Справа № 591/6311/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.Справа №
591/6311/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного
районного суду м. Суми від 03.10.2014р. по
справі № 591/6311/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до
Зарічного районного суду м. Суми з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах, в якому просив суд:

- зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок пенсії з урахуванням норм
ст.ст. 13, 19 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", починаючи з 01.01.2004 року з
подальшою виплатою суми недоотриманої
пенсії з урахуванням індексу інфляції
на суму недоотриманої пенсії.

Ухвалою Зарічного районного суду м.
Суми від 03.10.2014 року адміністративний
позов ОСОБА_1 в частині вимог до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах про зобов'язання здійснити
перерахунок пенсії з урахуванням
ст.ст.13, 19 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" з подальшою виплатою
суми недоотриманої пенсії з
урахуванням індексу інфляції за період
з 01.01.2004р. по 26.02.2014р. включно - залишено
без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, позивачем подано апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної ухвали, норм
процесуального права, а саме: ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, позивач просить ухвалу
Зарічного районного суду м. Суми від
03.10.2014 року скасувати і направити
справу для продовження розгляду.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача,
перевіривши, в межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції
та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про залишення
адміністративного позову в частині
вимог за період з 01.01.2004р. по 26.02.2014р. без
розгляду, суд першої інстанції виходив
з того, що позивачем пропущено
шестимісячний строк звернення до суду
з адміністративним позовом,
передбачений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, без поважних причин.

За висновком суду першої інстанції,
позивачем не доведено поважність
причин пропуску строку звернення до
суду, що зумовило застосування судом
наслідків пропущення строку звернення
до суду, визначених ст.100 КАС України, та
відповідно залишення частини позовних
вимог без розгляду.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
27.08.2014 року із вимогами із вимогами щодо
захисту його порушеного права,
починаючи з 01.01.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Відповідно до пункту 5 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
подано адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
суду поважними).

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З наведених вище приписів КАС України
випливає, що адміністративний позов
може бути поданий у межах строку
звернення до адміністративного суду
визначеного цим Кодексом або іншими
законами, який обчислюється з моменту
коли позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав.

Предметом адміністративного позову у
цій справі є перерахунок пенсії, для
звернення з яким чинним законодавством
України спеціальних строків не
встановлено, а тому такий позов має
бути поданий в межах визначеного ч. 2 ст.
99 КАС України шестимісячного строку,
перебіг якого починається з дня коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав.

Визначаючи початок перебігу строку
звернення з даним адміністративним
позовом, суд апеляційної інстанції
виходить з того, що пенсія позивача є
періодичною виплатою, яка позивачем,
хоч і в меншому розмірі, отримується
кожного місяця, а тому про порушення
своїх прав щодо недоплати він повинен
був дізнаватися кожного місяця під час
його отримання, починаючи з дати
первинного перерахунку пенсії,
здійсненого на підставі поданої заяви
від 01.01.2004 року.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом (27.08.2014 р.), шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період, за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що права позивача
підлягають захисту в межах
шестимісячного строку, починаючи з
26.02.2014 року.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду.
Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала (частина
1 статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України). Позовна заява
може бути залишена без розгляду як на
стадії вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи (частина 2
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства України
певних процесуальних дій. Інститут
строків в адміністративному процесі
сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Слід зазначити, що поважними причинами
пропуску строку звернення до суду
можуть бути визнані лише такі
обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
процесуальних дій, які повинні бути
підтверджені належними доказами.

Однак, позивачем ні до суду першої
інстанції, ні до суду апеляційної
інстанції не надано доказів поважності
пропуску строку для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
відшкодування коштів. Позивачем не
вказано жодних перешкод для звернення
до суду протягом більше ніж рік з
моменту виникнення спірних
правовідносин.

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги стосовно наведених
причин поважності пропуску строку
звернення до суду колегією суддів
відхиляються, оскільки перебіг
процесуального строку починається з
наступного після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок, тобто, з
дня коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивач не надав
доказів, які б підтверджували
поважність причин пропуску строку
звернення до суду, а тому позовні
вимоги ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 року по
26.02.2014 року судом першої інстанції
правомірно залишено без розгляду.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що ухвала Зарічного районного
суду м. Суми від 03.10.2014 року відповідає
вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги позивача колегією
суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано їм належну оцінку та прийнято
законне і обґрунтоване рішення, з
дотриманням норм процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми
від 03.10.2014р. по справі № 591/6311/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст ухвали
виготовлений 17.11.2014 р.