Справа № 2-а-495/12/1412
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

12 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
2-а-495/12/1412

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
СУХАРЕВИЧ З.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кравець О.О.

судді - Домусчі С.Д.

судді - Шеметенко Л.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області на
постанову Заводського районного суду
м.Миколаєва від 13.02.2012 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області про
визнання незаконними дій,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області та
просила визнати дій по виплаті пенсії
неправомірними та стягнути
заборгованості по недоплаченій пенсії
по втраті годувальника.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 19 серпня 2009 року ОСОБА_1
у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено частково. Постанову
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 серпня 2009 року
скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 10 вересня 2010 року
провадження у справі закрито.
Роз'яснено позивачці, що її права
підлягають захисту в порядку
цивільного судочинства.

19 жовтня 2010 року позивачка звернулася
до Заводського районного суду м.
Миколаєва із заявою про перегляд
ухвали Заводського районного суду м.
Миколаєва від 10 вересня 2010 року за
нововиявленими обставинами.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 01 листопада 2010 року заяву
ОСОБА_1 про перегляд ухвали суду за
нововиявленими обставинами -залишено
без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року ухвали Заводського районного суду
м. Миколаєва від 01 листопада 2010 року та
ухвали Заводського районного суду м.
Миколаєва від 10 вересня 2010 року
-скасовані, а справа направлена до
Заводського районного суду м.Миколаєва
для продовження розгляду.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 13 лютого 2012 року
позовна заява ОСОБА_1 задоволено
частково: визнано протиправними дії
Головного управління пенсійного фонду
України в Миколаївській області щодо
припинення з 01 вересня 2008 року виплату
пенсії ОСОБА_1, зобов'язано Головне
управління пенсійного фонду України в
Миколаївській області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії
відповідно до п.»д» ч.4 ст.30 закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб. Звільнених з військової служби.
Та деяких інших осіб» за період з 01.09.2008
року по 31.12.2008 року включно з
урахуванням індексу інфляції. В
частині вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з
Головного управління пенсійного фонду
України в Миколаївській області
неправомірно невиплаченої пенсії
відмовити.

Не погоджуючись з постановою суду
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій вважає
вказану постанову прийнятою з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, просив її
скасувати та прийняти нову , якою у
задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року справа призначена до слухання у
порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає за наступних
підстав:

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування зобов'язані діяти
тільки на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією й законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання
пов'язаного з проходженням військової
служби.

Від шлюбу з ОСОБА_2 має доньку ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2005 року відповідними органами
Міністерства оборони України ОСОБА_1 та
її доньці Крістіні була призначена
пенсія в разі втрати годувальника на
підставі п. «д» ч. 4 ст. 30 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб».

Рішенням ГУПФУ №82 від 26.08.2008 р.
встановлена неправомірність
призначення пенсії ОСОБА_1 в разі
втрати годувальниками органами
Міністерства оборони України як
дружині зайнятій доглядом за дитиною
до досягнення 8-річного вік, оскільки з
основного місця роботи на час
отримання даного виду пенсії вона
незвільнялася .

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 п. «д» ст. 30
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сімей загиблих, померлих або
таких, що пропали безвісти
військовослужбовців, які перебували на
їх утриманні. Непрацездатними членами
сім'ї вважаються, зокрема, дружина
незалежно від віку і працездатності,
якщо вона зайнята доглядом за дітьми
померлого годувальника, які не досягли
8-річного віку, і не працює.

ОСОБА_1 з 03.09.2002 року по 16.01.2009 року
працювала у міській дитячій
поліклініки №3 м. Миколаєва на посаді
медичної сестри шкільно-дошкільного
відділення (а.с.65), а з 31.05.2008 року по
31.05.2009 року позивачці була надана
відпустка по догляду за дитиною до 6
років без виплати за місцем роботи
допомоги на дитину і заробітної плати.

Відповідно до ст..25 ч. 1 п. 1 Закону
України «Про відпустки» передбачено
надання працівнику за його бажанням в
обов'язковому порядку відпустки без
збереження заробітної плати, зокрема,
матері в разі якщо дитина потребує
домашнього догляду, - тривалістю,
визначеною в медичному висновку, але не
більш як ' до досягнення дитиною
шестирічного віку.

Згідно зі ст.. 9 ч. 1 п. 4 Закону України
«Про відпустки» містить законодавчу
характеристику фактичного стану
працівника у випадках, передбачених
статтею 25 цього Закону - працівник,
фактично не працює, але за ним
зберігається місце роботи (посада) і
йому не виплачується заробітна плата.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про
оплату праці» встановлює обов'язковою
умовою отримання робітником
винагороди (заробітної плати) виконану
ним роботу.

Право громадянина на працю, - тобто на
одержання роботи з оплатою праці не
нижче встановленого державою
мінімального розміру, передбачено
статтею 2 КЗпП України.

Згідно до ст..43 Конституції України
Кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується із висновком суду 1-ої
інстанції , що ОСОБА_1 має право на
отримання пенсії в разі втрати
годувальника , так як на момент
припинення виплати їй пенсії фактично
не працювала , а збереження за нею місця
роботи без виплати заробітної плати не
є підставою для визнання її працюючою
особою .

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
відповідачем фактичних обставин і норм
матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Таким чином, апеляційний суд доходить
до висновку, що немає підстав для
зміни або скасування постанови суду
1-ої інстанції та прийняття нового
судового рішення, апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду 1-ої інстанції - без
змін.

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.197, п.1 ч.1. ст.198,
200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210,211,212, ч. 5 ст. 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області - залишити без
задоволення, а постанову Заводського
районного суду м.Миколаєва від 13.02.2012
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
О.О.Кравець

Судді:
С.Д.Домусчі

Л.П.Шеметенко