Справа № 810/5306/14
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5306/14
Головуючий у 1-й інстанції: Панченко
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

12 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання:
Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техтрейдкомпані» до
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року позов задоволено, визнано
протиправними дії Вишгородської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Київській області, що полягали у зміні
даних ТОВ «Техтрейдкомпані» () в базі даних «Податковий
блок» на підставі Акта про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Техтрейдкомпані»
№123/10-08-22-01/39174862 від 29.08.2014 та на підставі
Акта про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ
«Техтрейдкомпані» №128/10-08-22-01/39174862 від
05.09.2014; зобов'язано Вишгородську ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Київській області відновити в
електронній базі даних «Податковий
блок» дані податкової звітності ТОВ
«Техтрейдкомпані» шляхом внесення
показників, зазначених у податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за червень та липень 2014 року.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
до Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалене у
справі судове рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з`явились у судове
засідання, перевіривши за матеріалами
справи наведені у апеляційній скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем було здійснено заходи
щодо проведення зустрічної звірки ТОВ
«Техтрейдкомпані» за період червень та
липень 2014 року.

За результатами вжитих заходів
відповідачем складені Акт
№123/10-08-22-01/39174862 від 29.08.2014 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Техтрейдкомпані» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за червень 2014
року та Акт про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Техтрейдкомпані» №128/10-08-22-01/39174862 від
05.09.2014 щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за липень 2014 року (надалі -
Акти про неможливість проведення
зустрічних звірок).

Податковим органом на підставі Актів
про неможливість проведення
зустрічних звірок було внесено в
електронній базі даних «Податковий
блок» зміни щодо даних податкової
звітності ТОВ «Техтрейдкомпані»
шляхом анулювання показників,
зазначених позивачем у податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за червень та липень 2014 року.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
наступних мотивів, з чим погоджується
колегія суддів.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунку платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (пункт 198.6 статті 189
Податкового кодексу України).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовою виникнення у
платника права на віднесення сум до
валових та включення до податкового
кредиту сум податку на додану вартість
сплачених в ціні товару (послуги) є
реальне здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг), а
також оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку, що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. При цьому відносини між
учасниками попередніх ланцюгів
постачань товарів та послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.

На підставі доказів, що містяться в
матеріалах справи (акти
прийняття-передачі виконаних робіт
(наданих послуг), податкові накладні,
видаткові накладні), судова колегія
дійшла висновку про документальне
підтвердження факту реального
здійснення господарських операцій між
позивачем та вказаними вище
контрагентами.

При цьому, необхідно зазначити, що
висновки податкового органу про
порушення позивачем податкового
законодавства зроблені з використання
лише інформації, наявної у податкових
органах, без дослідження первинних
бухгалтерських документів, на підставі
яких платник податку відображає
відповідні господарські операції в
бухгалтерському та податковому
обліках, є необґрунтованими та
безпідставними.

Так, Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України є
програмним продуктом, який було
розроблено для реалізації Порядку
взаємодії органів державної
податкової служби при опрацюванні
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі
контрагентів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18 квітня 2008 року № 266
(надалі також - Порядок; в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин).

Згідно з підпунктом 2.10.3 пункту 2.10
Порядку співставлення даних
податкової звітності з ПДВ з
інформацією з інших джерел, а саме
інформації кол. 2 розділу II Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів, кол. 3
Розрахунку коригування сум ПДВ до
податкової декларації з податку на
додану вартість з даними Реєстру
платників ПДВ здійснюється у складі
автоматизованого контролю.

Відповідно до пункту 2.14 Порядку
інформація податкової звітності з ПДВ,
надіслана до центральної бази даних
податкової звітності, у розрізі
контрагентів підлягає співставленню
засобами системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України з
метою виявлення платників ПДВ, якими
занижено суму податкових зобов'язань
або завищено суму податкового кредиту.

Пунктом 2.21 Порядку передбачено, що
підсумки перевірок за результатами
автоматизованого співставлення
податкової звітності з ПДВ на
центральному рівні відображаються в
описовій частині акта перевірки
(камеральної, документальної
невиїзної, планової, позапланової
перевірки) або довідки у розрізі
періодів та операцій з одним
контрагентом та фіксуються в АС
«Аудит». По мірі підписання актів
перевірки та узгодження податкових
зобов'язань, визначених податковим
повідомленням-рішенням, прийнятим за
результатами таких перевірок,
уточнюються результати
автоматизованого співставлення на
центральному рівні податкової
звітності з ПДВ за поданням підрозділу,
яким завершено процедуру такого
узгодження та яким прийнято таке
повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 4.15 Порядку якщо
платником ПДВ (постачальником) до
податкових зобов'язань включено суму
ПДВ меншу, ніж контрагентом
(отримувачем) до податкового кредиту,
працівники підрозділу оподаткування
юридичних, фізичних осіб органу ДПС, на
обліку якого знаходиться платник ПДВ
(постачальник), та органу ДПС, на обліку
якого знаходиться платник ПДВ
(отримувач), відповідно до пункту 3
статті 11, пункту 3 статті 111 Закону № 509
звертаються в письмовій формі до таких
платників ПДВ щодо одержання пояснень
та їх документальних підтверджень
(перелік документів, що затребується у
платника ПДВ, передбачений пунктом 4.2
Порядку) з метою встановлення причин
розбіжностей даних, що містяться у
поданій ними податковій звітності з
податку на додану вартість, виявлених
під час камеральної перевірки, та/або
за результатами автоматизованого
співставлення.

Наведені законодавчі положення дають
підстави для висновку про те, що процес
зіставлення даних податкової
звітності з ПДВ у розрізі контрагентів
є формальним рівнем податкового
контролю, на стадії якого податковий
орган фактично порівнює задекларовані
контрагентами кореспондуючі суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці.

Зазначений етап
контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Адже питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
досліджуються податковим органом при
проведенні податкової перевірки
платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

Висновок щодо правильності (або
недостовірності) задекларованих
платником даних податкового обліку як
підстави для внесення змін до вказаної
бази даних може бути зроблений
податковим органом після визначення
платникові податкових зобов'язань та
їх узгодження у встановленому законом
порядку.

Слід також наголосити, що у податковому
праві визнається критерій
добросовісності платника, який
передбачає законність дій платника у
сфері податкових правовідносин (у тому
числі і щодо формування даних
податкового обліку), доки це не
спростовано у порядку, встановленому
Податковим кодексом України. Наведене
також виключає можливість
застосування до платника негативних
правових наслідків (зокрема, у вигляді
вилучення з електронної бази даних
задекларованих ним показників) до
моменту донарахування платникові
податкового зобов'язання в порядку
статті 54 Податкового кодексу України
та його узгодження.

Таким чином, будь-які зміни до
інформаційних баз мають визнаватися
протиправними, якщо відповідні дані не
співпадають з узгодженими сумами (або
іншими показниками) податкового
обліку.

Оскільки у даному разі жодних
донарахувань позивачеві грошових
зобов'язань (та, відповідно, їх
узгодження) за наслідками проведення
спірної перевірки здійснено не було, то
судова колегія вважає, що податковий
орган, в даному разі діяв всупереч
наведеним вище нормам та порушив права
позивача, а тому висновок суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог є вірним.

В свою чергу, доводи апелянта
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а отже, не
підлягають задоволенню.

Отже, судова колегія визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні
правові норми та встановлені
обставини, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про застосування
статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий:

Судді:

Ухвала складена у повному обсязі
17.11.2014р.

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.