Справа № 810/1775/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 08 травня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Едванс Ко, ЛТД» до
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції в Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю «Едванс Ко,
ЛТД» звернулися в суд з позовом до
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.12.2012 року
№, № та № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 08 травня 2013
року вимоги позивача задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить постанову суду першої
інстанції скасувати та постановити по
справі нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Свої вимоги апелянт аргументує
тим, що судом першої інстанції не в
повному обсязі досліджено обставини та
надано не вірну правову оцінку діям
відповідача щодо підстав та
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
у листопаді 2012 року, відповідно до
наказу Бориспільської ОДПІ від 21.11.2012
року №814, посадовими особами
відповідача проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Едванс Ко, ЛТД» з питань дотримання
вимог податкового та валютного
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Єврофокс Україна», ПП
«Продукт-Сервіс» за січень-квітень 2012
року, за результатами якої було
складено акт від 29.11.2012 року №
546/22-2/20097044.

Вказаною перевіркою встановлено
порушення позивачем положень пункту
198.6 статті 198 Податкового кодексу в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у розмірі 45564,36 грн.,
пункту 139.1.19 статті 139 Податкового
кодексу в результаті чого занижено
податок на прибуток у розмірі 47842,00 грн..

Висновки посадових осіб податкового
органу про порушення позивачем вимог
податкового законодавства ґрунтуються
на припущенні, що договори
купівлі-продажу, укладені між
позивачем та ТОВ «Єврофокс Україна», ПП
«Продукт-Сервіс», є нікчемними і
такими, що порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави і
суспільства, оскільки вказані договори
укладено за відсутності наміру дійсної
поставки товарів, фактично ніякі
поставки контрагентами не проводились,
а договори укладено лише задля
незаконного зменшення об'єкту
оподаткування податком на додану
вартість та податком на прибуток.

За результатами перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 17.12.2012 року
№, № та №, якими
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 64469,08 грн., збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі 71763,00 грн. та
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 2585,00 грн..

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивачем доведено, що здійснені ним
господарські операції з контрагентом
носять реальний характер, а отримані
послуги (товар) використані в межах
господарської діяльності.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів, з наступних підстав.

Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пп. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Основними видами діяльності позивача
згідно КВЕД є: посередництво в торгівлі
товарами широкого асортименту,
неспеціалізована оптова торгівля
харчовими продуктами, напоями та
тютюновими виробами.

У січні 2013 року між позивачем та ПП
«Продукт-Сервіс» укладено усний
договір купівлі-продажу.

Відповідно до умов вказаного договору
продавець (ПП «Продукт-Сервіс»)
зобов'язувався передати покупцю
(позивачу) товари (столові прибори,
посуд).

Факт поставки товарів підтверджується
видатковими накладними від 25.01.2012 року
№01/12, від 30.01.2012 року №03/12, від 02.02.2012
року №102/12, від 09.02.2012 року №103/12, від
20.02.2012 року №107/12 та від 22.02.2012 року №109/12,
податковими накладним від 25.01.2012 року
№55, від 30.01.2012 року №70, від 02.02.2012 року
№12, від 09.02.2012 року №31, від 20.02.2012 року
№70 та від 22.02.2012 року №76, та
рахунками-фактурами.

Позивач здійснив оплату за вказаним
договором у розмірі 164573,86 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями, наявними в матеріалах
справи.

За здійсненими господарськими
операціями, позивачем сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних ПП «Продукт-Сервіс»
податкових накладних у розмірі 27 428,98
грн..

Між позивачем та ТОВ «Єврофокс
Україна» 25 лютого 2012 року укладено
договір купівлі-продажу № 2502/12.

Відповідно до умов вказаного договору
продавець (ТОВ «Єврофокс Україна»)
зобов'язувався поставити покупцю
(позивачу) товари (столові прибори,
посуд).

Факт поставки товарів підтверджується
видатковими накладними від 15.03.2012 року
№15/12, від 21.03.2012 року №21/12, від 30.03.2012
року №30/12, від 03.04.2012 року №304/12, від
12.04.2012 року №324/12 та від 30.04.2012 року №334/12,
податковими накладним від 15.03.2012
№26, від 21.03.2012 року №42, від 30.03.2012 року
№102, від 03.04.2012 року №9, від 12.04.2012 року
№36 та від 30.04.2012 року №99 та
рахунками-фактурами.

Позивач здійснив оплату за вказаним
договором у розмірі 78 800,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями, наявними в матеріалах
справи.

За здійсненими господарськими
операціями, позивачем сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних ТОВ «Єврофокс Україна»
податкових накладних у розмірі 8 135,38
грн..

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну.

Наявні в матеріалах справи первинні
документи повністю відповідають
вимогам п.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та п.2 Положення
про документальне - забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Відповідно до и. 201.6 ст. 206 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
будь-які дані про те, що на момент
надання податкових накладних
контрагент позивача не був
зареєстрований платником податку на
додану вартість, а тому не мав права
виписувати податкові накладні.

У свою чергу, право платника податку на
додану вартість на отримання
податкового кредиту не пов'язано зі
сплатою особою, що видала податкову
накладну, своїх податкових зобов'язань
перед бюджетом, а також із порушенням
правил ведення бухгалтерського та
податкового обліку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем доведено факт здійснення
господарських операцій належними
первинними документами, копії яких
наявні в матеріалах справи та які
відповідають як за змістом, так і за
своєю формою вимогам чинного
законодавства.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200,
205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції в Київській
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 08 травня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
20.11.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Кобаль М.І.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Кобаль М.І.