Справа № 1570/7010/2012
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/7010/2012
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року
м.
Одеса

Суддя Одеського окружного
адміністративного суду Токмілова Л.М.,
розглянувши в письмовому провадженні
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області про
визнання недійсним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний
позов ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 або
позивач) до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області (надалі - ГУ МВС
України в Одеській області або
відповідач), яким позивач просить суд
визнати недійсним рішення про відмову
в зарахуванні йому строку проходження
служби в органах внутрішніх справ на
території НКАО Азербайджанської РСР в
період з 30.09.1989 року по 25.11.1992 року як
один місяць проходження служби за три,
як учаснику бойових дій; зобов'язати
відповідача внести зміни до наказу
начальника ГУМВС України в Одеській
області № 348 о/с від 19.07.2011 року в
частині перерахування йому вислуги
років у пільговому обчисленні з
урахуванням проходження служби в
органах внутрішніх справ на території
НКАО Азербайджанської РСР в період з
30.09.1989 року по 25.11.1992 року як один місяць
проходження служби за три, як учаснику
бойових дій; зобов'язати відповідача
внести зміни до розрахунку вислуги
років на пенсію в частині
перерахування йому вислуги років у
пільговому обчисленні з урахуванням
проходження служби в органах
внутрішніх справ на території НКАО
Азербайджанської РСР в період з 30.09.1989
року по 25.11.1992 року як один місяць
проходження служби за три, як учаснику
бойових дій; зобов'язати відповідача
надати до Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області подання про перерахування
пенсії позивачу з 19.07.2011 року по
теперішній час.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 25.03.2013р.
позов задоволено.

Не погоджуюсь із рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2013р.
скаргу залишено без задоволення, а
рішення Одеського окружного
адміністративного суду без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 13.03.2014р. рішення судів
попередніх інстанцій скасовано, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 08.04.2014р. справу
прийнято до провадження суддею
Токміловою Л.М.

Позивач у судовому засіданні заявив
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про час, дату та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином. Клопотань, заяв про
неможливість прибути у судове
засідання не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Відтак, суддя дійшов висновку, що спір
підлягає вирішенню на підставі наявних
у матеріалах справи доказів, оскільки
вони повно та всебічно висвітлюють
обставини спірних правовідносин.

Суд ухвалив про розгляд справи в
письмовому провадженні 14.11.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на
думку позивача, відповідачем невірно, з
порушенням норм чинного законодавства,
нарахована йому вислуга років. Так,
зокрема, позивач зазначає, що він є
учасником бойових дій, а відповідно до
п. 3 п.п. "а" постанови Кабінету Міністрів
України № 393 від 17.07.1992 року, до вислуги
років для призначення пенсій на
пільгових умовах зараховується один
місяць служби за три місяці у разі
прийняття участі у бойових діях під час
проходження служби, в той час як
відповідач не врахував вимог вказаного
нормативного акту при визначенні йому
вислуги років.

Суд, дослідивши матеріали справи та
надані докази, вважає, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 30.09.1988
року по 25.11.1992 року позивач проходив
службу у складі органів внутрішніх
справ СРСР на території Нагорно -
Карабахської автономної області.

Відповідно до наказу начальника ГУМВС
України в Одеській області № 348 о/с від
19.07.2011 року, позивач звільнений з
органів внутрішніх справ у відставку
за п. 65 "а" Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ - за віком
(а.с.7). Згідно витягу зазначеного наказу
вислуга років позивача на день
звільнення у календарному обчисленні
становила 22 роки 26 днів, у пільговому - 27
років 10 місяців 27 днів.

ВК УКЗ ГУМВС України в Одеській області
19.07.2011 року зроблено розрахунок вислуги
років позивача для призначення пенсії
за вислугою років, згідно якого вислуга
років станом на 19.07.2011 року для
призначення пенсії складає 27 років 00
місяців 13 днів (а.с. 8-9).

31 жовтня 2011 року ГУМВС України в
Одеській області до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області було подано подання
про призначення пенсії ОСОБА_1 № 2802 від
27.10.2011 року, згідно якого вислуга років
для призначення пенсії станом на 19.07.2011
року складає 27 років 00 місяців 13 днів
(а.с. 10).

Суд встановив, що при нарахуванні
позивачу вислуги років у пільговому
обчисленні відповідачем не зараховано
строк проходження позивачем служби в
органах внутрішніх справ на території
Нагорно - Карабахської Автономної
області Азербайджанської PCP в період з
30.09.1989 року по 25.11.1992 року як один місяць
проходження служби за три, вказані
обставини представником відповідача
не спростовувались.

Позивач, вважаючи, що вислуга років у
пільговому обчисленні нарахована
позивачу невірно, з порушенням норм
чинного законодавства, він 20.08.2012 року
звернувся до ГУМВС України в Одеській
області із заявою про зарахування йому
строку проходження служби в органах
внутрішніх справ на території Нагорно -
Карабахської Автономної області
Азербайджанської PCP в період з 30.09.1989
року по 25.11.1992 року як один місяць
проходження служби за три (а.с. 20).

Листом ГУМВС України в Одеській
області №9/П-793 від 11.09.2012 року позивачу
відмовлено в задоволенні його заяви, з
посиланням на те, що підстав для
зарахування до пільгової вислуги років
час проходження ним служби в
Степанакертському міськвиконкомі УВС
Нагорно-Карабахського округу із
розрахунку один місяць служби за три -
не має (а.с. 21).

Суд, проаналізувавши норми чинного
законодавства України, що регулює
спірні правовідносини між сторонами,
не погоджується з висновком
відповідача щодо відсутності підстав
для зарахування ОСОБА_1 до вислуги
років стажу служби в період з 30.09.1989
року по 25.11.1992 року на пільгових умовах
з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
повинні діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і Законами України.

Стаття 46 Конституції України
передбачає право кожного громадянина
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених Законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 1-1, 1-2, 4, 15 Закону
України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей" від 20.12.1991р. № 2011-XII, соціальний
захист військовослужбовців -
діяльність (функція) держави,
спрямована на встановлення системи
правових і соціальних гарантій, що
забезпечують реалізацію
конституційних прав і свобод,
задоволення матеріальних і духовних
потреб військовослужбовців відповідно
до особливого виду їх службової
діяльності, статусу в суспільстві,
підтримання соціальної стабільності у
військовому середовищі. Це право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, у старості, а також в інших
випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей базується на
Конституції України і складається з
цього Закону та інших
нормативно-правових актів. Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, встановлені більш
високі норми щодо соціального захисту
військовослужбовців та членів їх
сімей, ніж ті, що містить законодавство
України, то застосовуються норми
міжнародного договору.

Військовослужбовці користуються усіма
правами і свободами людини та
громадянина, гарантіями цих прав і
свобод, закріпленими в Конституції
України та законах України, з
урахуванням особливостей,
встановлених цим та іншими законами.

Забезпечення виконання цього Закону,
інших нормативно-правових актів щодо
соціального і правового захисту
військовослужбовців та членів їх сімей
покладається на органи державної влади
та органи місцевого самоврядування.

Пенсійне забезпечення
військовослужбовців після звільнення
їх з військової служби провадиться
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб".

Відповідно до преамбули Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб" від 09.04.1992р. № 2262-XII
(далі - Закон № 2262-XII), цей Закон
визначає умови, норми і порядок
пенсійного забезпечення громадян
України із числа осіб, які перебували
на військовій службі, службі в органах
внутрішніх справ, осіб начальницького
і рядового складу Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України, державній пожежній
охороні, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації України,
органах і підрозділах цивільного
захисту, податковій міліції чи
Державній кримінально-виконавчій
службі України, та деяких інших осіб,
які мають право на пенсію за цим
Законом.

Закон має на меті реалізацію особами,
які мають право на пенсію за цим
Законом, свого конституційного права
на державне пенсійне забезпечення у
випадках, передбачених Конституцією
України та цим Законом, і спрямований
на встановлення єдності умов та норм
пенсійного забезпечення зазначеної
категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне
забезпечення осіб, які мають право на
пенсію за цим Законом, шляхом
встановлення їм пенсій не нижче
прожиткового мінімуму, визначеного
законом, перерахунок призначених
пенсій у зв'язку із збільшенням рівня
грошового забезпечення, надання
передбачених законодавством державних
соціальних гарантій, вжиття на
державному рівні заходів, спрямованих
на їх соціальний захист.

Згідно із ст.ст. 1, 1-1 Закону № 2262-XII,
особи офіцерського складу, прапорщики
і мічмани, військовослужбовці
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особи, які мають
право на пенсію за цим Законом, при
наявності встановленої цим Законом
вислуги на військовій службі, службі в
органах внутрішніх справ і в державній
пожежній охороні, службі в Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, в органах і
підрозділах цивільного захисту,
податкової міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби України
мають право на довічну пенсію за
вислугу років.

Законодавство про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб, які мають право на пенсію за цим
Законом, базується на Конституції
України і складається з цього Закону,
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та інших
нормативно-правових актів України,
прийнятих відповідно до цих законів.

У відповідності із ст.ст. 1-2, 2 Закону №
2262-XII, право на пенсійне забезпечення на
умовах цього Закону мають, зокрема,
звільнені зі служби особи
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ України,
особи начальницького складу
податкової міліції, особи
начальницького і рядового складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України, особи начальницького і
рядового складу органів і підрозділів
цивільного захисту.

Військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
мають право на пенсійне забезпечення,
пенсії відповідно до цього Закону
призначаються і виплачуються після
звільнення їх зі служби.

В той же час, цим Законом визначені
випадки, коли пенсія
військовослужбовцям може призначатись
відповідно до інших законів у сфері
пенсійного забезпечення.

Так, ст. 5 Закону № 2262-XII встановлено,
що особам, звільненим з військової
служби, іншим особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей може призначатися (за їх
бажанням) пенсія на умовах і в порядку,
передбачених Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". При цьому для обчислення
пенсій враховуються всі види грошового
забезпечення, що отримували зазначені
особи, які мають право на пенсію за цим
Законом, перед звільненням зі служби.

Умови призначення пенсій за вислугу
років особам, звільненим з військової
служби, визначені ст. 12 Закону № 2262-XII.

Так, відповідно до п. "а" ст. 12 Закону №
2262-XII пенсія за вислугу років
призначається особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, іншим особам, зазначеним у
пунктах "б" - "д" статті 1 - 2 цього Закону
(крім осіб, зазначених у частині третій
статті 5 цього Закону), незалежно від
віку, якщо вони звільнені зі служби: по
30 вересня 2011 року і на день звільнення
мають вислугу 20 років і більше;

В той же час, пунктом "б" ст. 12 Закону №
2262-XII визначено, що пенсія за вислугу
років призначається також особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, іншим особам,
зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12
цього Закону, в разі досягнення ними на
день звільнення зі служби 45-річного
віку, крім осіб, зазначених у частині
третій статті 5 цього Закону, за
наявності у них страхового стажу 25
років і більше, з яких не менше ніж 12
календарних років і 6 місяців становить
військова служба або служба в органах
внутрішніх справ, державній пожежній
охороні, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації України,
органах і підрозділах цивільного
захисту, податковій міліції чи
Державній кримінально-виконавчій
службі України.

Виходячи зі змісту цієї правової норми,
умовами призначення пенсій за вислугу
років військовослужбовцям за пунктом
"б" ст. 12 Закону № 2262-XII є одночасна
наявність наступних факторів:
досягнення на день звільнення зі
служби 45-річного віку; наявність
страхового стажу 25 років і більше; у
складі страхового стажу військова
служба повинна становити не менше ніж 12
календарних років і 6 місяців.

Види служби та періоди часу, які
зараховуються до вислуги років для
призначення пенсії визначені ст.17
Закону № 2262-XII.

Статтею 17-1 цього ж Закону встановлено,
що порядок обчислення вислуги років та
визначення пільгових умов призначення
пенсій особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок визначений постановою
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 р. № 393 "Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей" (далі - Постанова КМ
України № 393).

Пунктом 1 Постанови КМ України № 393
встановлено, що для призначення пенсій
за вислугу років відповідно до Закону
України "Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ" особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ до вислуги
років, зокрема, зараховуються: служба в
органах внутрішніх справ України на
посадах начальницького і рядового
складу з дня призначення на відповідну
посаду; дійсна військова служба у
Радянській Армії та
Військово-Морському Флоті,
прикордонних, внутрішніх, залізничних
військах, в органах державної безпеки
та інших військових формуваннях
колишнього СРСР, а також служба в
органах внутрішніх справ колишнього
СРСР та інші види служби і періоди
роботи, які відповідно до
законодавства колишнього СРСР
зараховувалися до вислуги років для
призначення пенсій
військовослужбовцям, а також особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ. Вислуга
років (у тому числі на пільгових умовах)
у цьому випадку обчислюється у порядку,
встановленому законодавством
колишнього СРСР, якщо цією постановою
не передбачено більш пільгових умов
зарахування до вислуги років часу
служби для призначення пенсій
військовослужбовцям та особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ.

При цьому пунктом 3 Постанови КМ
України №393 передбачено, що до вислуги
років для призначення пенсій особам,
зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї
постанови, зараховується на пільгових
умовах один місяць служби за три
місяці, в тому числі, участь у бойових
діях у воєнний час.

Тобто підставам для зарахування на
пільгових умовах одного місяця служби
за три місяці, про що просить позивач,
обов'язково є участь у бойових діях у
воєнний час.

Разом з тим суд зазначає, що чинне
законодавство України не містить
визначення терміну «бойові дії», а
також вичерпних характеристик, які б
давали можливість визначити певні дії
як бойові. Таким чином при визначенні,
чи мають дії, в яких позивач брав участь
на території Азербайджанської РСР,
характер бойових, слід враховувати в
повному обсязі обставини, які
супроводжували його перебування на
зазначених територіях.

Виконання позивачем службових
обов'язків по охороні громадського
порядку при надзвичайних обставинах,
пов'язаних з масовими антигромадськими
проявами на території
Азербайджанської РСР у період з 30.09.1989
року по 25.11.1992 року підтверджується
матеріалами справи.

Також суд вказує, що факт участі ОСОБА_1
у бойових діях в період з 30.09.1989 року по
25.11.1992 року встановлено постановою
Одеського окружного адміністративного
суду від 16.12.2008 року у справі № 2а-7257/08,
яка набрала законної сили. Оскільки
цією ж постановою відповідача у даній
справі зобов'язано прийняти рішення
про встановлення ОСОБА_1 статусу
учасника бойових дій з видачею
посвідчення встановленого зразку, таке
рішення було прийнято та 30 грудня 2008
року ГУМВС України в Одеській області
ОСОБА_1 видано посвідчення учасника
бойових дій серії НОМЕР_1, суд вважає, що
відповідачу на момент розгляду заяви
ОСОБА_1 про зарахування до стажу служби
періоду з 30.09.1989 року по 25.11.1992 року на
пільгових умовах, було відомо про
встановлення факту участі ОСОБА_1 у
бойових діях.

Крім того, в зазначеній постанові також
вказано, що із наданих позивачем
доказів та показань свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 вбчається, що він
особисто приймав участь у бойових
операціях, за мужність й вмілі
практичні навички під час здійснення
службового обов'язку в зоні бойових дій
отримував нагороди та подяки.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Стосовно того, чи брав ОСОБА_1 участь у
бойових діях у воєнний час, суд
зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 72 КАС України обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потрібно доказувати.

Загальновідомими обставинами є,
зокрема, факти, які відомі широкому
колу осіб, у тому числі і суду.

Так, загальновідомими фактами є те, що в
період, який передував відокремленню
колишніх союзних республік Союзу СРСР
та створення на їх території
незалежних держав, а саме з 1988 по 1992
роки в СРСР, зокрема, в
середньоазійских республіках виникали
непоодинокі етнічні конфлікти, що
супроводжувались збройними сутичками.
Збройні сили СРСР і органи внутрішніх
справ в даних регіонах виконували
бойові завдання, метою яких були захист
мирного населення та приборкання
конфліктуючих сторін. На час існування
СРСР та партійної ідеології. яка
панувала в той період не визнавалось,
що в союзних республіках могли вестись
бойові дії і реальна інформація про їх
трагічні наслідки замовчувалась.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

З огляду на вище зазначене, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визначаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Судові витрати розподілити відповідно
до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2,4,7,8,9,11,14,71,86,158 - 163, 167 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області про визнання недійсним рішення
та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати протиправною відмову
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області щодо зарахування ОСОБА_1 строку
проходження служби в органах
внутрішніх справ на території НКАО
Азербайджанської РСР в період з 30.09.1989
року по 25.11.1992 року як один місяць
проходження служби за три, як учаснику
бойових дій.

Зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області внести зміни до
наказу начальника ГУМВС України в
Одеській області № 348 о/с від 19.07.2011 року
в частині перерахування ОСОБА_1 вислуги
років у пільговому обчисленні з
урахуванням проходження служби в
органах внутрішніх справ на території
НКАО Азербайджанської РСР в період з
30.09.1989 року по 25.11.1992 року як один місяць
проходження служби за три, як учаснику
бойових дій.

Зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області внести зміни до
розрахунку вислуги років на пенсію в
частині перерахування ОСОБА_1 вислуги
років у пільговому обчисленні з
урахуванням проходження служби в
органах внутрішніх справ на території
НКАО Азербайджанської РСР в період з
30.09.1989 року по 25.11.1992 року як один місяць
проходження служби за три, як учаснику
бойових дій.

Зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області надати до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області подання про
перерахування пенсії ОСОБА_1 з 19.07.2011
року по день фактичного здійснення
такого перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги. Якщо
апеляційну скаргу не буде подано в
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути
оскаржена до Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя
Л.М. Токмілова

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області про визнання недійсним рішення
та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати протиправною відмову
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області щодо зарахування ОСОБА_1 строку
проходження служби в органах
внутрішніх справ на території НКАО
Азербайджанської РСР в період з 30.09.1989
року по 25.11.1992 року як один місяць
проходження служби за три, як учаснику
бойових дій.

Зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області внести зміни до
наказу начальника ГУМВС України в
Одеській області № 348 о/с від 19.07.2011 року
в частині перерахування ОСОБА_1 вислуги
років у пільговому обчисленні з
урахуванням проходження служби в
органах внутрішніх справ на території
НКАО Азербайджанської РСР в період з
30.09.1989 року по 25.11.1992 року як один місяць
проходження служби за три, як учаснику
бойових дій.

Зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області внести зміни до
розрахунку вислуги років на пенсію в
частині перерахування ОСОБА_1 вислуги
років у пільговому обчисленні з
урахуванням проходження служби в
органах внутрішніх справ на території
НКАО Азербайджанської РСР в період з
30.09.1989 року по 25.11.1992 року як один місяць
проходження служби за три, як учаснику
бойових дій.

Зобов'язати Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області надати до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області подання про
перерахування пенсії ОСОБА_1 з 19.07.2011
року по день фактичного здійснення
такого перерахунку пенсії ОСОБА_1.