Справа № 1570/9812/09
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 р. Справа № 1570/9812/09

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Стеценко О. О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

за участю секретаря судового засідання
- Вишневської А.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 27
травня 2013 року у справі за
адміністративним позовом приватного
підприємства «Дельта Метал Груп» до
державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2009 року Приватне підприємство
«Дельта Метал Груп» звернулось до
Одеського окружного адміністративного
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Приморському район м. Одеси, в якому
просило визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
18.06.2009 року № /0.

На думку позивача, виходячи з положень
законодавства, що регулює питання
включення сум до складу податкового
кредиту, тільки відсутність податкової
накладної чи митної декларації
позбавляє платника податку права на
включення до податкового кредиту
сплачених сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг). Висновки податкового
органу про відсутність реальності
поставок товарів за договором між
позивачем та ТОВ «Вісткар» є
неправомірними, оскільки товар був
фактично отриманий згідно
довіреностей, вартість товару була
перерахована на рахунки ТОВ «Вісткар».
У подальшому товар було реалізовано
роздрібним покупцям, згідно договорів
купівлі-продажу чавун та поліпропілен
було продано ТОВ "Меркурій та компанія",
ТОВ "Медіна", ТОВ "ТД Нітал", ПП "ТПС
"Гетьман'. За договорами
купівлі-продажу транспортування
товару та вантажно-розвантажувальні
роботи при реалізації товарів
проводилися за рахунок зазначених
підприємств покупців.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 грудня 2011
року апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Дельта Метал Груп»
залишено без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 17 березня 2011 року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 19 вересня 2012 року касаційну скаргу
Приватного підприємства «Дельта Метал
Груп» задоволено. Постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 20 грудня 2011 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 27 травня 2014
року адміністративний позов ПП «Дельта
Метал Груп» задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від 18
червня 2009 року.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції Державна податкова
інспекція у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати вказане
судове рішення та прийняти нове, яким
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі. Доводи апеляційної
скарги повторюють доводи заперечень
проти позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період з 28
травня 2009 року по 29 травня 2009 року,
Державною податковою інспекцією у
Приморському районі м. Одеси було
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку Приватного
підприємства «Дельта Метал Груп» з
питань фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Вісткар» за
період з 17.03.2008 року по 31.12.2008 року.

За наслідками перевірки було складено
акт № 7556/23-4/355668978, яким встановлено, що
ТОВ "Вісткар" здійснювало операції з
фінансово-грошовими потоками
відповідно до правочинів, які
відображено в виписках банківських
рахунків та, які укладені в порушення
ч.1 ст.203 ЦК України, їх зміст суперечить
зокрема інтересам держави і
суспільства, моральним засадам
суспільства. Зазначені правочини не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
(п.5 ст.203 ЦК України). Недодержання в
момент вчинення правочину сторонами
цієї вимоги є підставою недійсності
правочину. Товар по вказаних
правочинах не був переданий в
порушення ст.ст. 662, 655, 656 ЦК України.
Відповідно до частин 1, 5 ст.203, п. 1, 2 ст.215,
ст.228 ЦК України, зазначені правочини
мають ознаки нікчемності та є
нікчемними в силу припису закону.
Правочини, укладені ТОВ "Вісткар" з
контрагентам порушують публічний
порядок, суперечать інтересам держави
та суспільства, вчинені удавано з метою
приховування сплати податків третіх
осіб. Встановлена відсутність поставок
товарів та укладення угод з метою
настання реальних наслідків. В зв'язку
з тим, що угоди поставки є нікчемними,
нікчемний правочин є недійсним в силу
закону, такий нікчемний правочин не
створює інших юридичних наслідків,
крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

На підставі висновків акту перевірки
Державною податковою інспекцією у
Приморському районі м. Одеси було
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 18.06.2009 року №
/0, яким підприємству було
визначено податкове зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
в сумі 465.528,00 грн. з яких 310.352,00 грн. за
основний платежем та 155.176,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до ч.1 ст.207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Якщо господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін -у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї зі
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави (ч.1
ст.208 ГК України).

Положення ст.ст.207, 208 ГК України слід
застосовувати з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є
нікчемним, і визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Органи
державної податкової служби, вказані в
абз.1 ст.10 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні», можуть на
підставі п.11 цієї статті звертатись до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, одержаних за
правочинами, вчиненими з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, посилаючись на їхню
нікчемність.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.09р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений ст.228 ЦК України: 1)
правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (ст.14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

З наведених норм законодавства слідує,
що висновки про нікчемність
правочинів, тим більш визнання
правочинів нікчемними відносяться
виключно до компетенції судів, а не
податкових органів.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податків має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг) та складається із сум
податків сплачених (нарахованих)
платником податку протягом звітного
періоду у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг, основних засобів) для
подальшого використання в межах
господарської діяльності.

Дата виникнення права на податковий
кредит визначається підпунктом 7.5.1
пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР,
відповідно до якої право на податковий
кредит виникає у платника по даті
здійснення першої з подій: або списання
коштів з рахунку в оплату товарів
(робіт, послуг), або отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-XIV
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи,
23.04.2008 року між ПП «Дельта Метал Групп»
та ТОВ «Вісткар» укладено Договір №23/4,
згідно якого ТОВ «Вісткар» приймає на
себе зобов'язання передати ПП «Дельта
Метал Групп» у встановлені договором
терміни товар, а останній зобов'язаний
прийняти товар, а також оплатити його
вартість за умовами зазначеного
Договору (т. 1 а.с.27-29).

На виконання умов Договору від 23.04.2008
року №23/4, ПП «Дельта Метал Групп» від
підприємства ТОВ «Вісткар» з квітня 2008
року по вересень 2008 року було отримано
метал (чавун), згідно чого виписано
слідуючи видаткові накладні: № 1 від
24.04.2008 року, № 2-6/05 від 06.05.2008 року, № 2-8/05
від 08.05.2008 року, № 1-24/06 від 24.06.2008 року, №
3-2/07 від 02.07.2008 року, № 6-18/07 від 18.07.2008
року, № 3-24/07 від 24.07.2008 року, № 3-30/07 від
30.07.2008 року, № 7-1/08 від 01.08.2008 року, № 8-14/08
від 14.08.2008 року, № 16-18/08 від 18.08.2008 року, №
8-1/09 від 24.09.2008 року, № 3-20/05 від 20.05.2008
року (т.2 а.с.23-29).

Оприбуткування товару в
бухгалтерському обліку покупця
підтверджується оборотно-сальдовими
відомостями по рахунку 281 за 2008 рік (т.3
а.с.74-75), з яких вбачається потрапляння
товару, придбаного у ТОВ «Вісткар» у
власність Позивача для подальшого
використання в господарській
діяльності останнього.

Також, на підтвердження того, що
вказаний товар було отримано позивачем
та він був в наявності у останнього, в
матеріалах справи містяться акти
списання від 12.05.2008 року № Д-000000001, від
30.07.2008 року № Д-000000002, від 26.09.2009 року №
Д-000000003 (т. 3 а.с.4-6).

Оплата за Договором №23/4 від 23.04.2008 року
здійснювалась позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів у розмірі 1862112
грн. (в т.ч. ПДВ 310352 грн.) на банківські
рахунки ТОВ «Вісткар».

Крім того, матеріали справи містять
копії належним чином завірених
податкових накладних: № 1/04 від 25.04.2008
року, № 2-6/05 від 06.05.2008 року, № 2-8/05 від
08.05.2008 року, № 3-20/05 від 20.05.2008 року, № 1-24/06
від 24.06.2008 року, № 4-25/06 від 25.06.2008 року, №
4-27/06 від 27.06.2008 року, № 3-2/07 від 02.07.2008
року, № 6-18/07 від 18.07.2008 року, № 3-24/07 від
24.07.2008 року, № 3-30/07 від 30.07.2008 року, № 7-1/08
від 01.08.2008 року, № 8-14/08 від 14.08.2008 року, №
6-18/08 від 18.08.2008 року, № 8-1/09 від 24.09.2008
року (т. 3 а.с.8-10, 11, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32,
34), отриманих від постачальника товару
ТОВ «Вісткар», які також підтверджують
факт здійснення вищевказаних
господарських операцій з постачання
товару за Договором №23/4 від 23.04.2008 року,
та дають право на включення ПДВ до
складу ціни товару та є необхідною
умовою для формування податкового
кредиту з ПДВ.

Суми ПДВ у розмірі 310352 грн. по
зазначеним податковим накладним ПП
«Дельта Метал Груп» включено до складу
податкового кредиту відповідних
періодів: квітень 2008 року в сумі 63333,40
грн., травень 2008 року в сумі 54900 грн.,
червень 2008 року в сумі 58000 грн., липень
2008 року в сумі 73452 грн., серпень 2008 року в
сумі 42 833,33 грн., вересень 2008 року в сумі
17833,33 грн., що, поміж іншого,
підтверджується Актом перевірки.

Крім того, судом встановлено, що
вказані первинні документи, на
підставі яких Позивачем сформований
податковий кредит за період
квітень-вересень 2008 року, в тому числі
податкові накладні, належним чином
оформлені, були отримані позивачем від
його контрагента на кількість товару,
поставленого відповідно до укладеної
угоди, що, також підтверджується
викладеними в Акті перевірки №
7556/23-4/35566897 від 02.06.2009 року висновками.
Зазначені обставини не заперечувались
представником Відповідача під час
судового розгляду справи.

Також, судом встановлено, що товар
придбаний Позивачем у ТОВ «Вісткар»
зберігався на складі останнього,
відповідно до укладеного між ТОВ
«Вісткар» та ПП «Дельта Метал Груп»
Договору на зберігання товару на
складі (т. 2 а.с.21-22), та з нього
передавався безпосередньо
контрагентам - покупцям позивача: ТОВ
«Меркурій та компанія», ТОВ «Медіна»,
ТОВ «ТД Нітал», ПП «ТПС «Гетьман», які
самостійно здійснювали
транспортування товару та
вантажно-розвантажувальні роботи.

Так, зокрема, 08.01.2008 року між ПП «Дельта
Метал Груп» (продавець) та ТОВ
«Меркурій та компанія» (покупець) було
укладено договір №08/01-2008, відповідно до
якого продавець приймає на себе
зобов'язання передати покупцю у
встановлені договором терміни товар, а
останній зобов'язаний прийняти товар, а
також оплатити його вартість за
умовами зазначеного договору. При
цьому, відповідно до п.п.4.2 п.4
зазначеного договору вивезення товару
здійснюється самостійно (т. 1 а.с.76-77).

На виконання зазначеного договору ПП
«Дельта Метал Груп» видало видаткові
накладні: № 4 від 24.04.2008 року, № 5 від
25.04.2008 року, № 8 від 06.05.2008 року, № 9 від
08.05.2008 року (т. 1 а.с.78-80). Згідно
зазначених документів ПП «Дельта Метал
Груп» продало, а покупець купив товар -
186,482 т чавуну на загальну суму 540800 грн.
(в т.ч. ПДВ 90133,33 грн.).

Також, 23.06.2008 року між ПП «Дельта Метал
Груп» (поставщик) та ТОВ «Медіна»
(покупець) було укладено договір № 2306/1
на поставку продукції, відповідно до
якого поставщик поставляє, а покупець
приймає та сплачує за товар згідно
накладної (специфікації, рахунку
фактури, іншого товаросупровідного
документу). Вивіз товару здійснюється
самостійно. (т. 1 а.с.86).

На підтвердження виконання умов
зазначеного договору ПП «Дельта Метал
Груп» видало видаткові накладні: № 11
від 23.06.2008 року, № 12 від 02.07.2008 року, № 19
від 26.09.2008 року та податкові накладні №
12 від 25.06.2008 року, № 13 від 25.06.2008 року,
№ 14 від 02.07.2008 року, № 25 від 26.09.2008 року,
згідно яких ПП «Дельта Метал Груп»
поставило, а ТОВ «Медіна» отримало 113,4202
т чавуну на загальну суму 428694 грн.
(в т.ч. ПДВ 71449 грн.).

Крім того, судом встановлено, що 21.04.2008
року між ПП «Дельта Метал Груп»
(поставщик) та ТОВ «ТД «Нітал»
(покупець) було укладено договір
поставки № 2104, відповідно до якого
поставщик приймає зобов'язання
продавати металопродукцію, а покупець
самостійно вивозити, приймати та
сплачувати за товар (т. 1 а.с.94).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору ПП «Дельта Метал
Груп» видало видаткові накладні: № 6
від 24.04.2008 року, № 13 від 17.07.2008 року, № 14
від 23.07.2008 року, № 15 від 30.07.2008 року, № 16
від 13.08.2008 року, № 17 від 18.08.2008 року, № 18
від 24.09.2008 року та податкові накладні: №
6 від 25.04.2008 року, № 15 від 17.07.2008 року, № 16
від 18.07.2008 року, № 17 від 23.07.2008 року, № 18
від 30.07.2008 року, № 19 від 31.07.2008 року, № 20
від 13.08.2008 року, № 21 від 14.08.2008 року, № 22
від 18.08.2008 року, № 23 від 24.09.2008 року, № 24
від 25.09.2008 року, згідно яких ПП «Дельта
Метал Груп» поставило, а ТОВ «ТД
«Нітал» отримало 195,959 т чавуну на
загальну суму 712325 грн. (в т.ч. ПДВ 118887,5
грн.) (т. 2 а.с.31-58).

Матеріали справи, також, містять
договір № 19/05-2008 від 19.05.2008 року (т. 3
а.с.2-3), укладений між ПП «Дельта Метал
Груп» (продавець) та ПП «ТПС «Гетьман»
(покупець), відповідно до якого
продавець приймає на себе зобов'язання
передати покупцю у встановлені
договором терміни товар, а останній
зобов'язаний прийняти товар, а також
оплатити його вартість за умовами
зазначеного договору. Згідно наданого
Позивачем рахунку-фактури № 8 від 19.05.2008
року ПП «Дельта Метал Груп» продало ПП
«ТПС «Гетьман» 8,850 т. поліпропілену на
загальну суму 79650 грн. (в т.ч. ПДВ 13275,5
грн.).

В підтвердження здійснення зазначеної
господарської операції ПП «Дельта
Метал Груп» видало видаткову накладну
№ 10 від 20.05.2008 року та податкову
накладну № 11 від 20.05.2008 року (т. 2 а.с.88, 90).

Наявні у позивача документи свідчать
про правомірність віднесення ним сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту.

Крім того, як було наголошено судом
касаційної інстанції, факт порушення
контрагентами-постачальниками своїх
податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди - відшкодування податку на
додану вартість з державного бюджету,
якщо податковий орган доведе, що
платник податку діяв без належної
обачності й обережності і йому мало
бути відомо про порушення, які
допускали його контрагенти; або що
діяльність платника податку, його
взаємозалежних осіб спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди, переважно
з контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, зокрема у
випадках, коли такі операції
здійснюються через посередників.

Статтею 42 Господарського кодексу
України визначено, що підприємництво
це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Згідно з підпунктом 1.32 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин)
господарська діяльність - це будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Таким чином прибутковість кожної
окремої операції не є обов'язковою
ознакою господарської діяльності, яка
може включати і окремі збиткові
операції, які, хоча і були спрямовані на
одержання прибутку, однак з об'єктивних
причин призвели до заздалегідь
незапланованих негативних
фінансово-економічних наслідків.

Тобто визначальним є саме наявність
мети на отримання прибутку та
здійснення платником діяльності у
відповідності з визначеними цілями,
однак у разі неотримання від
діяльності очікуваного результату з
незалежних від платника причин останню
не можна розглядати як таку, що не
передбачає мети отримання прибутку.
Неотримання підприємством доходу від
окремої господарської операції не
свідчить про те, що така операція не
пов'язана з господарською діяльністю
підприємства, оскільки при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

Виходячи з вищезазначеного, судова
колегія дійшла до висновку, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем з порушенням норм чинного
законодавства, в зв'язку з чим воно
підлягає скасуванню.

З огляду на викладене апеляційний суд
не приймає до уваги доводи апелянта,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, зазначених у
рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 27
травня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів після складання
повного тексту ухвали.

Головуючий суддя /підпис/
Єщенко О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішин В.Л.