Справа № 825/2953/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/2953/14
Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Степанюк
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка
О.І.,

при секретарі - Ліневській
В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
м. Чернігові на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України у м. Чернігові до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Управління
Пенсійного фонду України у м. Чернігові
(далі - Позивач, Управління) звернулося
до Чернігівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області (далі - Відповідач, ГУЮ у
Чернігівській області) про: визнання
неправомірними дій старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби ГУЮ у Чернігівській області
Курильця В.І. щодо винесення постанови
про накладення штрафу від 02.09.2014 року ВП
№ 32627292; скасування постанови від 02.09.2014
року ВП № 32627292.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю. При цьому
суд першої інстанції виходив з того, що
Позивач не виконав рішення суду в
повному обсязі, а тому дії Відповідача
щодо винесення постанови про
накладення відповідного штрафу є
правомірними.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.
При цьому посилається на порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, а тому справа
розглядалась за наявними у ній
матеріалами у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Як випливає з наявних у матеріалах
справи документів, державним
виконавцем 15.12.2010 року винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження на виконання виконавчого
листа № 2-а-2632, виданого Деснянським
районним судом м. Чернігова 16.11.2010 року
(ВП № 23531940).

Зі змісту постанови від 16.11.2010 року
вбачається, що виконавче провадження
відкрито з метою виконання рішення
суду, яким зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова
провести перерахунок державної та
додаткової пенсії по інвалідності
ОСОБА_3 з розрахунку 8 мінімальних
пенсій за віком та 75% мінімальної
пенсії за віком відповідно, що
розраховується з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого для
відповідної категорії населення,
відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 17.03.2010
року, а також здійснити відповідні
виплати на користь позивача з
відрахуванням вже сплаченої суми.

Старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби у Чернігівській області
Курилець В.І. 02.09.2014 року прийнято
постанову про накладення штрафу на
боржника за невиконання рішення суду у
розмірі 1360,00 грн. (ВП № 32627292).

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. ст. 5, 25, 27, 75, 89
Закону України «Про виконавче
провадження», суд першої інстанції
дійшов висновку про правомірність
винесення державним виконавцем
постанови про накладення штрафу на
Позивача, оскільки останнім не
виконано рішення суду в повному обсязі.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Положеннями частин 1, 3 ст. 5 Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон) визначено, що вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону у постанові
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Зі змісту постанови про відкриття
виконавчого провадження від 15.12.2010 року
вбачається, що Управлінню було
запропоновано добровільно виконати
рішення суду у строк до 22.12.2010 року.
Позивач отримав копію даної постанови
10.01.2010 року, однак доказів виконання
виконавчого листа № 2-а-2632/10 останнім
подано не було.

Приписами до ч. 1 ст. 27 Закону
закріплено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Як було встановлено судом першої
інстанції та не заперечується
Позивачем, останній не виконує рішення
суду у зв'язку з відсутністю
відповідного фінансування з
Державного бюджету України, оскільки
згідно приписів ст. 63 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 75 Закону
визначено, що у разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 89 Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Приписами ч. 2 ст. 89 Закону
закріплено, що у разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає на нього штраф
у подвійному розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Зі змісту постанови про
накладення штрафу вбачається, що
державним виконавцем накладено на
Позивача штраф за невиконання рішення
суду без поважних причин у подвійному
розмірі.

При цьому, колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи Апелянта про
невиконання посадовою особою
Відповідача обов'язку щодо перевірки
поважності причин невиконання рішення
суду, оскільки боржник посилався на
неможливість виконання рішення суду
через відсутність грошових коштів, що
не може бути визнано поважною причиною,
зокрема, з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожен
має право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь-якого
висунутого проти нього кримінального
обвинувачення.

У своїх рішеннях Європейський суд з
прав людини неодноразово зазначав, що
ефективний доступ до суду включає
право на те, щоб рішення суду було
виконане без невиправданих затримок.
Асигнування на виплату державних
боргів може спричинити певні затримки
у виконанні рішень з бюджету Уряду, але
неможливість для заявника домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на його чи її користь, становить
втручання у право на мирне володіння
майном, що викладене у першому реченні
пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
Державний орган влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про повернення боргу. За
певних обставин затримка з виконанням
судового рішення може бути
виправданою. Але затримка не може бути
такою, що спотворює сутність
гарантованого пунктом 1 статті 6 права.
Не можна, посилаючись на стверджуванні
фінансові труднощі, яких зазнавала
держава, перешкоджати заявникові
отримати вигоду від ухваленого на його
користь судового рішення. Відсутність
бюджетних коштів не може виправдати
таке упущення («Іммобільяре Саффі»
проти Італії» [GC], N 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V,
«Бурдов проти Росії» (Заява N 59498/00) від
07.05.2002, Войтенко проти України» (Заява N
18966/02) від 29.06.2004 року).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Положеннями ст. 8 КАС України
закріплено, що суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
відсутність грошових коштів у боржника
не може бути підставою для
неможливості державним органом
виконати рішення про повернення боргу
перед громадянином.

Отже, враховуючи те, що Управлінням без
поважних причин не було виконано
рішення суду, державним виконавцем
прийнято постанову про накладення
штрафу на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачений чинним
законодавством.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
211, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м. Чернігові
- залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України у м. Чернігові до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про визнання протиправним та
скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається в порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.