Справа № 2а-184/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року

Справа № 876/7577/13 Колегія суддів
Львівського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Кам'янка-Бузькому районі
Львівської області на постанову
Кам'янка-Бузького районного суду
Львівської області від 07 червня 2012 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області про нарахування та стягнення
підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА :

22 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з адміністративним позовом,
яким просить визнати протиправною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в Кам'янка-Бузькому
районі Львівської області щодо
недоплати щомісячного підвищення до
пенсії як дитині війни за період з
22.05.2010 року по 22.07.2011 року, зобов'язати
здійснити донарахування та виплату за
вказаний період (після зміни позовних
вимог).

Постановою Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 07 червня 2012
року позов задоволено. Визнано
протиправно бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області щодо недоплати за період з
22.05.2010 року по 22.07.2011 року включно ОСОБА_1
підвищення до пенсії, відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області здійснити донарахування та
виплату ОСОБА_1 за період з 22.05.2010 року
по 22.07.2011 року включно щомісячне
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з урахуванням абз.1
ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум за
даний період.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідач, управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області, подав апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, вважає її
такою, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову в цій частині
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. На обґрунтування
вимог апеляційної скарги зазначає, що
законодавством України не
врегульоване питання щодо розміру
мінімальної пенсії за віком, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначення
мінімального розміру пенсії за віком
наведене в цій статті застосовується
виключно до розмірів пенсій,
призначених за цим Законом.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно ст. 197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1,
має статус дитини війни, перебуває на
відповідному обліку в управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області. А тому має право на підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком у відповідності до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

За період 2010-2011 років позивачу
нараховувалася та виплачувалася
пенсія за віком та доплата як дитині
війни в значно меншому розмірі, чим
передбачено законодавством.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо позовних вимог в
частині права позивача як дитини війни
на отримання підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
виходячи з наступного.

Законами України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та «Про Державний
бюджет України на 2008 рік» дії ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни було обмежено.

Однак, Рішеннями Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та
№10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано
неконституційними положення статей
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008
рік», якими зупинено дію ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Рішення Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та №10-рп/2008
від 22 травня 2008 року мають
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» та Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік», що визнані
неконституційними.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
передбачено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність, а тому
фактично з 22 травня 2008 року було
відновлено дію ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
першочерговій редакції Закону від 18
листопада 2004 року, яка під час
виникнення та існування спірних
публічно-правових відносин зупинена та
скасована не була.

Після Рішення Конституційного Суду
України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 дія ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» не обмежувалась.

Встановлено, що позивачу підвищення до
пенсії як дитині війни здійснювались
протиправно у розмірах визначених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

Такі дії відповідача є неправомірними,
виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами, тому
колегія суддів приходить до висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу не підлягають застосуванню
постанови Кабінету Міністрів України,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивача, передбачених ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. З
аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Відповідно до п.6 Постанови Кабінету
Міністрів України від 6 липня 2011 р. № 745
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету» (вступила в
дію з 23.07.2011 року) установлено, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань) до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться у
розмірі 49,8 гривні.

Відтак, до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, у справах щодо розміру підвищення
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, дітям війни
застосуванню підлягають положення
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити про те, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбачених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», підвищення до пенсії не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

Враховуючи позовні вимоги, положення
ст. 100 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку про
правомірність задоволення судом
першої інстанції позовних вимог в
частині зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області щодо нарахування та виплати
підвищення до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 22.05.2010
року до 22.07.2011 року.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 07 червня 2012
року по справі № 2а-184/11 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Кам'янка-Бузькому районі
Львівської області про нарахування та
стягнення підвищення до пенсії як
дитині війни - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук