Справа № 809/2997/14
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.
Справа № 809/2997/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Ткачук І.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області

про визнання постанови від 09.03.2011
року протиправною та її скасування,
зобов'язання вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з
адміністративним позовом до
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області про
визнання постанови від 09.03.2011 року
протиправною та її скасування,
зобов'язання вчинення дій (а.с. 11).

06.10.2011 року ухвалою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду
позовну заяву залишено без розгляду
(а.с. 46 - 47).

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.08.2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено
частково. Ухвалу Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
06.10.2011 року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі № 2а-2952/11/0970 -
скасовано та направлено справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції (а.с. 61 - 64).

17.09.2014 року дана адміністративна
справа повернулася до
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду, та відповідно
до статті 15-1 КАС України та Інструкції
з діловодства в адміністративних судах
України, справі присвоєно новий номер:
№809/2997/14 (а.с. 69 - 70).

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 18.09.2014 року
призначено судовий розгляд в
адміністративній справі № 809/2997/14 (а.с. 71
- 72).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
21.04.2010 року позивач звернулась із
заявою про примусове виконання
виконавчого листа від 13.04.2010 року
№2а-5834. Підрозділом примусового
виконання рішення відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області 05.05.2010 року
відкрито виконавче провадження. Проте,
09.03.2011 року державним виконавцем
постановлено ухвалу про повернення
виконавчого документа стягувачеві.
Позивач вважає постанову від 09.03.2011
року протиправною та постановленою з
порушенням Закону України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№606-XIV.

Позивач в судові засідання 25.09.2014 року,
07.10.2014 року, 21.10.2014 року, 04.11.2014 року,
11.11.2014 року не з'являвся, хоча про час,
дату та місце розгляду
адміністративної справи повідомлявся
належним чином. В прохальній частині
адміністративного позову заявлено
клопотання про розгляд справи без
участі позивача (зворотній бік а.с. 11).
Суд вживав заходів щодо неодноразового
відкладення справи з причин неявки
позивача для належного судового
захисту його прав, встановлення
обставин та враховуючи давність
визначених позовних вимог.

Поряд з цим, в судове засідання
призначене на 04.11.2014 року з'явився
ОСОБА_2 який повідомив суд, що є
представником позивача. У
підтвердження представництва ним не
було подано довіреність. Судом
роз'яснено ОСОБА_2 те, що відповідно до
ст. 58 КАС України він не може за таких
обставин представляти інтереси ОСОБА_1
в судовому засіданні. Таким чином,
судове засідання 04.11.2014 року відкладено
у зв'язку з наданням часу ОСОБА_2 для
представлення належним чином
засвідченої довіреності та наданням
представником відповідача додаткових
доказів до 11.11.2014 року на 13:00 год.

В подальшому, 11.11.2014 року ОСОБА_2
з'явився в судове засідання та на
підтвердження своїх повноважень подав
довіреність від 12 квітня 2010 року, якою
ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 отримати в
Івано-Франківському окружному
адміністративному суді виконавчий
лист у справі №2а-5834/2008. Зазначена
довіреність посвідчена 12.04.2010 року
заступником директора з правових та
соціальних питань Бурштинської ТЕС ВАТ
"Західенерго" Пенянським Ігорем
Омельяновичем (а.с. 109).

Судом роз'яснено ОСОБА_2, що відповідно
до вимог ст. 58 КАС України повноваження
представника в адміністративному
процесі повинні бути підтверджені
довіреністю. Частина 4 даної статті КАС
України визначає, що довіреність
фізичної особи на ведення справи в
адміністративному суді посвідчується
нотаріусом або посадовою особою, якій
відповідно до закону надано право
посвідчувати довіреності. А тому він не
може представляти інтереси ОСОБА_1 в
судовому засіданні.

Враховуючи те, що в судовому засіданні
11.11.2014 року ОСОБА_2 повторно не надав
належним чином посвідченої
довіреності на представництво
інтересів позивача, суд не допустив
його до розгляду справи як
представника позивача, надавши
можливість бути присутнім в судовому
засіданні.

З врахуванням клопотання позивача
розгляд справи проведено без її участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча про час, дату та місце
розгляду адміністративної справи
повідомлявся належним чином. Наданим
правом на подання заперечення проти
позову не скористався. Заяв чи
клопотань про відкладення розгляду
справи чи про причини неявки суду не
подав.

Частиною 4 статті 128 КАС України
передбачено, що у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, дослідивши
докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

При вирішенні даної справи суд
керується нормами законодавства в
редакції, чинній на час дії спірних
правовідносин.

Так, Законом України "Про виконавче
провадження" вiд 21.04.1999 року №606-XIV (далі -
Закон №606-XIV) визначено умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до положення частини 1
статті 2 цього Закону примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

У відповідності до ст. 11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом. Державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження, зокрема, має право
накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Частина 2 статті 17 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлює, що
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Частиною 1 ст. 27 Закону передбачено, що у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для
самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Судом встановлено, що
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист від 13.04.2010 року №2а-5834,
яким зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
недоплачену щомісячну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до ст. 43
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" та ст. 15 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" у
розмірі встановленого ст. 62 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2007 рік" прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років за період з 09.07.2007
року до 31.12.2007 року з урахуванням
проведених у цей період виплат (а.с. 23).

Головним державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області на підставі
виконавчого листа №2а-5834 від 13.04.2010 року
постановою від 05.05.2010 року відкрито
виконавче провадження та надано строк
боржнику для добровільного виконання
постанови суду до 12.05.2010 (а.с. 26).

09.03.2011 року старшим державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу ДВС Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області, винесено
оскаржувану постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві (а.с.
34).

Зокрема, при прийнятті оскаржуваної
постанови державним виконавцем
встановлено, що управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області повідомлено про неможливість
проведення виплат в зв'язку із тим, що в
кошторисних призначеннях не
передбачено виплати за 2007 - 2009 роки
щорічної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. У зв'язку з тим, що у виконавчому
документі виданому Івано-Франківським
окружним адміністративним судом немає
визначеної суми, яка підлягає до
стягнення, тому у відповідності до
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів з рахунків, на яких
обліковуються кошти державного та
місцевих бюджетів, або бюджетних
установ, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 09.07.2008
року №609 провести стягнення неможливо.
З метою повного та фактичного
виконання рішення суду по даній справі
державний виконавець на підставі
зробленого боржником перерахунку
звернувся із поданням до суду про зміну
способу виконання рішення. Однак,
Івано-Франківським окружним судом у
задоволенні подання державного
виконавця відмовлено. У зв'язку із
відсутністю коштів на реєстраційних
рахунках боржника, а також в зв'язку із
тим, що вжиті державним виконавцем
заходи щодо примусового стягнення
таких коштів з боржника для
задоволення вимог стягувача виявились
безрезультатними, такий виконавчий
документ необхідно повернути
стягувачу без виконання.

Як встановлено судом, постановою про
скасування процесуального документу
від 01.08.2011 року виконувачем обов'язку
начальника підрозділу примусового
виконання рішень відділу ДВС Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області, скасовано
документ "Постанова про повернення
виконавчого документа стягувачу (п. 2 ч.
1 ст. 47)" від 09.03.2011 року, що видав ОСОБА_4
при примусовому виконанні виконавчого
листа №2а-5834 від 13.04.2010 року (а.с. 35). Крім
того, 02.08.2011 року поновлено провадження
з примусового виконання виконавчого
листа №2а-5834 від 13.04.2010 року (а.с. 36).

В даному випадку суд звертає увагу на
те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 83
Закону України "Про виконавче
провадження" контроль за своєчасністю,
правильністю і повнотою виконання
рішень державним виконавцем
здійснюють начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, а також керівник
вищестоящого органу державної
виконавчої служби. Частиною 2 даної
статті передбачено, що начальник
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
при здійсненні контролю за рішеннями,
діями державного виконавця під час
виконання рішень має право у разі, якщо
вони суперечать вимогам закону, своєю
постановою скасувати постанову або
інший процесуальний документ або їх
частину), винесені у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
визнати недійсним складений державним
виконавцем акт, зобов'язати державного
виконавця провести виконавчі дії в
порядку, встановленому цим Законом.

Поряд з цим, згідно ч. 1 ст. 51 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Таким чином, підрозділом примусового
виконання рішень відділу ДВС Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області самостійно
скасовано оскаржувану позивачем
постанову від 09.03.2011 року та поновлено
провадження з примусового виконання
вищевказаного виконавчого листа.

Враховуючи наведені обставини,
відповідач в межах наданих
повноважень, самостійно виявивши факт
порушення вимог законодавства при
виконанні виконавчого листа №2а-5834 від
13.04.2010 року, вжив заходів щодо його
скасування та поновлення виконавчого
провадження, чим відновив порушене
право позивача за захистом якого
останній звернувся до суду.

Таким чином, на переконання суду,
відсутні підстави щодо задоволення
позовних вимог в частині визнання
постанови від 09.03.2011 року протиправною
та її скасування. Як наслідок та з
врахуванням поновленого провадження,
відсутні і підстави для зобов'язання
відповідача виконати відповідний
виконавчий лист.

Поряд з цим, суд не досліджував питань
щодо подальшого виконання
відповідачем виконавчого листа №2а-5834
від 13.04.2010 року. Оскільки, такі
обставини не були предметом позову від
26.09.2011 року та за захистом будь-яких
інших порушених прав позивач не
звертався під час розгляду цієї
адміністративної справи судом.

В даному випадку слід звернути увагу на
те, що згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Крім того, частиною 1 статті 2 КАС
України передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги не
обґрунтовані та не підлягають
задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/
Грицюк П.П.

Постанова складена в повному
обсязі 14.11.2014 року.