника - ТОВ
«Торговий дім «Море», у встановленому
порядку відображені в бухгалтерському
та податковому обліку позивача.

Враховуючи період за який проводилась
перевірка (квітень 2009 року - грудень 2011
року), колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції правомірно
застосовано податкове законодавство,
яке діяло на момент виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, до податкового кредиту та
валових витрат можуть бути віднесені
лише суми сплачені виключно за реально
отримані товари, або які (товари)
використовувалися таким платником
податку у власній господарській
діяльності.

На підтвердження господарської
операції з постачання цукру ТОВ
«Торговий дім «Море» на адресу ФОП
ОСОБА_2, судом першої інстанції були
ретельно досліджені вищезазначені
первинні документи, зауважень щодо їх
складання або їх недостовірність судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року № 996-XIV, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Тобто, дійсність господарських
операцій підтверджується первинними
документами, які фіксують факт їх
здійснення.

Поряд з цим, судом першої інстанції
встановлено та судом апеляційної
інстанції перевірено, що придбаний
цукор у ТОВ «Торговий дім «Море» в
подальшому позивачем був реалізований,
що підтверджується наступними
договорами, предметом яких є продаж
товару (цукор):

- від 01 січня 2010 року, укладений між
ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Бекон-Сервіс» (т.2
а.с.2-3);

- від 04 січня 2010 року, укладений між
ФОП ОСОБА_2 та ГП НПКГ «Зоря-Машпроект»
(т.2 а.с.5 об.);

- від 19 березня 2010 року, укладений
між ФОП ОСОБА_2 та ПП «Вікі» (т.2 а.с.6-7);

- від 05 січня 2010 року, укладений між
ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Лакомка», предметом
якого є постачання цукру (т.2 а.с.8-9);

- від 05 січня 2010 року, укладений між
ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Мультипак» (т.2
а.с.10-11);

- також договір укладений між ФОП
ОСОБА_2 та ТОВ «Каравай» (т.2 а.с.12-13);

На підтвердження виконання умов
вищевказаних договорів, ФОП ОСОБА_2
надав податкові та видаткові накладні,
які містяться в матеріалах справи (т.2).

Що стосується посилання ДПІ у
Ленінському районі м. Миколаєва в
апеляційній скарзі на Акт перевірки
ДПІ у Суворовському районі м. Одеси від
31 серпня 2010 року «Про результати
невиїзної документальної перевірки
ТОВ «Торговий дім «Море», з питань
правомірності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту
декларацій з податку на додану
вартість за період з 01 січня 2010 року по
30 червня 2010 року, як доказ нереальності
господарської операції позивача з ТОВ
«Торговий дім «Море», колегія суддів
наголошує на наступному.

Посилання на вказаний вище Акт, не
приймаються колегією суддів як доказ
нереальності господарської операції,
оскільки перевірка контрагента
позивача ТОВ «Торговий дім «Море» була
невиїзною, в приміщенні податкового
органу та без дослідження первинної
документації, а тільки лише на підставі
податкової декларації, яка була надана
ТОВ «Торговий дім «Море» за звітний
період, за результатами своєї
господарської діяльності.

Крім цього, відповідно до інформації,
яка міститься на сайті Державного
підприємства «Інформаційно-ресурсний
центр», ТОВ «Торговий дім «Море» було
визнано банкрутом 10 вересня 2010 року.

Враховуючи те, що ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси була обізнана про
порушення справи про банкрутство
відносно ТОВ «Торговий дім «Море»,
ревізори повинні були здійснити
позапланову виїзну перевірку з
дослідженням всіх документів даного
підприємства, а не здійснювати
невиїзну документальну перевірку, яка
не передбачає дослідження первинних
документів бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 8.2 Порядку обліку
платників податків, зборів
(обов'язкових платежів) затвердженого
наказом ДПА України від 19 лютого 1998
року № 80, у зв'язку з проведенням
реорганізації чи ліквідації юридичної
особи, органом державної податкової
служби приймається рішення про
проведення позапланової виїзної
перевірки платника податків, який
перебуває на обліку в такому органі, у
разі одержання судових рішень або
відомостей з Єдиного державного
реєстру, іншої інформації щодо
прийняття судом рішень про порушення
провадження у справі про банкрутство
чи визнання банкрутом платника
податків. Перевірка розпочинається
протягом місяця після одержання того
документа, що надійшов до органу
державної податкової служби першим.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що Акт перевірки ТОВ
«Торговий дім «Море» не може бути
доказом порушення податкового
законодавства ФОП ОСОБА_2.

З урахуванням вищевикладеного та
доведеністю обставин, які
підтверджують реальність
господарської операції з купівлі цукру
ФОП ОСОБА_2 у ТОВ «Торговий дім «Море»,
податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб також є протиправним та
підлягає скасуванню, у зв'язку з
наступним.

Оподатковуваний доход - сукупний
чистий доход, тобто різниця між валовим
доходом і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу (ч.2 ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України).

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(ч.3 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України).

Відповідно до п.5.1. Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» -
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті (п.5.2.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції обґрунтовано зазначив, що
ФОП ОСОБА_2 підтвердив належними
доказами факт придбання цукру та
подальшу його реалізацію, що
відповідає виду діяльності позивача
(оптова торгівля), а тому вказане
податкове повідомлення рішення №
не може бути визнано законним та
підлягає скасуванню.

Інших доказів щодо правомірності
нарахування позивачу суми податкового
зобов'язання за платежами: «податок на
додану вартість» та «податок на доходи
фізичних осіб», ДПІ у Ленінському
районі м. Миколаєва не надало.

Враховуючи наведене, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з моменту
виготовлення повного тексту судового
рішення.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя Л.В.
Стас

суддя І.П.
Косцова

Повний текст ухвали складено 18.11.2014
року.