Справа № 524/7771/14-а
Суддя: Предоляк О. С.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/7771/14-а
Провадження №
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

16.10.2014 рокуАвтозаводський районний суд
м. Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого судді Предоляк О.С.

при секретарі Коваль Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
адміністративну справу за
адміністративним позовом Головного
управління пенсійного фонду України в
Полтавській області до Управління ДВС
ГУЮ в Полтавській області , державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Ткаченко Сергієм
Володимировичем про скасування
постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н ОВ И В:

У серпні 2014 року до суду звернулося
Головне управління пенсійного фонду
України в Полтавській області з
позовом, в якому зазначалося , що
Управлінням Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області 14.08.2014 року отримана постанова,
винесена державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Ткаченко Сергієм
Володимировичем. від 11.08.14 про
накладення штрафу в сумі 680,00 грн. за
невиконання рішення суду.

Зазначена постанова підлягає визнанню
протиправною і скасуванню так як є
необґрунтованою та такою, що
суперечить законодавству про
виконавче провадження, обмежує та
порушує права, свободи та інтереси
управління, оскільки прийнята без
урахування фактичних обставин , із
огляду на наступне.

Просили визнати незаконними дії
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Ткаченко Сергія
Володимировича щодо винесення
постанови про накладення штрафу від
11.08.2014 року у розмірі 680,00 грн. ВП № 345626661.

Скасувати постанову про накладення
штрафу від 11.08.2014 року у розмірі 680,00 грн.
ВП № 3456661, винесену державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Ткаченком Сергієм
Володимировичем.

У судове засідання сторони не
з'явились, про час, дату та місце
розгляду справи керівництво
повідомлялось належним чином, суду
надали письмові заяви про розгляд
справи у відсутність представників,
позивач позов підтримав просив
задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали справи,
знаходить позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Головним управління пенсійного фонду
України в Полтавській області була
отримана 14.08.2014 року постанова,
винесена державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській Ткаченко Сергієм
Володимировичем. від 11.08.14 про
накладення штрафу в сумі 680,00 грн. за
невиконання рішення суду.

Рішенням суду зобов'язано головне
управління пенсійного фонду України в
Полтавській області призначити пенсію
ОСОБА_2 згідно пункту "Б" статті 12 ЗУ "
Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" з 13 березня 2008 року.

На виконання вказаного рішення суду
Автозаводським районним судом м.
Кременчука видано виконавчий лист №
2а-755/09 від 26.09.2012 року, який перебував на
примусовому виконанні у Відділі
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області.

11.08.2014 державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Ткаченко Сергієм
Володимировичем винесена постанова
про накладення штрафу на Головне
управління пенсійного фонду України в
Полтавській області в сумі 680,00 грн. за
невиконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази
суду надають особи, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
позовні вимоги та заперечення.

Між цим, за нормою ч.2 цієї статті, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.
Положення даної норми процесуального
права кореспондуються у своєму тісному
взаємозв'язку з положеннями ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", згідно якої суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини та
основоположних свобод та практику Суду
як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п.74
рішення у справі "Іммобільяре Саффі
проти Італії" зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

Поряд з цим, положення ст. 6 Конвенції
передбачають право на справедливий
суд.

Європейський суд з прав людини в п.40
рішення у справі "Горнсбі проти Греції"
зазначив, що право на справедливий суд
було б ілюзорним, якби національна
правова система Договірної держави
допускала невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені п. 6 Конвенції
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі "Піалопулос та інші проти
Греції", п.68).

Також, у рішенні Європейського суду з
прав людини "Гордєєви і Горбик проти
України" від 17.01.2006 року зазначено, що
державний орган не може довільно
посилатись на брак коштів для оплати
заборгованості, присудженої рішенням
суду. Таким чином, відмовою здійснити
необхідні заходи для виконання
остаточних судових рішень державні
органи України частково позбавили
положення п.1 ст.6 Конвенції її
корисного ефекту. Цього достатньо для
того, щоб Суд міг зробити висновок про
те, що було порушено пункт 1 статті 6
Конвенції.

Згідно ст.22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. Практика Європейського суду
з прав людини (рішення ЄСПЛ від 07.11.2005
року справа "Качко проти України", від
29.06.2004 року справа "Жовнір проти
України", від 29.06.2004 року "Півень проти
України") свідчать про те, що реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникненням спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетного асигнування.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до ч.2 ст.14 та ч.1 ст.255 КАС
України, постанови суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження"
(ч.4 ст.257 КАС України).

Згідно ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом. Така позиція
викладена і в п.17 Постанові Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№5 від 21.05.2012 року "Про внесення змін до
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України від
13.12.2010 року №3 "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби".

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.75 Закону
України "Про виконавче провадження"
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого ч.2 ст.25 цього
закону для самостійного виконання
рішення. У разі невиконання зазначених
вимог без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст.89 цього закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно з законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.89 Закону
України "Про виконавче провадження", у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника-фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян; на боржника-юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Отже, сукупність досліджених
матеріалів справи, з урахуванням
практики ЄСПЛ, вказаних вище положень
Закону України "Про виконавче
провадження" та компетенції
посадової особи - державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Полтавській
області Ткаченко С.В. свідчить про те,
що дана посадова особа станом на 11.08.2014
року мала передбачені законом підстави
для накладення штрафу на Головне
управління пенсійного фонду України в
Полтавській області за невиконання
судового рішення щодо призначення
пенсії ОСОБА_2; при цьому, штраф на
позивача державним виконавцем
накладений в межах мінімальної санкції
ч.1 ст.89 Закону України "Про виконавче
провадження".

У своєму рішенні по справі "Шмалько
проти України" від 20.07.2004 року,
Європейський суд з прав людини
зазначив, що виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом має
розцінюватися як складова частина
"судового розгляду". Суд відзначив, що
орган державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В цьому контексті аналіз рішень
Європейського суду з прав людини
(остаточні рішення Європейського суду
з прав людини у справах "Алпатов та інші
проти України", "Робота та інші проти
України", "Варава та інші проти України",
"ПМП "Фея" та інші проти України"), якими
було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та ст.1 Першого
протоколу до конвенції з огляду на
порушення права на виконання рішення
суду протягом розумного строку, також
засвідчує його однозначну позицію про
те, що правосуддя не може вважатися
здійсненим доти, доки не виконане
судове рішення та констатується, що
виконання судового рішення, як
завершальна стадія судового процесу,
за своєю юридичною природою є головною
стадією правосуддя, що повністю
узгоджується з нормою ст.124
Конституції України.

При цьому, вищенаведені рішення
Європейським судом було ухвалено в
межах відновленої процедури розгляду
скарг, які стосуються тривалого
невиконання рішень національних
органів та відсутності у цьому зв'язку
ефективних засобів юридичного
характеру, як це було передбачено
пілотним рішенням у справі "Юрій
Миколайович Іванов проти України".

В контексті розгляду даного позову
необхідно зазначити, що основним
призначенням стадії виконавчого
провадження є фактичне втілення
судових присуджень у певні матеріальні
блага, яких особа була протиправно
позбавлена до отримання судового
захисту. Виконання судового рішення не
може бути поставлене у залежність від
надходження або ненадходження коштів
на розрахункові рахунки боржника, адже
зобов'язання органу соціального
захисту згідно судового рішення щодо
соціальних виплат за минулі періоди
для боржника є безумовною
зобов'язуючою обставиною.

Частиною третьою ст. 75 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що у разі якщо виконати
рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону
та вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до
суду чи іншого органу (посадової особи),
що його видав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 89 цього Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Доказів виконання рішення суду в строк
визначений в постанові про відкриття
виконавчого провадження до
прийняття постанови про накладення
штрафу позивачем до суду не надано.

Керуючись ст. 2, 6, 17, 18, 105, 106 КАС України,
- суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського Апеляційного
Адміністративного Суду через
Автозаводський районний суд м.
Кременчука протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги або розгляду справи
апеляційним судом, якщо рішення не
скасовано.

Суддя: