Справа № 2а-449/484/13
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
Справа № 876/7099/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

представників позивача Алєшка А.С.,
Шейхет Мейлаха,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Представництва Американського
об'єднання комітетів для євреїв
бувшого Радянського союзу на постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 08 квітня 2013 року
у справі за позовом Представництва
Американського об'єднання комітетів
для євреїв бувшого Радянського союзу,
Благодійної організації «Єврейське
відродження» до Перемишлянської
міської ради Львівської області,
ОСОБА_2 про скасування рішень і
державного акта, -

ВСТАНОВИВ:

Представництво Американського
об'єднання комітетів для євреїв
бувшого Радянського союзу та БО
«Єврейське відродження» звернулись до
суду з адміністративним позовом до
Перемишлянської міської ради
Львівської області та ОСОБА_2, яким
просили скасувати рішення відповідача
від 23.01.2009 року № 500 «Про надання
дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки безоплатно у власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в м. Перемишляни» і
від 14.01.2010 року № 1106 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в м. Перемишляни» та
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0551 га серії ЯИ
№ 226903 від 27.04.2010 року, виданого ОСОБА_2

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 08 квітня 2013
року у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постанова мотивована тим, що проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 для
будівництва індивідуального житлового
будинку по АДРЕСА_1 виготовлений
відповідно до Закону України «Про
землеустрій», Земельного кодексу
України та інших нормативно-правових
актів, що регулюють земельні
правовідносини. Крім того, даний проект
погодило Державне управління охорони
навколишнього природного середовища у
Львівській області. Також суд зазначив,
що позивачі оскаржують рішення
Перемишлянської міської ради
Львівської області від 23.01.2009 року і від
14.01.2010 року та Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку від 27.04.2010 року, однак в
судовому засіданні встановлено, що про
прийняття цих рішень їм було відомо ще
20.09.2010 року, а позовну заяву до суду
подано лише 08.04.2011 року, тобто з
пропуском встановленого ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
шестимісячного строку, клопотання про
поновлення цього строку не заявляли і
не навели жодних підстав поважності
пропуску такого строку. Тому, на думку
суду, в зв'язку з цим у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити. Крім того, позивачі подали
адміністративний позов до ОСОБА_2 як до
фізичної особи, що не передбачено
нормами Кодексу адміністративного
судочинства України, відтак це є
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив позивач Представництво
Американського об'єднання комітетів
для євреїв бувшого Радянського союзу,
вважає, що вона прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи і судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи. Просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою позов
задовольнити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що суд дійшовши
висновку про пропуск позивачами без
поважних причин строку звернення до
адміністративного суду, передбаченого
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, всупереч вимогам
ст. 100 цього Кодексу відмовив у
задоволенні позову з цієї підстави, хоч
даною нормою передбачено, що в такому
випадку позовну заяву слід залишити
без розгляду. Також апелянт зазначає,
що ним фактично не пропущено строк
звернення до суду з даним позовом,
оскільки перебіг цього строку
відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
розпочинається з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав. Суд першої
інстанції виходив з того, що копії
деяких з оскаржуваних рішень були
долучені позивачами до матеріалів
іншої цивільної справи в судовому
засіданні 20.09.2010 року, однак суд не
врахував, що предметом спору в цій
цивільній справі були зовсім інші
правовідносини і відповідно докази,
які подавали сторони, сприймались в
контексті саме цієї справи, в зв'язку з
чим відсутні підстави вважати, що з
цього час позивачі дізнались саме про
порушення своїх прав та інтересів
рішеннями, які оскаржуються в даній
адміністративній справі. Щодо висновку
суду першої інстанції про те, що
адміністративний позов подано також до
ОСОБА_2 як до фізичної особи, що не
передбачено нормами Кодексу
адміністративного судочинства
України, відтак є підставою для відмови
у задоволенні позову, апелянт зазначає,
що позовні вимоги фактично заявлені
лише до Перемишлянської міської ради
Львівської області і відповідно до п. 1
ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України однозначно
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства. А у
випадку встановлення, що позов подано
не до тієї особи, суд відповідно до ст. 52
цього Кодексу повинен був замінити
його на належного відповідача і
залучити як третю особу. Щодо суті
позовних вимог апелянт зазначає, що
спірна земельна ділянка, яка належить
ОСОБА_2, знаходиться в межах
стародавнього єврейського кладовища,
межі якого були затверджені
відповідачем у 2003 році. Тому дана
земельна ділянка відповідно до норм
Закону України «Про поховання та
похоронну справу» і розпорядження
Кабінету Міністрів України від 20.07.1998
року № 604-р не підлягає приватизації і
на ній забороняється проведення
будівельних робіт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників позивача, відповідача та
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Рішенням Перемишлянської міської ради
Львівської області від 23 січня 2009 року
№ 500 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
безоплатно у власність для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в м.
Перемишляни» було затверджено
матеріали по перепрофілюванню з
реконструкцією та добудовою під
житловий будинок незавершеного
будівництвом гаражу з майстернею між
будинками АДРЕСА_1, присвоєно будівлі
будинковий номер НОМЕР_1 і надано
ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення
безоплатно у власність земельної
ділянки площею 0,06 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
шляхом реконструкції з
перепрофілюванням незавершеного
будівництва гаражу з майстернею за
рахунок земель запасу (землі
громадської та житлової забудови) по
АДРЕСА_1.

Рішенням Перемишлянської міської ради
Львівської області від 14 січня 2010 року
№ 1106 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в м. Перемишляни» було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0551 га для будівництва індивідуального
житлового будинку по АДРЕСА_1 та
передано ОСОБА_2 безоплатно у приватну
власність зазначену земельну ділянку.

На підставі цього рішення ОСОБА_2
оформив та отримав 27.04.2010 року
Державний акт на право власності на
дану земельну ділянку серії ЯИ № 226903.

В свою чергу, рішенням Перемишлянської
міської ради Львівської області від 30
вересня 2003 року № 215 «Про затвердження
історичних меж стародавніх єврейських
кладовищ в м. Перемишляни» було
затверджено історичні межі
стародавніх Єврейських кладовищ по
вул. Франка (ділянка № 1) площею 1,0570 га,
яка частково розташована на
забудованій території і городах, та по
вул. Чуперносівській (ділянка № 2)
площею 0,2678 га, яка повністю розташована
на забудованій території і городах.

Межі даних поховань, як зазначено в
рішенні, визначено відповідно до
технічної документації
Проектно-розвідувального центру
«Інеко-розвідування».

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи плану зовнішньої межі земельної
ділянки старовинного єврейського
кладовища по вул. Чуперносівській в м.
Перемишляни Львівської області,
складеного Проектно-розвідувальним
центром «Інеко-розвідування», земельна
ділянка площею 0,0551 га, яка була
передана у власність ОСОБА_2
оскаржуваними рішеннями
Перемишлянської міської ради
Львівської області і на даний час
належить йому на праві приватної
власності, майже повністю розташована
в межах даного кладовища (ділянка № 2).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
поховання та похоронну справу» одним з
основних принципів діяльності в галузі
поховання є забезпечення збереження
місць поховань.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 8 цього Закону
органи місцевого самоврядування та їх
виконавчі органи в межах своєї
компетенції забезпечують будівництво,
утримання в належному стані та охорону
місць поховання.

Згідно з ст. 28 цього Закону землі, на
яких розташовані місця поховання, є
об'єктами права комунальної власності
і не підлягають приватизації або
передачі в оренду. На території місця
поховання не можуть бути розташовані
об'єкти іншої, крім комунальної форми
власності, за винятком випадків,
передбачених статтею 29 цього Закону.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 31 цього Закону
охорону місць поховань забезпечують
виконавчі органи сільських, селищних
та міських рад. Виконання будь-яких
будівельних робіт у місцях поховань, на
місцевості із залишками слідів давніх
поховань, на територіях закритих
кладовищ, а також у прилеглих до місць
поховань охоронних зонах
забороняється.

Також п. 5 розпорядження Кабінету
міністрів України від 20.07.1998 року № 604-р
«Про додаткові заходи щодо збереження
місць поховань у населених пунктах
України» Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, обласні, Київську та
Севастопольську міські
держадміністрації, Держбуд, органи
місцевого самоврядування зобов'язано
не допускати проведення будівельних
робіт у місцях, де залишилися сліди
давніх поховань, та на території
закритих кладовищ.

Таким чином, спірна земельна ділянка,
власником якої є ОСОБА_2, розташована в
межах території, яка відповідно до
наведених вище норм законодавства
повинна перебувати під охороною
Перемишлянської міської ради
Львівської області і надання її в
оренду чи у власність фізичним чи
юридичним особам, а також здійснення на
ній будь-яких будівельних робіт
забороняється.

Як зазначено вище, наявність на
території спірної земельної ділянки
стародавніх єврейських поховань
(кладовища) була встановлена
проектно-розвідувальною організацією
за результатами проведеного вивчення
та дослідження даної території і на
підставі цих досліджень рішенням
Перемишлянської міської ради
Львівської області були затверджені
історичні межі стародавніх Єврейських
кладовищ в м. Перемишляни Львівської
області.

Крім того, як вбачається з наявних в
матеріалах справи копій рішень
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 04 жовтня 2010 року
та Апеляційного суду Львівської
області від 17 березня 2011 року у справі
за позовом Представництва
Американського об'єднання комітетів
для євреїв бувшого Радянського союзу
та БО «Єврейське відродження» до
ОСОБА_2 про усунення перешкод для
проведення поверхневих археологічних
досліджень, 05.05.2006 року БО «Єврейське
відродження» та ОСОБА_2 уклали договір,
відповідно до умов якого останній
надав БО «Єврейське відродження»
дозвіл на проведення на спірній
земельній ділянці поверхневих
археологічних досліджень залишків
каплички Рабіна Меєра. Такі
дослідження проводились певний час,
однак пізніше ОСОБА_2 заборонив БО
«Єврейське відродження» проводити їх
далі, мотивуючи це порушенням
останньою умов договору, що стало
підставою звернення до суду з цим
позовом. При цьому, ОСОБА_2 стверджує, що
жодних залишків старовинних поховань
під час зазначеного археологічного
дослідження не було знайдено, а
позивачі вказують, що такі залишки були
виявлені, в зв'язку з чим необхідно
продовжити розкопки.

Тобто існують суперечності щодо того,
чи є фактично на спірній земельній
ділянці залишки стародавніх поховань,
і встановлення даної обставини є
обов'язковим для вирішення питання про
надання цієї земельної ділянки у
власність та здійснення на ній
будівельних робіт.

Однак приймаючи оскаржувані рішення,
Перемишлянська міська рада Львівської
області не встановила і не надала
жодної оцінки цій обставині, що
свідчить про порушення відповідачем
принципів, передбачених ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, в зв'язку з чим, на думку
колегії суддів, дані рішення прийняті
необґрунтовано, тобто без урахування
всіх обставин, що мають значення для їх
прийняття, нерозсудливо та передчасно.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
Перемишлянської міської ради
Львівської області від 23.01.2009 року № 500
«Про надання дозволу ОСОБА_2 на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
безоплатно у власність для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в м.
Перемишляни» і від 14.01.2010 року № 1106 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в м.
Перемишляни» підлягають скасуванню.

Щодо висновку суду першої інстанції
про те, що позивачі пропустили
встановлений ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду, не заявляли
клопотання про поновлення цього строку
і не навели жодних підстав поважності
пропуску такого строку, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Така ж підстава залишення позовної
заяви без розгляду передбачена п. 9 ч. 1
ст. 155 цього Кодексу. А згідно з ч. 2 цієї
статті про залишення позовної заяви
без розгляду суд постановляє ухвалу.

Таким чином, наслідком пропущення
позивачем стоку звернення до суду без
поважних причин є залишення позовної
заяви без розгляду, про що
постановляється ухвала.

Однак всупереч вимогам наведених норм
суд першої інстанції, дійшовши
висновку про пропущення позивачами
строку звернення до суду з даним
адміністративним позовом і
відсутність підстав для визнання
причин пропуску цього строку
поважними, помилково відмовив у
задоволенні позову з цих підстав, що є
порушенням норм процесуального права.

Крім того, свої висновки суд мотивував
тим, що позивачі оскаржують рішення
Перемишлянської міської ради
Львівської області від 23.01.2009 року і від
14.01.2010 року та Державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку від 27.04.2010 року, однак
встановлено, що про прийняття цих
рішень їм було відомо ще 20.09.2010 року під
час розгляду іншої цивільної справи за
їх участю, а позовну заяву до суду
подано лише 08.04.2011 року.

Однак такі висновки суду першої
інстанції, на думку колегії суддів, є
помилковими і необґрунтованими з таких
підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Тобто відповідно до змісту наведених
норм визначальною умовою початку
перебігу строку звернення до суду є
момент, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначає суд, про існування
оскаржуваних рішень та державного акту
позивачі дізнались 20.09.2010 року після
подання цих документів як доказів
ОСОБА_2 під час розгляду зазначеної
вище цивільної справи за позовом
Представництва Американського
об'єднання комітетів для євреїв
бувшого Радянського союзу та БО
«Єврейське відродження» до ОСОБА_2 про
усунення перешкод для проведення
поверхневих археологічних досліджень.

Однак, як правильно зазначає апелянт,
на той час оскаржувані рішення
Перемишлянської міської ради
Львівської області були подані як
докази в цивільній справі та
сприймались саме в такому контексті.

Тому до завершення розгляду даної
справи у Американського об'єднання
комітетів для євреїв бувшого
Радянського союзу та БО «Єврейське
відродження» не було достатніх підстав
вважати, що цими рішеннями порушуються
їх права, а саме право дослідження та
збереження культурної і релігійної
спадщини свого народу.

Як зазначено вище, за результатами
розгляду цієї цивільної справи
рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 17 березня 2011 року у
задоволенні позову було відмовлено,
зокрема, з тих з підстав, що ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки і його
діяльність як власника може бути
обмежена чи припинена або власника
може бути зобов'язано допустити до
користування його майном інших осіб
лише у випадку і порядку, встановленому
законодавством.

Таким чином, саме після розгляду даної
цивільної справи, тобто набрання
законної сили судовим рішенням в цій
справі - 17 березня 2011 року, у
Американського об'єднання комітетів
для євреїв бувшого Радянського союзу
та БО «Єврейське відродження» виникло
право звернення до суду з позовом про
скасування спірних рішень
Перемишлянської міської ради
Львівської області і Державного акту
на право приватної власності на землю,
виданого ОСОБА_2, і саме з цього часу
розпочався перебіг строку звернення до
суду з даним позовом.

Тому колегія суддів вважає, що
Американське об'єднання комітетів для
євреїв бувшого Радянського союзу та БО
«Єврейське відродження» не пропустили
передбаченого ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
строку звернення до адміністративного
суду з даним позовом.

Також колегія суддів враховує, що
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа) - це переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Кодексу до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 цього Кодексу
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу
суб'єкт владних повноважень - це орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 4 даного Кодексу
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

На думку колегії суддів, спір про
визнання недійсним державного акту є
спором про право власності на земельну
ділянку, оскільки відповідно до ч. 1 ст.
125 Земельного кодексу України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 15 цього Кодексу суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Крім того, суд першої інстанції
зазначив, що позивачі подали
адміністративний позов до ОСОБА_2 як до
фізичної особи, що не передбачено
нормами Кодексу адміністративного
судочинства України, відтак є
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_2 як фізична особа не може бути
відповідачем в даній адміністративній
справі, однак вважає, що вказана
обставина не є підставою для відмови у
задоволенні позову, а для закриття
провадження у справі в цій частині.

Одночасно колегія суддів враховує, що
до ОСОБА_2 заявлено лише позовну вимогу
про скасування Державного акта на
право власності на земельну ділянку,
яка як зазначено вище, не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку про те, що спір в
частині скасування Державного акта на
право власності на землю серії ЯИ № 226903
від 27.04.2010 року, виданого ОСОБА_2, не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства, що
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для закриття провадження у
справі в цій частині.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки суд неповно з'ясував обставин,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а оскаржувана постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п.
п. 3, 4 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 202, 203, ч. 2 ст. 205, ст.
ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Представництва
Американського об'єднання комітетів
для євреїв бувшого Радянського союзу
задовольнити частково.

Постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 08 квітня 2013
року у справі № 2а/449/484/13 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Скасувати рішення Перемишлянської
міської ради Львівської області від 23
січня 2009 року № 500 «Про надання дозволу
ОСОБА_2 на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки безоплатно у власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в м. Перемишляни» та
від 14 січня 2010 року № 1106 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в м.
Перемишляни».

В частині позовних вимог про
скасування Державного акта на право
власності на земельну ділянку площею
0,0551 га серії ЯИ № 226903 від 27 квітня 2010
року, виданого ОСОБА_2, провадження у
справі закрити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі
10.11.2014 року