Справа № 819/1820/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2014 м.
Київ К/800/43883/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.08.2013р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2014р. у
справі за позовом Управління
Пенсійного Фонду України в
Монастириському районі Тернопільскої
області до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області про скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року Управління Пенсійного
Фонду України в Монастириському районі
Тернопільскої області звернулося до
суду з позовом до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області з вимогами про визнання
незаконними та скасування постанов про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 27.06.2013 року ВП №12479131, ВП
№9949190, ВП №11443522, ВП №10516958, ВП №9298102, ВП
№8395501, ВП №7834242, ВП №14384617, ВП №13119090, ВП
12471055, ВП №11937769.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.08.2013р.
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2014р.
апеляційну скаргу Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області залишено без задоволення,
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.08.2013р. у
справі залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що обов'язковою
підставою для застосування державним
виконавцем положень п. 9 ч. 1
ст. 47 Закону України "Про виконавче
провадження" при прийнятті постанови
про повернення виконавчого документа
стягувачеві є встановлена законом
заборона щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника.

У касаційній скарзі Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області просить скасувати судові
рішення та відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне. Предметом
судового розгляду в даній
адміністративній справі є позовні
вимоги про скасування постанов про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 27.06.2013р. ВП №12479131, ВП
№9949190, ВП №11443522, ВП №10516958, ВП №9298102, ВП
№8395501, ВП №7834242, ВП №14384617, ВП №13119090, ВП
12471055, ВП №11937769.

27.06.2013р. старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ в Тернопільській
області на підставі ухвали
Господарського суду Тернопільської
області від 18.01.2010р. прийнято постанови
про виведення виконавчого провадження
із зведеного виконавчого провадження
по ВП №12479131, ВП №9949190, ВП №11443522, ВП
№10516958, ВП №9298102, ВП №8395501, ВП №7834242, ВП
№14384617, ВП №13119090, ВП 12471055, ВП №11937769 та
прийнято постанови про поновлення
вказаних виконавчих проваджень.

На підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 Закону
України "Про виконавче провадження",
враховуючи виключення можливості
вчинення виконавчих дій щодо виконання
виконавчих документів, пред'явлених
УПФУ в Монастириському районі, ВПВР
управління ДВС ГУЮ в Тернопільській
області винесено постанови про
повернення стягувачеві виконавчих
документів ВП №12479131, ВП №9949190, ВП
№11443522, ВП №10516958, ВП №9298102, ВП №8395501, ВП
№7834242, ВП №14384617, ВП №13119090, ВП 12471055, ВП
№11937769.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені в Законі України
"Про виконавче провадження" №
606 від 21.04.1999р.

Частиною 1 статті 11 вказаного Закону
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 34 Закону
України від 21.04.1999 № 606-XIV виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у разі порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, якщо
відповідно до закону на вимогу
стягувача поширюється дія мораторію,
введеного господарським судом, крім
випадків знаходження виконавчого
провадження на стадії розподілу
стягнутих з боржника грошових сум (у
тому числі одержаних від реалізації
майна боржника).

На підставі ухвали Господарського суду
Тернопільської області від 09.07.2009р. у
справі №15/Б-1176 про порушення
провадження у справі про банкрутство
щодо ДП "Ковалівський спиртовий завод",
керуючись ст. 34 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавчі
провадження ВП №12479131, ВП №9949190, ВП
№11443522, ВП №10516958, ВП №9298102, ВП №8395501, ВП
№7834242, ВП №14384617, ВП №13119090, ВП 12471055, ВП
№11937769 були зупиненні до розгляду
справи по суті.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 39 Закону України
від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, діючій на
момент прийняття постанов про
поновлення виконавчого провадження)
виконавче провадження зупиняється у
випадках, передбачених: пунктами 3, 4, 6-10
і 12 - 14 ч. 1 ст. 37 цього Закону, п. 2 - 5 ч. 1 ст.
38 цього Закону до закінчення строку дії
зазначених обставин.

Після усунення обставин, які стали
підставою для зупинення виконавчого
провадження, державний виконавець
протягом трьох днів з моменту, коли
йому стало про це відомо, зобов'язаний
своєю постановою поновити виконавче
провадження за власною ініціативою або
за заявою стягувача. Копії постанови
надсилаються сторонам у триденний
строк.

Отже, аналізуючи вимоги абз. 3 ч. 2, ч. 5 ст.
39 Закону України від 21.04.1999 № 606
необхідно зазначити, що підставою для
поновлення виконавчого провадження є
закінчення строку дії зазначених
обставин до яких було зупинено
виконавче провадження, тобто до
припинення провадження у справі про
банкрутство.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано дійшли висновку, про те,
що підставою для зупинення виконавчих
проваджень ВП №12479131, ВП №9949190, ВП
№11443522, ВП №10516958, ВП №9298102, ВП
№8395501, ВП №7834242, ВП №14384617, ВП
№13119090, ВП 12471055, ВП №11937769 було порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, а тому
відповідачем передчасно прийнято
постанови про поновлення вказаних
виконавчих проваджень, оскільки
відсутні підстави для поновлення
виконавчого провадження.

Оскільки були відсутні підстави для
поновлення зазначених виконавчих
проваджень, суди попередніх інстанцій
правильно встановили, що відповідачем
передчасно та в порушення вимог абз. 3 ч.
2, ч. 5 ст. 39 Закону України від 21.04.1999 №
606-XIV прийнято оскаржені постанови про
повернення виконавчих проваджень до
припинення провадження у справі про
банкрутство ДП "Ковалівський спиртовий
завод".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України зокрема органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає висновки судів
першої та апеляційної інстанції
законними та обґрунтованими, оскільки
відповідачем не надано суду доказів та
не доведено правомірності прийняття
постанов про повернення виконавчих
документів стягувачеві.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 08.08.2013р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя - доповідач
В.М. Кочан

судді

Винокуров К.С.

Пасічник С.С.