Справа № 2а-3433/09/2270/4
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/9190/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Приватного
підприємства «Соломон» на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2011

у справі № 2а-3433/09/2270/4

за позовом Приватного підприємства
«Соломон»

до Державної податкової
інспекції в місті Хмельницькому

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Соломон»
звернулось до Державної податкової
інспекції в місті Хмельницькому про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду від
01.06.2009 позовні вимоги задоволено
частково.

Постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19.12.2011 постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
01.06.2009 скасовано, прийнято нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними
рішеннями судів, позивач оскаржив їх в
касаційному порядку. В скарзі просить
суд скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19.12.2011 та постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
01.06.2009 і направити справу на новий
розгляд.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами попередніх інстанцій при
вирішення спору по даній справі
невірно застосовано норми
матеріального та порушено норми
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, Вищий адміністративний
суд України вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем проведено планову виїзну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2005 по 30.09.2008, за результатами якої
складено акт від 04.02.2009 № 902/23-4/3102979.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 11.3.1 п.11.3 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та п.3.1 ст. 3, п.4.1 ст. 4, пп.7.3.1
п.7.3 ст. 7 Закону України «про податок на
додану вартість», ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»,

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 13.02.2009 року №
/0/940, яким позивачеві визначене
податкове зобов'язання з податку на
прибуток сумі 20000 грн.,№ 1/0/941, яким
позивачеві визначене податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 16001 грн., рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 13.02.2009 року № /0/942, яким
застосовані штрафні санкції в сумі 50325
грн. за порушення норм з регулювання
обігу готівки, № /0/943, яким
застосовані штрафні санкції в сумі 117500
грн. за порушення законодавства про
РРО, № /0/944, яким застосовані
штрафні санкції в сумі 8,00 грн. за
порушення законодавства про
патентування.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до п.1.1
договору від 19.01.2007 року, укладеного з
громадянином ОСОБА_3 позивач
зобов'язався продати блок дверей,
підвіконня, відливи та інше, а покупець
прийняти та оплатити вказаний товар на
суму 23500 грн. На виконання договору
позивач передав товар, передбачений
договором та отримав оплату, що
підтверджується копією договору,
квитанцією до прибуткового касового
ордера.

З матеріалів справи вбачається, ,
що зазначені кошти, всупереч пп. 11.3.1
п.11.3 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та п.3.1 ст. 3, п.4.1 ст. 4, пп.7.3.1 п.7.3 ст. 7
Закону України «про податок на додану
вартість», позивач не оприбуткував і не
включив до складу валового доходу за 1
квартал 2007 року 19583 грн. та відповідно
до складу податкових зобов'язань з
податку на додану вартість 3917 грн.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» об'єктом оподаткування є
прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:
суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону, та
суму амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону. Пунктом 4.1. ст. 4
зазначеного Закону визначено, що
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Згідно пп. 11.3.1 п.11.3 ст. П Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення
валового доходу вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
зарахування коштів від покупця
(замовника) на банківський рахунок
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), що підлягають продажу, у
разі продажу товарів (робіт, послуг) за
готівку - дата її оприбуткування в касі
платника податку, а за відсутності
такої - дата інкасації готівки у
банківській установі, що обслуговує
платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного надання
результатів робіт (послуг) платником
податку.

Відповідно до пп.3.1.1 п.3.1 ст. 3
Закону України «Про податок на
додану вартість» об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку
з поставки товарів та послуг, місце
надання яких знаходиться на митній
території України, в тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору) для погашення
заборгованості заставодавця, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу у
користування лізингоотримувачу
(орендарю).

Підпунктом 7.3.1 п.7.3 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» визначено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Відповідно до викладеного, суди
прийшли до висновку, що дії
відповідача щодо донарахування
позивачу податку на прибуток та
відповідно податку на додану вартість
із зазначеної операції, з урахуванням
податку на додану вартість та
отримання плати за вказаних товар від
ОСОБА_3 є правомірними, а відтак
податкові повідомлення-рішення від
13.02.2009 № /0/940 і № 1/0/941 не
підлягають скасуванню.

Стосовно винесення податкових
повідомлень-рішень від 13.02.2009 №
/0/940, № 1/0/941 в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку на прибуток за основним
платежем в сумі 8437 грн. і штрафних
санкцій в сумі 4218,50 грн. та відповідно
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в частині основного
платежу в сумі 6750 грн. та штрафних
санкцій в сумі 3375 грн. колегія суддів
зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в
листопаді та грудні 2007 року позивач
придбав у ПП ОСОБА_4 металеві двері в
кількості 15 шт. загальною вартістю 40500
грн., в тому числі в листопаді 2007 року на
суму 30000 грн., в тому числі ПДВ в сумі 5000
грн., в грудні 2007 року на суму 10500 грн., в
тому числі ПДВ в сумі 1750 грн. Розрахунки
за придбаний товар здійснені позивачем
готівковими коштами згідно до
видаткових касових ордерів.

Задовольняючи в цій частині позовні
вимоги суд першої інстанції виходив з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції та помилково не
погодився суд апеляційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України "Про
податок на додану вартість"
встановлено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 цього Закону
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

За змістом пп.11.2.1. п.11.2. ст. 11 Закону №
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, що припадає на податковий період,
протягом якого відбувається одна з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку їх результатів.

Таким чином, платник податку - покупець
має право збільшити валові витрати
після оприбуткування товарів та
зарахувати до податкового кредиту суму
податку на додану вартість,
підтверджену належним чином
оформленою податковою накладною, яку
він отримав.

Відповідно до пп. 7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна є звітним
податковим і одночасно розрахунковим
документом, який складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги) і є підставою для
нарахування податкового кредиту (пп.7.2.6
п.7.2 ст. 7 Закону). Датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
згідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону України
№ 168/97 вважається , зокрема, дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків із використанням
кредитних дебетових карток чи
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг). Підпунктом 7.4.5
п.7.5. ст. 7 вказаного Закону заборонено
включати до податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Суд першої інстанції за наслідками
дослідження первинних документів
дійшли висновку про реальність
виконання поставок постачальником (ПП
ОСОБА_4.) на користь позивача. Адже, як
зазначив суд, факт здійснення цих
операцій підтверджується наявними у
матеріалах справи податковими
накладними.

Стосовно винесених відповідачем
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 13.02.2009 року №
/0/942 в сумі 50325 грн. за порушення
норм з регулювання обігу готівки і №
/0/943 в сумі 117500 грн. колегія суддів
зазначає наступне.

Суди попередніх інстанцій
встановили здійснення позивачем
розрахункової операції в січні 2007 року
на суму 23500 грн. з продажу металевих
дверей, без реєстрації через
зареєстрований, опломбований у
встановленому порядку та переведений в
фіскальний режим роботи реєстратор
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів.

Статтею 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» встановлено, що за порушення
вимог цього Закону до суб'єктів
підприємницької діяльності фінансові
санкції застосовуються за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України.

Пунктом 1.2 ст. 1 Закону України «Про
порядок погашення зобовязань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
передбачено, що податкове зобовязання
це зобовязання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України, а
відповідно до п 1.3. ст. 1 названого
Закону податковий борг це податкове
зобовязання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобовязання.

З огляду на те, що вказаний Закон
може застосовуватися лише щодо
обовязків із сплати податків і зборів
(обовязкових платежів), вичерпний
перелік яких визначено у статтях 14 та 15
Закону України «Про систему
оподаткування», а штрафи за порушення
порядку ведення касових операцій та
порушення законодавства про РРО,
накладені відповідачем, не визначені
як податки або збори (обовязкові
платежі), тому обовязки субєкта
підприємницької діяльності із сплати
штрафу за порушення ним норм Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» і Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні не
відносяться до категорії податкових
зобовязань або податкового боргу.

За змістом ст. 239 Господарського
кодексу України штраф про є одним з
видів адміністративно-господарських
санкцій, тому до даних правовідносин
необхідно застосовувати положення ст.
250 Господарського кодексу України щодо
строків застосування таких санкцій, а
саме, адміністративно-господарські
санкції застосовуються до суб`єктів
господарювання протягом шести місяців
з дня виявленяня порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим субєктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків передбачених законом.

Суд першої інстанції вірно
встановив, що рішення про застосування
штрафних санкцій від 13.02.2009 № /0/942
в сумі 50325 грн. за порушення норм з
регулювання обігу готівки і № /0/943
в сумі 117500 грн. є протиправним.

Стосовно рішення відповідача про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 13.02.2009 №/0/944, яким
застосовані штрафні санкції в сумі 8,00
грн. за порушення законодавства,
колегія суддів погоджу висновок першої
інстанції, що в матеріалах справи не
зазначено суті порушення позивача в
сфері патентування, а тому вказане
рішення підлягає скасуванню.

За вказаних обставин, колегія суддів
дійшла висновку про скасування
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2011 та
залишення в силі постанови
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 01.06.2009.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Приватного підприємства «Соломон» на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від
19.12.2011 у справі № 2а 3433/09/2270/4
слід задовольнити, постанову суду
апеляції інстанції скасувати, а
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 01.06.2009
залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Соломон» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.12.2011
скасувати.

Постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
01.06.2009 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але можу бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді Н.Є.
Маринчак О.І. Степашко