Справа № 809/250/14
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року

Справа № 876/7757/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Клюби В.В., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання:
Корнієнко О.А.

позивача:
ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

представника позивача:
ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 14
липня 2014 року за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року фізична
особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1
звернувся в суд із зазначеним позовом,
в якому просив скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 25.12.2013
р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб за результатами річного
декларування на суму 34921,25 грн., з яких
27937,00 грн. за основним платежем і 6984,25
грн. за штрафними санкціями, рішення №
від 25.12.2013 р., яким до ФОП ОСОБА_1
застосовано штрафні санкції в розмірі
3497,41 грн., а також рішення № від
25.12.2013 р., яким до позивача застосовано
штрафні санкції в сумі 255,00 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
14.07.2014 р. позов було задоволено
повністю.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, її оскаржила
Коломийська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі -
Коломийська ОПДІ). Апеляційну скаргу
мотивує тим, що ФОП ОСОБА_1, внаслідок
віднесення до витрат сум
амортизаційних відрахувань на
транспортні засоби, на які відсутні
документально підтверджені витрати на
їх придбання та на які зроблено
експертну оцінку, а також віднесення до
складу витрат відсотків за
користування позикою банку, завищено
валові витрати на 141561 грн. (за 2011 рік -
60019,00 грн., за 2012 рік - 81542,00 грн.), в
результаті чого занижено податкове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 21234,00 грн. Також,
перевіркою правильності визначення
загального річного оподатковуваного
доходу платника податків - фізичної
особи, встановлено заниження ФОП
ОСОБА_1 інших доходів в сумі 40692,68 грн.
та несплату податку з доходу в сумі 1609,50
грн. за ставкою 15% і в сумі 5093,65 грн. за
ставкою 17%, з анульованого (прощеного)
боргу за самостійним рішенням
кредитора. Крім того, виявлено
заниження єдиного внеску на суму 49121,66
грн. із суми доходу в розмірі 141561,00 грн.
Тому просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта ОСОБА_3, який
просив задовольнити апеляційну скаргу,
представника позивача ОСОБА_2, який
просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що
Коломийською ОДПІ було проведено
документальну планову виїзну
перевірку суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування
податків і зборів, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове, державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.11.2011 р. по 31.12.2012 р., за
результатами якої складено акт №
915/173/НОМЕР_3 від 11.12.2013 р.

В ходів перевірки були встановлені
порушення пп.164.2.17 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), пп.14.1.3, пп.14.1.19 п.14.1 ст.14,
пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, п.146.4, п.146.5 ст.146 ПК
України, п.1 ч.2 ст.6 та ст.7 Закону України
«Про збір на облік єдиного внеску
загальнообов'язкове держане соціальне
страхування».

За результатами перевірки та на
підставі складеного акта, Коломийською
ОДПІ були прийняті податкове
повідомлення-рішення № від 25.12.2013
р., яким ФОП ОСОБА_1 було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на загальну суму
304 921,25 грн., в тому числі за основним
платежем 27 937 грн. та 6 984,25 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями та
рішення № від 25.12.2013 р., яким до
ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні
санкції в розмірі 3 497,41 грн., а також
рішення № від 25.12.2013 р., яким до
позивача застосовано штрафні санкції в
сумі 255,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того,
відповідач не довів правомірність
прийнятих ним податкових повідомлень
- рішень на відміну від позивача, який
довів обґрунтованість вимог, заявлених
у позові. Вказує, що позивачем
правомірно були віднесені до складену
валових витрат амортизаційні
відрахування за 2011-2012 р.р., оскільки
первісна вартість транспортних
засобів, які були придбані в 2005-2006
роках, не збереглася, тому була
проведена їх оцінка згідно ринкової
вартості транспортних засобів
спеціалістом відповідно до вимог
чинного законодавства. Крім того,
відсотки за користуванням кредитом в
сумі 40 692,68 грн. нараховані банком
відповідно до умов договору про
надання споживчого кредиту на споживчі
потреби та анульовані за його рішенням,
не є доходами платника податку в
розумінні ПКУ, який підлягає
оподаткуванню в порядку передбаченому
абз. «д» пп.164.2. п.164.2. ст.164 ПКУ.

Апелянт у своїй скарзі посилається на
обставини, якими обґрунтовувалися його
заперечення проти позову і жодним
чином не аналізуються та не
спростовуються висновки суду першої
інстанції.

Аналізуючи наведене вище, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.2
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до абзацу "в" підпункту 138.10.2
пункту 138.10 статті 138 ПК України, до
складу інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, зокрема, це витрати на
утримання основних засобів, до яких
відноситься і амортизація.

Відповідно до підпункту 14.1.3 пункту 14.1
статті 14 ПК України амортизація -
систематичний розподіл вартості
основних засобів, інших необоротних та
нематеріальних активів, що
амортизується, протягом строку їх
корисного використання (експлуатації).

Підпунктом 14.1.19 пункту 14.1 статті 14 ПК
України визначено, що вартість
основних засобів, інших необоротних та
нематеріальних активів, яка
амортизується, це первісна або
переоцінена вартість основних засобів,
інших необоротних та нематеріальних
активів за вирахуванням їх
ліквідаційної вартості.

Згідно пункту 144.1 статті 144 ПК України
амортизації підлягають: витрати на
придбання основних засобів,
нематеріальних активів та
довгострокових біологічних активів
для використання в господарській
діяльності; витрати на самостійне
виготовлення (створення) основних
засобів, нематеріальних активів,
вирощування довгострокових
біологічних активів для використання в
господарській діяльності, в тому числі
витрати на оплату заробітної плати
працівникам, які були зайняті на
виготовленні (створенні) основних
засобів та нематеріальних активів.

Відповідно до пункту 146.4 статті 146 ПК
України придбані (самостійно
виготовлені) основні засоби
зараховуються на баланс платника
податку за первісною вартістю.

Згідно підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті
14 ПК України основні засоби -
матеріальні активи, у тому числі запаси
корисних копалин наданих у
користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Положенням (стандарт) бухгалтерського
обліку 7 „Основні засоби",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України 27.04.2000 року №92,
визначено, що первісна вартість це
історична (фактична) собівартість
необоротних активів у сумі грошових
коштів або справедливої вартості інших
активів, сплачених, витрачених для
придбання необоротних активів.
Переоцінена вартість це вартість
необоротних активів після їх
переоцінки.

Як видно з матеріалів справи,
перейшовши в 2009 році із спрощеної
системи оподаткування на загальну
систему оподаткування, ФОП ОСОБА_1 було
віднесено до валових витрат у 2011 та 2012
роках суми амортизаційних відрахувань
на транспортні засоби Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_5, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_6, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_7, Renault Premium
реєстраційний номер НОМЕР_8, які були
придбані ним у 2005-2006 роках. Оскільки на
час переходу із спрощеної системи
оподаткування на загальну систему
оподаткування ним були втрачені
первинні документи на придбання
вказаних вище транспортних засобів і
їх вартість за час експлуатації
істотно змінилась, з метою належного
ведення бухгалтерського обліку, для
визначення вартості вказаних
транспортних засобів ним була
проведена експертна оцінка, яка
підтверджується договором №084 від
08.05.2009 р., укладеного між позивачем та
ТзОВ "Прикарпатексперт" та заведено
інвентарні картки для обліку основних
засобів.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
ФОП ОСОБА_1 правомірно віднесено до
складу валових витрат амортизаційні
відрахування за 2011 рік в сумі 85 168 грн.,
за 2012 рік в сумі 88 290 грн.

Згідно з підпункту 14.1.267 пункту14.1
статті 14 ПК України позика - грошові
кошти, що надаються резидентами, які є
фінансовими установами, або
нерезидентами, крім нерезидентів, які
мають офшорний статус, позичальнику на
визначений строк із зобов'язанням їх
повернення та сплатою процентів за
користування сумою позики.

Відповідно до підпункту 138.10.5 пункту
138.10 статті 138 ПК України до складу інших
витрат, які враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Згідно із підпунктом 14.1.206 пункту 14.1
статті 14 ПК України проценти - дохід,
який сплачується (нараховується)
позичальником на користь кредитора як
плата за використання залучених на
визначений або невизначений строк
коштів або майна.

Особливості визначення складу витрат
платника податку в разі сплати
процентів за борговими зобов'язаннями
визначені пунктом 141.1 статті 141 ПК
України. До складу витрат включаються
будь-які витрати, пов'язані з
нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (в тому числі за
будь-якими кредитами, позиками,
депозитами, крім фінансових витрат,
включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно по
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Судом першої інстанції встановлено, що
20.02.2008 р. між АКБ СР "Укрсоцбанк" та ФОП
ОСОБА_1 укладено договір
відновлювальної кредитної лінії №
08-35.8/355, відповідно до якого Кредитор
зобов'язується надавати Позичальнику
грошові кошти на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання (Кредит).
Надання Кредиту здійснюється окремими
частинами (Транш), зі сплатою 14,5%
процентів річних за Кредитом та
комісій, в розмірі та в порядку,
визначеному Тарифами на послуги по
наданню кредитів, що містяться в
Додатку 1 до Договору.

На виконання вказаного договору
позивач в 2011 та 2012 роках сплачував
проценти за користування позикою та
відображав їх в складі валових витрат:
за 2011 рік в сумі 43806,00 грн., за 2012 рік в
сумі 68187,00 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції , що
Коломийської ОПДІ прийшов до
помилкового висновку про зайве
віднесення позивачем до складу витрат,
витрат по сплачених відсотках за
користування кредитом, за 2011 рік в сумі
43806,00 грн., за 2012 рік в сумі 68187,00 грн. При
цьому суд зазначив, що сплата процентів
за користування кредитом належить до
"інших витрат".

Колегія суддів також вважає вірними
висновки суду першої інстанції
стосовно того, що відповідач прийшов до
помилкового висновку, що ФОП ОСОБА_1
протиправно не відобразив у річній
податковій декларації дохід в сумі 40
692,68 грн. та не сплатив податок з доходу
в сумі 1 609,50 грн. за ставкою 15% і в сумі 5
093,65 грн. за ставкою 17%.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2
статті 164 ПК України до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включається
дохід, отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу)
у вигляді, крім іншого, суми боргу
платника податку, анульованого
(прощеного) кредитором за його
самостійним рішенням, не пов'язаним з
процедурою банкрутства, до закінчення
строку позовної давності. Якщо
кредитор повідомляє платника
податку-боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

Як убачається з договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 21.03.2007
р., укладеного між АКІБ "УкрСиббанк"
(Банк) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальник), Банк
зобов'язується надати Позичальнику, а
Позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути Банку кредит (грошові кошти)
в іноземній валюті в сумі 36000,00
швейцарських франків та сплатити
проценти, комісії в порядку і на умовах,
визначених цим Договором. За
використання кредитних коштів
протягом 30 календарних днів,
встановлюється процентна ставка у
розмірі 8,99% річних.

В 2010 році ОСОБА_1 звернувся в суд із
позовом до АКІБ "УкрСиббанк" про захист
прав споживачів банківських послуг
щодо збільшення процентної ставки по
вказаному договорі. Рішенням
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 13.04.2010 р.
позов було задоволено повністю, проте,
рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 08.07.2010 р.
рішення в частині зобов'язання АКБ
"УкрСиббанк" зробити перерахунок за
договором надання споживчого кредиту
№ 0 від 21.03.2007 р. і зарахувати
отриману суму різниці по відсотках від
одностороннього збільшення
щомісячного платежу за кредитом в
рахунок сплати заборгованості за
основною сумою кредиту було скасовано
і відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні в цій
частині позову.

Однак, в зв'язку з тим, що договір про
надання споживчого кредиту був
укладений строком до 20.03.2012 р. ОСОБА_1
було зі сторони банку запропоновано
погасити залишок суми кредиту без
сплати відсотків в сумі 40 692,68 грн.
Такими діями АКБ "УкрСиббанк" вправі
був вже не виконувати рішення
Коломийського міськрайонного суду від
13.04.2010 р.

Листом № 10-23/34608 від 21.11.2013 р. ПАТ
"УкрСиббанк" повідомило Коломийську
ОДПІ, що ПАТ "УкрСиббанк" підтверджено
достовірність даних про суми
виплачених (нарахованих) доходів
ОСОБА_1, що відображені Банком у
Податкових розрахунках сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку (форма № 1-ДФ) за ознакою
доходу "126" за 2011-2012 року у розмірі 40 692,68
грн. Доходи нараховано у вигляді суми
боргу, анульованого кредитором за його
самостійним рішенням, з врученням
боржникам відповідного повідомлення
про таке анулювання (прощення) та
включенням суми анульованого боргу до
Податкового розрахунку за формою 1ДФ за
підсумками звітного періоду, у якому
такий борг було анульовано.

Отже, до доходу відноситься сума боргу
платника податку, анульованого
(прощеного) кредитором за його
самостійним рішенням, не пов'язаним з
процедурою банкрутства, до закінчення
строку позовної давності. Тобто, за
змістом вищевказаної норми права,
платник податку повинен включити до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу суму, яку він
зобов'язаний був сплатити кредитору,
однак не сплатив у зв'язку з її
анулюванням (прощенням) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.

Тому, кредитором - ПАТ "УкрСиббанк"
анульовано незаконно нараховану
процентну ставку за користування
кредитом, тобто суму, яка не є боргом
позивача, оскільки ФОП ОСОБА_1 не
повинен був її сплачувати.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

У відповідності до ч.2 цієї статті, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки відповідач протиправно
прийшов до висновку про завищення ФОП
ОСОБА_1 валових витрат на суму 141 561,00
грн., тому Коломийською ОДПІ незаконно
встановлено заниження єдиного внеску
на суму 49121,66 грн. внаслідок не
нарахування та не утримання єдиного
внеску із суми доходу 141561,00 грн.

Таким чином, оскаржуваними рішеннями №
від 25.12.2013 р. та № від 25.12.2013
р. відповідач незаконно визначив
позивачу штрафні санкції у розмірі 3497,41
грн. за не нарахування та несплату
єдиного внеску у сумі 49121,66 грн., та у
розмірі 255,00 грн. за неналежне ведення
бухгалтерської документації, на
підставі якої нараховується єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Оцінюючи в сукупності наведене вище,
колегія суддів приходить до висновку,
що податкові повідомлення-рішення №
та рішення №, № від
25.12.2013 р. винесені з порушенням вимог
чинного законодавства.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 14
липня 2014 року по справі №809/250/14 без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
В.В. Клюба

І.О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний 18.11.2014 р.