Справа № 441/338/2013
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
№ 876/11796/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань:
Рак Х.І.

позивача -
ОСОБА_2

представника позивача -
ОСОБА_3

представника відповідача -
Федини Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Городоцького
районного суду Львівської області від
22 серпня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області про визнання нечинним та
скасування рішення, -

встановив:

15.02.2013 ОСОБА_2 звернулася в суд із
адміністративним позовом до
Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області, у якому з урахуванням
доповнення до позову, просила визнати
нечинною та скасувати рішення сесії
ради від 09.08.2012 № 814 «Про затвердження
акта виїзного засідання комісії
селищної ради з питань усунення
перешкод користування землями
комунальної власності (комунальної
дороги)».

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що оскаржуване рішення
є незаконним, оскільки вона є власником
спірної земельної ділянки на підставі
державного акта на землю, межі якої не
порушувала та земель комунальної
власності не захоплювала. Також,
зазначила, що у відповідності до ч. 9 ст.
47 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» засідання
постійної комісії є правомочним, якщо у
ньому бере участь не менше як половина
від загального складу комісії. Однак,
всупереч цій нормі, на засіданні
комісії з питань земельних відносин та
будівництва 07.08.2012 були присутні тільки
3 депутати, коли рішенням ради від 26.11.2010
№ 6, загальний склад цієї комісії
затверджено у кількості 7-ми депутатів.
Разом з тим, позивач зазначає, що у акті
виїзного засідання комісії у якості
голови зазначено селищного голову
ОСОБА_5, а секретарем комісії -
секретаря селищної ради ОСОБА_6 Про те,
ці особи не є членами зазначеної
комісії, а тому не можуть входити до
його складу, як це передбачено ч. 3 ст. 47
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні». Оскільки
акт виїзного засідання комісії
селищної ради з питань усунення
перешкод користування землями
комунальної власності (комунальної
дороги) від 07.08.2012 є незаконним, у
відповідача були відсутні правові
підстави для прийняття рішення від
09.08.2012 № 814 про його затвердження.

Постановою Городоцького районного
суду Львівської області від 22.08.2013 у
задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився
позивач та оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що така прийнята з
неповним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи, не надано
оцінку усім наявним у справ доказам, а
тому просить її скасувати та прийняти
нову постанову, якою позов
задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що судом
першої інстанції не було враховано
правовий характер оскаржуваного
рішення селищної ради, яке є
ненормативним індивідуальним актом
разового застосування, який вичерпав
свою дію шляхом виконання. Тому
виходячи з правової позиції
висловленої у Рішенні Конституційного
Суду України від 16.04.2009, орган місцевого
самоврядування не може самостійно його
скасувати.

Відповідач скористався правом подання
заперечення на апеляційну скаргу, у
якому вважає апеляційну скаргу не
обґрунтованою, а рішення суду першої
інстанції законним.

Позивач та його представник у судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримали та просять її задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні апеляційну скаргу заперечив
та просить залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевірив матеріали справи та
обговорив підстави і межі апеляційної
скарги, вважає, що таку належить
задовольнити частково.

Судом встановлено, що згідно копії
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 10.11.2006 з додатками (а.с. 26-40),
Державного акта на право приватної
власності на землю серії ЯЖ № 927761 від
13.01.2009 (а.с.14), що ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 0,1204 га
призначеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області № 34 від 27.03.2009 (а.с. 118), на
підставі акта обстеження і погодження
меж земельних ділянок, які передаються
у приватну власність (а.с. 16), позивачу
дозволено будівництво індивідуального
житлового будинку на придбаній
земельній ділянці, у зв'язку з чим
виготовлено та погоджено проект
забудови земельної ділянки.

09 серпня 2012 року на позачерговій сесії
VI-го скликання Великолюбінської
селищної ради прийнято рішення № 814,
яким затверджено акт депутатської
комісії селищної ради з питань
земельних відносин, перспективного
розвитку та будівництва від 07.08.2012 щодо
захоплення ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 175 кв.м. дороги комунальної
власності по АДРЕСА_1 (а.с. 9, 10).

16 серпня 2013 року на засіданні ХХ сесії
VI-го Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області, за наслідками розгляду
подання селищного голови, прийнято
рішення № 1228, яким оскаржуване
позивачкою рішення відмінено (а.с. 150).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов задоволеним бути не може,
оскільки враховуючи те, що оскаржуване
позивачкою рішення позачергової сесії
VI-го скликання Великолюбінської
селищної ради Городоцького району
Львівської області № 814 від 09 серпня 2012
року «Про затвердження акта виїзного
засідання комісії селищної ради з
питань усунення перешкод користування
землями комунальної власності
(комунальної дороги)» - відмінено, а
отже на час розгляду судом спору
відсутній предмет позову, що виключає
можливість задоволення позовних вимог.

Однак, суд апеляційної інстанції з
такими висновками суду першої
інстанції не погоджується, з огляду на
таке.

Відповідно до частини першої статті 2
КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою цієї визначено, що у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно частини першої статті 6 КАС
України кожному гарантується право на
захист його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Отже, з аналізу наведених норм можна
дійти висновку, що суд під час
вирішення адміністративного спору
щодо оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень повинен дати
правову оцінку такому рішенню та
встановити чи суб'єкт владних
повноважень діяв, зокрема, на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

При цьому, суд перевіряючи
правомірність прийняття суб'єктом
владних повноважень повинен виходити з
тих обставин, які існували на час
прийняття такого рішення та чи
урахував ці обставини суб'єкт владних
повноважень.

Однак, суд першої інстанції не надав
жодної правової оцінки оскаржуваному
позивачем рішенню суб'єкта владних
повноважень, чим фактично усунувся від
вирішення спору, пославшись на те, що
таке рішення скасоване самим
відповідачем.

Разом з тим, слід зазначити, що виходячи
з положень частин 1-2 ст. 162 КАС України, з
урахуванням конкретних обставин
справи, за наявності підстав для
задоволення позову, суд може прийняти
постанову, як про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень, так і про його скасування.

Отже, встановлення скасування
оскаржуваного рішення суб'єкта владних
повноважень у позасудовому порядку, не
звільняє суд від обов'язку перевірити
правомірність його прийняття, та у разі
наявності для цього підстав, визнати
його протиправним.

Як вбачається, із позовної заяви та
доповнень до неї, позивач окрім
скасування рішення, просить також
визнати його нечинним, а тому з огляду
на викладене, суд апеляційної
інстанції під час вирішення цієї
справи, вважає за необхідне перевірити
правомірність прийняття відповідачем
оскаржуваного позивачем рішення та
дати йому правову оцінку.

Згідно ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу
України (у редакції чинній на час
виникнення спірних відносин, далі - ЗК
України) набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Статтею 125 ЗК України визначено, що
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Приписами статті 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Вказаній нормі кореспондують
положення статті 321 Цивільного кодексу
України (у редакції чинній на час
виникнення спірних відносин), якою
визначено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України (частина 2 статті 19
Конституції України).

Статтею 4 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено,
що місцеве самоврядування в Україні
здійснюється, зокрема, на принципі
законності.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин
віднесено до компетенції сільської,
селищної, міської ради, які вирішують
на пленарних засіданнях.

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач приймаючи оскаржуване
рішення, виходив з того, що під час
виїзного засідання комісії селищної
ради встановлено захоплення позивачем
земельної ділянки площею 175 кв.м., яка є
комунальною власністю (комунальна
дорога).

Однак, такі висновки спростовуються
наявними у справі доказами, оскільки
згідно копії договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 10.11.2006 з
додатками (а.с. 26-40), Державного акта на
право приватної власності на землю
серії ЯЖ № 927761 від 13.01.2009 (а.с.14), ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки площею 0,1204
га призначеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
розташована по АДРЕСА_1.

Під час виготовлення зазначеного вище
державного акта, було складено акт
обстеження і погодження меж земельних
ділянок, які передаються у приватну
власність, який погоджено
землевпорядником та селищним головою
Великолюбінської селищної ради, де у п.
2 зазначено, що при зміні власника межі
та розміри земельної ділянки не
змінилися.

Відповідно до листа від 26.10.2012 № 4484/3-9-8,
Державною інспекцією сільського
господарства у Львівській області
розглянуто лист відповідача щодо
захоплення ОСОБА_2 земельної ділянки,
на який повідомлено про відсутність
факту захоплення позивачем земельної
ділянки, оскільки встановлені межі
земельної ділянки (загорожа) та місце
розташування земельної ділянки гр.
ОСОБА_2 відповідають розмірам вказаним
у Державному акті на право приватної
власності на землю серії ЯЖ № 927761 від
13.01.2009, а також плану топографічного
знімання території в смт Великий
Любінь виготовленого Городоцьким
районним відділом Львівської
регіональної філії ЦДЗК (а.с. 23-24).

З огляду на викладене, безпідставними є
висновки відповідача про захоплення
позивачем земельної ділянки площею 175
кв.м., оскільки відповідачем, який є
суб'єктом владних повноважень та на
якого, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС
України, покладено обов'язок
доказування правомірності свого
рішення, не надано доказів цьому.
Натомість позивачем доведено, що
загорожа земельної ділянки
встановлена у відповідності розмірам
вказаним у Державному акті на право
приватної власності на землю серії ЯЖ
№ 927761 від 13.01.2009.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 47 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» засідання постійної комісії
скликається в міру необхідності і є
правомочним, якщо в ньому бере участь
не менш як половина від загального
складу комісії.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, акт (а.с. 80), який відповідачем
затверджено оскаржуваним рішення (а.с.
79), прийнятий на виїзному засіданні
комісії з питань земельних відносин та
будівництва (а.с. 83), на якому, виходячи з
рішення Великолюбінської селищної
ради від 26.11.2010 № 6 «Про затвердження
кількісного та персонального складу
постійних депутатських комісій», були
присутні тільки троє осіб, які є
членами цієї комісії (ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9), від загальної кількості 7
депутатів.

З протоколу № 10 від 07.08.2012 вбачається,
що на цьому засіданні були присутні
також селищний голова та секретар ради,
проте у відповідності ч. 2 ст. 47 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», такі не можуть входити до
складу цієї комісії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що відповідачем
оскаржуване рішення прийняте з
порушенням законодавства України та
без урахування усіх обставин, які слід
було врахувати під час прийняття
такого рішення, а тому це рішення є
протиправним.

Разом з тим слід зазначити, що у своїх
позовних вимогах позивач просить
визнати це рішення нечинним. Водночас,
такий спосіб захисту (вимога про
визнання акта нечинним), як випливає з
системного аналізу статей 105, 162, 171 КАС
України, може стосуватися лише
випадків оскарження
нормативно-правових актів, який стає
нечинним, якщо інше не встановлено
законом або не зазначено судом, з дати
набрання відповідним рішенням
законної сили. Індивідуального ж акта
може стосуватися вимога про визнання
його протиправним (скасування), у
такому випадку протиправність акта
виникає, з моменту його прийняття.

При цьому, помилкове формування
позивачем позовних вимог не змінює
суті предмету адміністративного
позову і не робить цей позов таким, що
поданий з іншого спору, а тому у
відповідності до ст. 11 КАС України, з
метою повного захисту прав позивача,
суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та визнати оскаржуване рішення
відповідача протиправним.

Що стосується вимоги про скасування
рішення, то суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що таке втратило чинність з
дня прийняття рішення
Великолюбінської селищної ради від
16.08.2013 № 1228 «Про відміну рішення № 814
від 09.08.2012», а тому не може бути
скасованим на час вирішення справи.
Разом з цим, період дії оскаржуваного
рішення з дати його прийняття до дати
відміни рішенням від 16.08.2013 № 1228,
охоплюється таким способом захисту як
визнання рішення протиправним, який у
повній мірі гарантує дотримання і
захист прав, свобод, інтересів
позивача, від порушень з боку суб'єкта
владних повноважень.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги посилання апелянта на
неправомірність рішення від 16.08.2013 № 1228
«Про відміну рішення № 814 від 09.08.2012»,
оскільки це рішення не є предметом
спору у цій справі, а тому суд
позбавлений можливості давати йому
правову оцінку. Разом з тим, оскільки
вказане рішення не скасоване та є
чинним, то воно підлягає врахуванню під
час вирішення цього спору.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
із матеріалів справи вбачає, що
відповідач посилався на пропуск
позивачем визначеного ч. 2 ст. 99 КАС
України шестимісячного строку
звернення до адміністративного суду,
оскільки позивач була присутня під час
прийняття оскаржуваного рішення, а із
розглядуваним позовом звернулась
15.02.2013.

Однак, такі посилання відповідача є
безпідставними, оскільки виходячи з
зазначеної вище норми, шестимісячний
строк починає своє обчислення з дня
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається із наявного у матеріалах
справи протоколу сесії
Великолюбінської селищної ради від
09.08.2012, ОСОБА_2 дійсно була присутня на
цій сесії. Однак вона його покинула не
дочекавшись закінчення розгляду
спірного питання та прийняття
відповідачем рішення, вважаючи дії
депутатів упередженими, що відображено
у цьому протоколі (а.с. 66). Згідно
супровідного листа № 485 (а.с. 11),
оскаржуване рішення для ознайомлення,
позивачу надіслано 20.08.2012, а отже тільки
після отримання цього рішення вона
могла дізнатись про порушення її прав.
Оскільки позивач із розглядуваним
позовом звернулася 15.02.2013, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що строк звернення до
адміністративного суду нею не
пропущено.

Враховуючи те, що оскаржувана
постанова судом першої інстанції
прийнята з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про її
скасування та прийняття нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Городоцького районного суду
Львівської області від 22 серпня 2013 року
у справі № 441/338/2013 (2а/441/16/2013) - скасувати
та прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення
Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області від 09.08.2012 № 814 «Про
затвердження акта виїзного засідання
комісії селищної ради з питань
усунення перешкод користування
землями комунальної власності
(комунальної дороги)».

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з
дня складення її у повному обсязі, може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова у повному обсязі складена та
підписана 31.10.2014.