Справа № 2а-3304/10/0670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/13024/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Сіроша М.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції

на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13 липня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року

у справі № 2а-3304/10/0670

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції (далі - відповідач) про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення №/3 від 11
травня 2010 року (в редакції заяви про
зміну предмету позову від 08 червня 2010
року).

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2010
року позов задоволено. Визнано
нечинним податкове
повідомлення-рішення
Новоград-Волинської ОДПІ №/3 від 11
травня 2010 року в частині визначення
приватному підприємцю ОСОБА_1
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 50569,00 грн. та
застосованих штрафних санкцій в
розмірі 25284,50 грн., а всього в розмірі
75853,50 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13 липня 2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Новоград-Волинська
ОДПІ, посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року і ухвалити нове судове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Новоград-Волинська ОДПІ провела
документальну позапланову виїзну
перевірку суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з
питань правомірності обчислення,
повноти та своєчасності сплати до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності та
податку на додану вартість при
взаємовідносинах з ТОВ «Сігма», ПП
«Торгальянс», ТОВ «Алтей Консалт» за
період з 01 січня 2007 року по 31 березня 2008
року, за результатами якої був
складений акт №192/05-53/79/17-02/54/НОМЕР_1 від
16 лютого 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги
підпунктів 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7,
підпункту 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого позивачем
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 50569,00 грн., в тому числі: за
січень 2007 року в сумі 7100,00 грн., за
березень 2007 року в сумі 11042,00 грн., за
квітень 2007 року в сумі 13349,00 грн., за
травень 2007 року в сумі 1469,00 грн., за
червень 2007 року в сумі 7960,00 грн., за
липень 2007 року в сумі 4168,00 грн., за
серпень 2007 року в сумі 1092,00 грн., за
жовтень 2007 року в сумі 1093,00 грн., за
лютий 2008 року в сумі 2957,00 грн., за
березень 2008 року в сумі 339,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що позивачем безпідставно віднесено до
складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість на суму 51418,00
грн. за придбання запасних частин від
постачальників товару, а саме: ТОВ
«Сігма», ПП «Торгальянс», ТОВ «Алтей
Консалт», оскільки на момент вчинення
господарських операцій вони не були
платниками податку на додану вартість,
свідоцтва платника податку на додану
вартість даних суб'єктів
господарювання були анульовані, з
урахуванням того, що в податкових
накладних, виписаних вказаними
контрагентами, вказані неправильні
номери свідоцтв платника податку на
додану вартість зазначених суб'єктів
господарювання. При цьому, в акті
перевірки було вказано, що згідно акту
перевірки № 539/05-53/13/17-02/47/НОМЕР_1 від 23
травня 2008 року, на підставі якого було
прийняте податкове
повідомлення-рішення №/0 від 23
травня 2008 року, позивачу вже було
зменшено податковий кредит на суму
податку на додану вартість у розмірі
848,67 грн. за податковою накладною № 2021
від 25 січня 2007 року, виписаною ТОВ
«Торгальянс».

11 травня 2010 року Новоград-Волинська
ОДПІ на підставі вказаного акту
перевірки та з урахуванням процедури
апеляційного узгодження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/3, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначила ОСОБА_1 суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 75853,50 грн., у тому
числі: 50569,00 грн. - за основним платежем,
25284,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що визначення
податковим органом позивачу суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість згідно оспорюваного
податкового повідомлення-рішення є
безпідставним, оскільки позивач
правомірно включив до складу
податкового кредиту відповідного
податкового періоду суми податку на
додану вартість на підставі належним
чином оформлених податкових накладних,
отриманих від ТОВ «Сігма» та ТОВ «Алтей
Консалт», з огляду фактичне здійснення
господарських операцій, що не
оспорювалось податковим органом, а
також зважаючи на те, що податковим
органом не надано належних та
допустимих доказів анулювання
свідоцтв платників податку на додану
вартість ТОВ «Сігма» та ТОВ «Алтей
Консалт», копії яких знаходяться в
матеріалах справи та номери яких
вказані у податкових накладних.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1.6-1.7 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податкове зобов'язання - це загальна
сума податку, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді, що визначена
згідно з цим Законом; податковий кредит
- це сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
підставою для формування податкового
кредиту є наявність у платника податку
- покупця належно оформленої
податкової накладної, яка видається
платником податку, що поставляє товари
(роботи, послуги), на підтвердження
здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) пов'язує виникнення у
платника податку на додану вартість
права на включення сплачених ним сум
податку до податкового кредиту із
фактичним виконанням робіт (послуг) чи
поставкою товарів, у ціні яких цей
податок сплачений.

У справі, що розглядається, суди першої
та апеляційної інстанцій встановили,
що господарські операція з поставки
позивачу товарно-матеріальних
цінностей ТОВ «Сігма» та ТОВ «Алтей
Консалт» мали реальний характер, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, з
урахуванням того, факт виконання
сторонами зобов'язань за договорами та
факт подальшого використання
позивачем товарно-матеріальних
цінностей у власній господарській
діяльності органом державної
податкової служби не заперечувався.

Щодо тверджень податкового органу про
те, що податкові накладні, виписані ТОВ
«Сігма» та ТОВ «Алтей Консалт», не
відповідають вимогам підпунктів 7.2.4,
7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
оскільки були виписані суб'єктами
господарювання, реєстрація яких як
платників податку на додану вартість
була анульована, то суди попередніх
інстанцій обґрунтовано відхилили їх як
безпідставні, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.2.4
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно з пунктом 9.8 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
реєстрація осіб як платників податку
на додану вартість діє до дати її
анулювання.

Пунктом 25 Положення про реєстрацію
платників податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 01
березня 2000 року №79 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), встановлено, що
реєстрація діє до дати її анулювання,
яке відбувається у випадках,
визначених пунктом 9.8 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість». Анулювання реєстрації
здійснюється шляхом анулювання
Свідоцтва та виключення платника
податку на додану вартість з Реєстру.

Згідно абзаців 1, 3 пункту 35 вказаного
вище Положення (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) для інформування
платників податку Державна податкова
адміністрація України щомісяця у
термін до 12 числа місяця оприлюднює на
web-сайті Державної податкової
адміністрації України (www.sta.gov.ua):
інформацію про осіб, позбавлених
реєстрації як платників податку на
додану вартість за заявою платника
податку або з ініціативи органів
державної податкової служби чи
рішенням суду, а саме: про анульовані
Свідоцтва та Спеціальні свідоцтва
платників податку із зазначенням
індивідуальних податкових номерів, дат
анулювання, причин анулювання та
підстав для анулювання свідоцтв.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, доказів
оприлюднення на web-сайті ДПА України
інформації про позбавлення реєстрації
як платника на додану вартість
цінностей ТОВ «Сігма» та ТОВ «Алтей
Консалт», копії яких знаходяться в
матеріалах справи (т.1 арк. справи 21-22) та
номери яких вказані у податкових
накладних, на вимогу судів
Новоград-Волинською ОДПІ надано не
було, тоді як на момент виконання
господарських операцій зазначені
суб'єкти господарювання знаходились в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України. Не
додано таких доказів і до касаційної
скарги.

При цьому, колегією суддів враховано,
що позивачу вже було зменшено
податковий кредит на суму податку на
додану вартість у розмірі 848,67 грн. за
податковою накладною №2021 від 25 січня
2007 року, виписаною ТОВ «Торгальянс»,
згідно акту перевірки
№539/05-53/13/17-02/47/НОМЕР_1 від 23 травня 2008
року (т.1 арк. справи 48-63), на підставі
якого було прийняте податкове
повідомлення-рішення №/0 від 23
травня 2008 року (т.1 арк. справи 65), та, як
наслідок, вказана сума податку на
додану вартість не була врахована
податковим органом при визначення
податкових зобов'язань згідно
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення та
наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Новоград-Волинської ОДПІ
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2010
року та ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ М.В. Сірош

_____________________ Т.М. Шипуліна