Справа № 338/695/13-а 2а/338/41/13
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року

Справа № 876/9394/13 Колегія суддів
Львівського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Богородчанської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області на
постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 29
травня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області про визнання дій
неправомірними та виплату державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 вересня 2009 року Богородчанським
районним судом Івано-Франківської
області зареєстровано позовну заяву
ОСОБА_1, якою вона просить визнати
неправомірними дії управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області щодо відмови виплачувати
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку
тимчасовою втратою працездатності та
витратами зумовленими народженням та
похованням». Зобов'язати провести
перерахунок нарахованих сум цієї
допомоги з 18.08.2007 року по 30.09.2009 року та
виплатити таку відповідно до вимог ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» та ст.43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку
тимчасовою втратою працездатності та
витратами зумовленими народженням та
похованням» (після уточнення позовних
вимог).

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано
тим, що згідно ст.43 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
матері малолітньої дитини, що здійснює
догляд за дитиною, допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
Оскільки, позивач є застрахованою
особою у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, що
підтверджується доданою довідкою, то
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку було
грубо занижені.

Постановою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 29
травня 2013 року позов задоволено
частково. Постановлено визнати
протиправними дії управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації щодо нарахування та
виплати не у повному обсязі ОСОБА_1
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення трирічного віку.
Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за
дитиною до досягнення трирічного віку
за період з 18.08.2007 року по 31.12.2007 року та
з 22.05.2008 року по 30.09.2009 року у розмірі
державної допомоги, що встановлена на
рівні прожиткового мінімуму для дітей
віком до шести років. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - управлінням
праці та соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області, подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову, а в задоволенні
позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що ч. 2 ст. 95
Конституції України передбачено, що
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.
Відповідно до ч. 5 ст. 51 Бюджетного
кодексу України розпорядники
бюджетних коштів беруть на себе
зобов'язання та проводять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно ст. 197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її
задоволення.

Встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітнього ОСОБА_2, дата народження
якого ІНФОРМАЦІЯ_1 (А.с. 5).

З довідки управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації №393 від 24 березня 2009 року
вбачається, що ОСОБА_1 виплачувалась
допомога по догляду за дитиною до 3-х
річного віку з серпня 2007 року по лютий
2009 року.

ОСОБА_1 є застрахованою особою у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, що
підтверджується довідкою Центральної
районної аптеки №13 від 23.04.2013 року.

Згідно Конституції України та Закону
України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» позивачів наділено державою
певним правовим статусом, який включає
в себе й право на додаткові елементи
соціального захисту, зокрема право на
отримання допомоги по догляду за
дитиною. Наділивши осіб зазначеною
соціальною гарантією, держава, таким
чином, взяла на себе публічне
зобов'язання забезпечити належний
матеріальний рівень осіб, які мають
дітей віком до трьох років. Тобто, між
позивачами і державою встановлено
певний правовий зв'язок у визначеній
сфері життєдіяльності, який
характеризується наявністю
зобов'язання держави забезпечити
соціальний захист громадян України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти.

Частиною 3 статті 8 КАС України,
фізичним та юридичним особам для
захисту порушених прав гарантується
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України.

У відповідності до ст. ст. 13, 14 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин),
особа, котра фактично здійснює догляд
за дитиною, має право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, яка виплачується
щомісяця з дня призначення допомоги по
догляду за дитиною по день досягнення
нею вказаного віку.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

До 1.01. 2008 року - дати набрання чинності
Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» -
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (№ 2811-ХII), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (№ 2240-III), який поширював
свою дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, ч.1 ст.15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХII та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами
до статті 13 Закону № 2811-ХII його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону № 2240-III було виключено статті
40-44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними окремі положення
Закону України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», в тому
числі й пункту 25 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХII.

Оскільки спір між сторонами виник щодо
виплати допомоги особі, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового соціального
страхування, то на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального закону, яким є Закон №
2240-III.

За таких обставин, враховуючи
вищенаведені законодавчі положення,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню за період з 18.08.2007 року по
31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.09.2009 року
- до досягнення дитиною позивачки
трирічного віку.

Також слід зазначити, що, відповідно до
положень постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження типових
положень про Головне управління праці
та соціального захисту населення
обласної, Київської міської,
управління праці та соціального
захисту населення Севастопольської
міської і про управління праці та
соціального захисту населення
районної, районної у мм. Києві та
Севастополі державної адміністрації»
№ 790 від 30 травня 2007 року, призначення
та виплата соціальної допомоги,
компенсацій та інших соціальних
виплат, встановлених законодавством
належить до компетенції управлінь
праці та соціального захисту населення
районних, районної у мм. Києві та
Севастополі державних адміністрацій,
тому суд не має повноважень самостійно
визначати розмір соціальної допомоги,
яку належить нарахувати та виплатити
позивачу, а може лише зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
допомогу відповідно до вимог
законодавства.

Водночас, колегія суддів вважає за
необхідне наголосити, що відповідно до
вимог ст.8 КАС України адміністративний
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права. У своєму рішенні в
справі «Кечко проти України» від 08
листопада 2005 року, Європейський Суд з
прав людини звертає увагу на те, що у
межах свободи дій держави визначати,
які надбавки виплачувати своїм
працівникам з бюдету. Держава може
вводити, припиняти або закінчувати
виплату цих надбавок. Проте, якщо
правове положення, що діє, передбачає
виплату певних надбавок, і дотримані
всі вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
її не спростовують, тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись, ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області залишити без задоволення, а
постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 29
травня 2013 року в справі №2а-380/09 за
позовом ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Богородчанської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області про визнання дій
неправомірними та виплату державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук