Справа № 2а-6013/2011
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
2а-6013/2011

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Костюченко Г.С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

розглянувши в місті Одесі в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва на постанову Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 28
квітня 2011 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва про
виплату щомісячної державної
соціальної допомоги до пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 28 квітня 2011 року
позовні вимоги задоволено частково.
Зобов'язано відповідача провести
нарахування та виплату позивачу
підвищення до пенсії, відповідно до
вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
за період з 02 квітня 2006 року по 31 грудня
2006 року та з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, апелянт в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції до висновку
про необхідність її часткового
задоволення.

Судом встановлено, що позивач має
статус дитини війни згідно з
посвідченням.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наявності у
позивача права на щомісячне підвищення
пенсії на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком. Разом з цим, позивач
звернувся за захистом порушеного
відповідачем права на отримання
допомоги за 2006-2007 роки лише 02 лютого 2009
року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
мають статус дитини війни, на їх
соціальну захищеність шляхом надання
пільг і державної соціальної підтримки
визначені та закріплені в Законі
України «Про соціальний захист дітей
війни».

На підставі ст. 6 названого Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року) дітям
війни пенсія або щомісячне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Проте, пунктом 17 статті 77 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» зупинено на 2006 рік дію статті
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Законом України від 19 січня 2006 року №
3367-IV внесені зміни до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік», відповідно до яких виключено
пункт 17 статті 77, а статтю 110 викладено в
іншій редакції. Зокрема установлено, що
пільги дітям війни, передбачені
абзацом сьомим статті 5 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
запроваджуються з 01 січня 2006 року, а
статтею 6, - у 2006 році поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Оскільки Кабінетом Міністрів України в
2006 році не визначено порядку виплати
надбавки до пенсії дітям війни, суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про те, що вимоги позивача, що
стосуються 2006 року, підлягають
задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України (в редакції чинній на час
звернення позивача до суду) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 5 названого Кодексу
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Згідно ст. 100 КАС України (в редакції
чинній на час прийняття рішення судом
першої інстанції) адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи,
право позивача на отримання підвищення
до пенсії у 2007 році виникло після
винесення рішення Конституційним
Судом України від 09 липня 2007 року №
06-рп/2007, яким поновлено право позивача
на отримання підвищення до пенсії у
розмірі встановленому ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» в редакції до 28 грудня 2007 року.
Вказане рішення Конституційного Суду
України було у встановленому порядку
опубліковане у липні 2007 року, а тому
позивач повинен був дізнатись про
порушення свого права саме у липні 2007
року.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку щодо
відсутності підстав для поновлення
позивачу строку звернення до суду із
зазначеним вище позовом.

Оскільки судом першої інстанції при
вирішенні справи по суті порушено
норми процесуального права, постанова
Ленінського районного суду м.
Миколаєва підлягає скасуванню на
підставі ч. 1 ст. 203 КАС України, а
позовні вимоги позивача про
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії за період з 02 квітня 2006 року по 31
грудня 2007 року - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва задовольнити
частково.

Постанову Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 28 квітня 2011 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без
розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: