Справа № 813/4716/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/4716/14
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді
секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій,
Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 в листопаді 2009
року звернулася у Львівський окружний
адміністративний суд з позовом до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова, Державної
податкової інспекції у м.Львові про
скасування рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 14.04.2009
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010 року
адміністративний позов задоволено
повністю, скасовано спірні рішення про
застосування штрафних (фінансових)
23.04.2013 року Львівський апеляційний
адміністративний суд вказану
постанову скасував та прийняв нову,
якою в задоволенні адміністративного
позову відмовив повністю.
Не погоджуючись з постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду позивач подала
касаційну скаргу до Вищого
адміністративного суду України.
Ухвалою від 17.06.2014 року Вищий
адміністративний суд України
касаційну скаргу позивача задовольнив
частково, постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.04.2013 року та постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010 року
скасував, а справу направив на новий
судовий розгляд до суду першої
З урахуванням заяви про уточнення та
доповнення позовних вимог позивач
- визнати протиправною перевірку
- скасувати повністю рішення
Державної податкової інспекції у
застосування штрафних фінансових
санкцій до ОСОБА_1, про що ухвалити
відповідну постанову.
Ухвалою судового засідання від 22.09.2014
року судом допущено процесуальне
правонаступництво відповідача,
замінено Державну податкову інспекцію
у Сихівському районі м.Львова на
правонаступника - Державну податкову
інспекцію у Сихівському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.
У зв'язку з проведенням реорганізації
структури органів державної
податкової служби, ухвалою судового
засідання від 15.10.2014 року виключено з
числа відповідачів Державну податкову
інспекцію у м.Львові.
В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з мотивів,
наведених у позовній заяві, заяві про
уточнення та доповнення до
адміністративного позову та
додаткових поясненнях щодо правової
позиції позивача, вважає дії
відповідача такими, що суперечать
чинному законодавству України,
оскільки перевірку проведено
безпідставно (відсутній наказ
керівника податкового органу); Акт
перевірки складено з порушенням вимог
Наказу ДПА України №327, а тому
відомості, викладені в ньому не можуть
вважатися достовірними; кошти в сумі
7052,55 грн. знаходилися не в місці
проведення розрахунків належали не
позивачу, а іншій особі.
Крім того, представник позивача
зазначила, що штраф в сумі 320,00 грн. за
порушення приписів Закону України "Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності"
застосовано на підставі неіснуючого
Акта перевірки від 16.02.2009 року.
Представник відповідача - Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області проти
позову заперечив з мотивів, викладених
у письмовому запереченні, у додаткових
поясненнях по справі, зокрема,
зазначив, що перевіркою встановлено, що
сума готівкових коштів у місці
проведення розрахунків не відповідає
сумі, зазначеній позивачем у денному
звіті. Крім цього, перевіркою
встановлено відсутність торгового
патенту на видному для огляду місці.
Вважає, що для здійснення перевірки з
питань дотримання вимог Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" не потрібно наказу керівника
Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне:
30.03.2009 року працівниками Державної
податкової інспекції у м. Львові на
підставі направлення № 402/23-8 від 27.03.2009
року проведено планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері готівкового та безготівкового
обігу" від 6.07.1995р. №265/95-ВР та Закону
України "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності" від
23.03.1996р. № 98/96.
За результатами перевірки складено Акт
№008539 від 30.03.2009 року та винесені
Рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 14.04.2009р. №
на суму 35162,75грн. та від 14.04.2009р. №
на суму 320,00грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог ч.1 ст. 7 Закону України
«Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності» та п.13 ст.3
Закону України « Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Судом встановлено, що 27.02.2009 року
начальником ДПІ у м. Львові затверджено
план проведення перевірок сектору по
контролю за розрахунковими операціями
ДПІ у м.Львові на березень 2009 року,
згідно з яким здійснювалась перевірка
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1. Перевірка
проведена на підставі направлення №
402/23-8 від 27.03.2009 року.

ОСОБА_1 здійснює підприємницьку
діяльність у приміщенні магазину, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Одночасно у зазначеному магазині на
підставі договору оренди нежитлового
приміщення від 02.01.2009 року частину
площі орендує приватний підприємець
ОСОБА_6 для здійснення роздрібної
торгівлі бакалією і канцтоварами.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
контроль за додержанням суб'єктами
підприємницької діяльності порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), інших вимог цього Закону
здійснюють органи державної
податкової служби України шляхом
проведення планових або позапланових
перевірок згідно із законодавством
України.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 112 Закону
України "Про державну податкову службу
в Україні" (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
особи органу державної податкової
служби вправі приступити до проведення
планової або позапланової виїзної
перевірки за наявності підстав для їх
проведення, визначених цим та іншими
законами України, та за умови надання
платнику податків під розписку:
направлення на перевірку, в якому
зазначаються дата його видачі, назва
органу державної податкової служби,
мета, вид (планова або позапланова),
підстави, дата початку та дата
закінчення перевірки, посади, звання та
прізвища посадових осіб органу
державної податкової служби, які
проводитимуть перевірку. Направлення
на перевірку є дійсним за умови
наявності підпису керівника органу
державної податкової служби,
скріпленого печаткою органу державної
податкової служби; копії наказу
керівника податкового органу про
проведення позапланової виїзної
перевірки, в якому зазначаються
підстави проведення позапланової
виїзної перевірки, дата її початку та
дата закінчення.

За приписами частини 2 статті 112 Закону
України "Про державну податкову службу
в Україні" (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
ненадання цих документів платнику
податків або їх надання з порушенням
вимог, встановлених частиною першою
цієї статті, є підставою для
недопущення посадових осіб органу
державної податкової служби до
проведення планової або позапланової
виїзної перевірки.

Як зазначалось вище, перевірка
позивача була плановою, оскільки була
включена до плану перевірок на
березень 2009 року.

Крім цього судом встановлено, що
перевірка позивача фактично була
проведена, про що складено відповідний
акт, тобто посадові особи органу
державної податкової служби були
допущені до проведення перевірки.

Суд зазначає, що дії відповідача по
проведенню перевірки є, за своєю
сутністю, виконанням службовими
особами своїх обов'язків та є лише
процедурним заходом зі збору
податковим органом інформації щодо
дотримання платником податкового
законодавства у межах податкового
контролю. Таким чином, такі дії по
проведенню перевірки та акт, складений
за її результатами, самі по собі не
породжують для позивача будь-яких
обов'язків без прийнятого контролюючим
органом рішення.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
визнання протиправною перевірку
позивача є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про визнання протиправним
та скасування рішення № від
14.04.2009 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України
«Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
торговий патент повинен бути
розміщений на фронтальній вітрині
магазину, а у разі її відсутності - біля
касового апарату; на фронтальній
вітрині малої архітектурної форми; на
табличці - для автомагазинів, розвозок
та інших видів пересувної торговельної
мережі, а також для лотків, прилавків та
інших видів торгових точок, відкритих у
відведених для торговельної
діяльності; у пунктах обміну іноземної
валюти; у приміщеннях для надання
послуг у сфері грального бізнесу та
надання побутових послуг.

Торговий патент має бути відкритим та
доступним для огляду.

Згідно з ч.1 ст.8 вказаного Закону за
порушення порядку використання
торгового патенту, передбаченого ч.1 ст.
7 цього Закону, сплачують штраф у
розмірі вартості торгового патенту за
один календарний місяць.

Статтею 8 ч.3 Закону передбачено, що
штрафи підлягають сплаті порушником у
п'ятиденний термін відповідно до
законодавства.

З Акту перевірки за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій від 30.03.2009 року видно, що під
час проведення перевірки було
встановлено відсутність на видному для
огляду місці торгового патенту, чим ФОП
ОСОБА_1 порушено ч.1 ст.7 Закону України
"Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності" від 23.03.1996
р. №98/96. За порушення порядку
використання торгового патенту,
передбаченого вказаною нормою Закону,
сплачується штраф у розмірі вартості
торгового патенту за один календарний
місяць.

Позивачем не спростовано висновки акту
перевірки в цій частині.

Суд не бере до уваги доводи
представника позивача щодо
протиправності спірного рішення про
застосування фінансових санкцій №
від 14.04.2009 року у зв'язку з
прийняттям його на підставі
неіснуючого акту перевірки № 001337 від
16.02.2009 року. Так, з пояснень
представника відповідача, показів
свідка та наявних в матеріалах справи
документів судом встановлено, що 16.02.2009
року податковим органом не проводилась
перевірка позивача, акт перевірки не
складався, а у спірному рішенні №
від 14.04.2009 року допущено описку щодо
номеру та дати акту перевірки. При
цьому, корінець вказаного рішення
оформлений належним чином та містить
правильні реквізити. Суд зазначає, що
допущена відповідачем описка не є сама
по собі достатньою підставою для
висновку про протиправність
оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог про скасування рішення
відповідача № від 14.04.2009 року, а
тому в задоволенні позовних вимог в цій
частині слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 14.04.2009
року судом встановлено наступне.

Згідно з актом перевірки податковим
органом встановлено невідповідність
суми готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів,
яка зазначена у денному звіті
реєстратора розрахункових операцій на
суму 7032,55. Так, представниками
відповідача при проведенні перевірки
виявлено суму готівкових коштів в
розмірі 7052,55 грн., тоді як в поточному
звіті РРО відображено 20,00 грн. У зв'язку
з цим, відповідачем зроблено висновок
про порушення позивачем вимог п.13 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Відповідно положень вказаної статті
суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин) за
порушення вимог цього Закону до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність, - у разі
проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів
(наданих - послуг), у разі непроведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки.

Статтею 2 Закону передбачено, що місцем
проведення розрахунків є місце, де
здійснюються розрахунки із покупцем за
продані товари (надані послуги) та
зберігаються отримані за реалізовані
товари (надані послуги) готівкові
кошти, а також місце отримання покупцем
попередньо оплачених товарів (послуг)
із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи проекту павільйону
громадського транспорту на АДРЕСА_2
площа павільйону становить 30 кв. метри.
При цьому, позивачем використовується
лише його частина площею 10 квадратних
метрів.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 повідомила, що зазначені в акті
перевірки кошти в сумі 7052,55 грн. були
виявлені під час перевірки під
прилавком. При цьому, свідок не змогла
пояснити якому відділу ці кошти
належали. Конструкція реєстратора
розрахункових операцій, який
використовувався позивачем не
передбачала наявності спеціального
ящика для купюр, а тому гроші
знаходились окремо від касового
апарата.

З пояснень позивача та її представника
судом встановлено, що кошти в сумі 7052,55
грн. належали до бакалійного відділу і
були в картонній коробці, знаходилися
за стопкою з яєць, а в силу того, що
конструкція прилавку саме на стику
суміжних відділів така, що
унеможливлює доступ сторонніх осіб до
прилавку, - то вказана сума грошей
знаходилася в тому місці, оскільки на
момент проведення перевірки продавець
бакалійного відділу приймала товар і
не мала можливості тримати ці гроші при
собі. Вказане підтверджується також
наявним в матеріалах справи поясненням
продавця ОСОБА_8 та показаннями, які
вона надавала в суді в якості свідка
під час первинного розгляду справи.

Приймання товару продавцем
бакалійного відділу на момент
перевірки також підтверджується
матеріалами справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи відділ алкогольних напоїв
відкрився об 11 год. 32 хв., перевірка
розпочалася об 11 год.59 хв. За цей час не
було здійснено жодної розрахункової
операції, що також підтверджується
матеріалами справи (акт перевірки та
денний звіт).

Судом також враховано, що відповідачем
не представлено відомостей чи
будь-якого іншого документу, який би
відображав кількість та номінал купюр
на загальну суму 7052,55 грн., які виявлені
під час перевірки у позивача та щодо
яких встановлено розбіжність. При
цьому, наявний в матеріалах справи
аркуш паперу з описом купюр та їх
номіналом (т.1 а.с.19) не береться судом до
уваги, оскільки такий не містить
детального опису всієї суми, на яку
відповідачем виявлено розбіжність. Про
наявність на момент перевірки коштів
саме в такій сумі заперечує також
позивач та її представник.

Таким чином, відповідачем не подано, а
судом не здобуто належних та
допустимих доказів того, що на момент
перевірки була розбіжність готівкових
коштів, які виявлені в приміщенні, де
здійснювала діяльність позивач, саме в
сумі 7052,55 грн., а також того що ці кошти
належали позивачу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов
висновку, що Рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від
14.04.2009р. № на суму 35162,75грн.
винесено з порушенням вимог чинного
законодавства, а тому підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 162 КАС України, суд вправі
постановою визнати протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень
чи окремі його положення, дії чи
бездіяльність і скасувати або визнати
нечинним рішення чи окремі його
положення.

Відповідно до п.10.2 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№ 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в
адміністративній справі», в разі
задоволення позову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи його окремих положень
суд повинен зазначити про це в судовому
рішенні та одночасно застосувати один
із встановлених законом способів
захисту порушеного права позивача: про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

З огляду на вище викладене та з
врахуванням встановлених обставин
справи суд вважає, що викладені в акті
перевірки № 008539 від 30.03.2009 року
висновки податкового органу про
порушення позивачем норм Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» є
необґрунтованими та не знайшли свого
підтвердження зібраними у справі
належними та допустимими доказами,
тому адміністративний позов в частині
визнання протиправним та скасування
прийнятого відповідачем на підставі
таких висновків рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № віфд 14.04.2009 року, яким
визначено позивачу фінансові санкції в
сумі 35162,75 грн., є обгрунтованим та такий
слід задовольнити.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
сплачений позивачем судовий збір слід
стягнути на його користь з Державного
бюджету України пропорційно до
задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення ДПІ у Сихівському районі
м.Львова про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від
14.04.2009р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь СПД ФО ОСОБА_1 судовий збір в
сумі 1 (одна) гривня 70 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Кузан Р.І.