Справа № 804/8055/14
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 р. справа № 804/8055/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Прудника С.В.

при секретарі судового засідання
Крюкової
О.В.

за участю сторін:

представника позивача
Павлової Т.І.

представника відповідача
Котовича
Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Комунального
підприємства "МІСЬКИЙ ТРАМВАЙ" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 259189,00 грн. та пені у розмірі
77,76 грн., -

ВСТАНОВИВ :

10 червня 2014 р. Дніпропетровське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить суд:

- стягнути з Комунального підприємства
«МІСЬКИЙ ТРАМВАЙ» на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 14 979 грн. 55 коп. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 259189,00 грн.;

- стягнути з відповідача на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів пеню за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 77,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання положень Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", в Комунальному
підприємстві «МІСЬКИЙ ТРАМВАЙ» при
середньообліковій кількості 413 штатних
працівника, повинно працювати 17
інваліди. Натомість, відповідач має 10
штатних працівників, якім встановлена
інвалідність, отже, не виконує
зазначений норматив, чим порушує
вимоги ст. ст. 19, 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", тому, відповідно
до розрахунку (а.с. 5) зобов'язаний
сплатити адміністративно-господарські
санкції у сумі 259189,00 грн., виходячи з
розміру середньорічної заробітної
плати штатного працівника, та пеню,
нараховану на суму заборгованості по
сплаті адміністративно-господарських
санкцій, в сумі 77,76 грн., за несвоєчасну
їх сплату. В добровільному порядку
відповідач не сплачує суму
заборгованості, тому позивач звернувся
до суду із зазначеним адміністративним
позовом (а.с. 2-3).

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13.06.2014 року
відкрито провадження у
адміністративній справі, та призначено
справу до розгляду у відкритому
судовому засіданні (а.с. 1).

В судове засідання 05.08.2014 р. прибули всі
представники сторін.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, надав пояснення
аналогічні позовній заяві, просив
позов задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, надав до суду письмові
заперечення (а.с. 35-37),
зазначивши, що позовні вимоги є
безпідставними та необґрунтованими,
вина підприємства у невиконані
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
відсутня, оскільки всі передбачені
законом заходи для належного виконання
цього обов'язку було вжито. Зокрема,
підприємство протягом 2013 року подавало
звітність за формою 3-ПН про наявність
вакансій до Криворізького міського
центру зайнятості. Крім того,
адміністрація підприємства протягом
2013 року самостійно здійснювала пошук
осіб-інвалідів для працевлаштування
через оголошення в засобах масової
інформації, а саме: газетах та шляхом
розміщення оголошень в рухомому складі
підприємства,також зазначив, що відмов
у працевлаштуванні з боку відповідача
не було. Підприємством своєчасно
подано звітність до Фонду соціального
захисту інвалідів за формою 10-ПІ. Отже,
відповідач вважає, що виконав всі
передбачені законом обов'язки, разом з
тим, його обов'язок щодо створення
робочих місць для інвалідів та подання
обов'язкової звітності не
супроводжується обов'язком займатися
пошуком для працевлаштовування
інвалідів на створені робочі місця,
оскільки це є обов'язком відповідних
державних органів. Посилаючись на
вказані обставини, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, заперечення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально - економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб - у
кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менш,
ніж установлено нормативом,
передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно - господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі половини середньої річної
заробітної плати на відповідному
підприємстві, установі, організації за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави
дійти до висновку, що на підприємства,
установи, організації, які
використовують найману працю,
покладено обов'язок, по-перше, виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів; по-друге,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України; по-третє, якщо
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, сплачувати
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції.

При цьому, обов'язок підприємства щодо
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком для
працевлаштовування інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині 1ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів
роботодавці повідомляють
територіальні відділення Фонду
соціального захисту інвалідів згідно з
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України "Про
затвердження форми звітності N 10-ПІ
(річна) "Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів" та
Інструкцію щодо заповнення форми
звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів" від 10.02.200742 щороку до 1
березня, наступного після звітного
періоду, подається або надсилається
рекомендованим листом за місцем їх
державної реєстрації відділенню Фонду.

Водночас, про наявність вакантних
місць роботодавці повинні повідомляти
центри зайнятості, направляючи
звітність у формі N 3-ПН згідно з наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19.12.2005 року N 420.

Згідно форми № 10-ПІ "Звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів" за 2013 рік, наданої
відповідачем 28.02.2013 р. до
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів, середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу підприємства у 2013
році становила 413 осіб Відповідно,
чисельність інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, встановленого ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
становить 17 осіб. Проте, у 2013 році на
підприємстві працювало 10 штатних
працівників, яким встановлена
інвалідність, що підтверджено звітом
відповідача за формою № 10-ПІ (а.с. 4).

Отже, формально вбачається факт
невиконання відповідачем нормативу
робочих місць, а саме не
працевлаштування 7 інвалідів.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що протягом 2013 року КП
«МІСЬКИЙ ТРАМВАЙ» щомісяця надавало
звіти 3-ПН "Звіт про наявність вакансій"
з вакансіями для людей з інвалідністю
на посади "кондуктор", "монтер колії",
"прибиральник", "електромонтер",
"слюсар", "водій трамвая", "маляр",
"сторож", "плавильник металу", "водій
автотранспортних засобів".

У звітах, поданих в лютому-березні 2013 р.
зазначалось про наявність вакансій для
інвалідів у кількості 3 особи, у травні
2013 р. зазначалось про наявність
вакансій для інвалідів у кількості 3
особи, у червні 2013 р. зазначалось про
наявність вакансій для інвалідів у
кількості 5 осіби, у липні - 2 особи.

Суд зазначає, що позивачем не було
зазначено про випадків безпідставної
відмови у прийнятті інвалідів на
роботу за направленням центру
зайнятості.

Дніпропетровським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів подання Комунальним
підприємством «МІСЬКИЙ ТРАМВАЙ»
звітів за формою 3-ПН «Звіту про
наявність вакансій» підтверджено, отже
про дотримання відповідачем Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно до абз. 3 пункту 2 Порядку
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 70 від 31.01.2007 р.,
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону
України "Про зайнятість населення"
№ 803-XII від 01.03.1991 р., підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності реєструються у
місцевих центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, та про
працівників, які працюють неповний
робочий день (тиждень), якщо це не
передбачено трудовим договором, або не
працюють у зв'язку з простоєм
виробництва з не залежних від них
причин, і в десятиденний строк - про
всіх прийнятих працівників у порядку,
встановленому законодавством.
Несвоєчасна реєстрація або відмова від
неї, порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Таким чином, зазначеними нормами
конкретизовано передбачений статтею 18
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
обов'язок підприємств надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, в частині
подання такої інформації за
встановленою формою, а також в частині
періодичності її надання.

Відповідачем звітність за формою № 3-ПН
до центру зайнятості протягом 2013 року
подавалася за встановленою формою, та
регулярно (щомісячно). При цьому,
випадків відмови підприємством у
працевлаштуванні інвалідів, центром
зайнятості не зафіксовано.

Викладене свідчить про виконання
відповідачем вимог щодо створення
робочих місць відповідно до
нормативів, вставлених ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", та
належне інформування центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць, та потребу у направленні
йому центром зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Згідно ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України, господарськими
санкціями визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
внаслідок застосування яких для нього
настають несприятливі економічні
та/або правові наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 цієї статті встановлено,
зокрема, що учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито всіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до учасника
господарських відносин за порушення
ним правил, встановлених законодавчими
актами, при наявності в діях суб'єкту
господарювання вини у вчиненні такого
порушення та якщо ним не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
господарського правопорушення.

Елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Згідно ст. 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплачувану
роботу здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

На виконання ч. 3 ст. 18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації і
знань, з урахуванням його побажань.

Отже, за відсутності даних про відмову
інваліду у прийнятті на роботу, не
виникає підстав для застосування
фінансових санкцій.

Судом встановлено, що відповідачем
були виконані вимоги Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо прийняття
заходів для працевлаштування
інвалідів, зокрема, щодо створення
робочих місць для інвалідів, а також
своєчасного надання державній службі
зайнятості інформації, необхідної для
організації їх працевлаштування.

Окрім того, відповідачем самостійно
вживались заходи щодо пошуку
осіб-інвалідів для працевлаштування
через оголошення в засобах масової
інформації, що підтверджено витягом з
газети «Робота та кар'єра» № 1 від
15.01.13р., № 19 від 28.05.13 р., № 6 від 19.02.2013 р.,
№ 14 від 16.04.13 р. та шляхом розміщення
оголошень в рухомому складі
підприємства, що підтверджується
долученими до матеріалів справи
аркушами зі світлинами.

Проте, доказів того, що Комунальним
підприємством «МІСЬКИЙ ТРАМВАЙ» було
відмовлено інвалідам у прийнятті на
роботу, позивачем не надано.

Також, судом досліджено надані
відповідачем Рішення Криворізької
міської ради №1812 від 27.02.2013 р.,
відповідно до якого КП «МІСЬКИЙ
ТРАМВАЙ» було реорганізовано шляхом
приєднання його до КП «Швидкісний
трамвай» та Наказ №103-К від 13.05.2013 р.,
яким працівники КП «МІСЬКИЙ ТРАМВАЙ»
були зараховані до особового складу
«Швидкісний трамвай», а також
направлення Криворізького МЦЗ на
працевлаштування інвалідів та
письмові докази їх працевлаштування за
місцем направлення - Накази
(розпорядження) про прийняття на
роботу.

Відповідно, у суду немає законних
підстав для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських
санкцій.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
стягнення з Комунального підприємства
«МІСЬКИЙ ТРАМВАЙ»
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, та, відповідно, пені за
несвоєчасну сплату
адміністративно-господарських санкцій
є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню .

Відмовляючи у задоволенні позову судом
також враховано, що аналогічна
адміністративна справа між тими ж
сторонами, але за попередній період вже
розглянута Дніпропетровським
апеляційним адміністративним судом по
справі № 804/10715/13-а, якою ухвалою суду
від 22.01.2014 р. апеляційну скаргу
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів було залишено без
задоволення.

Суд не вирішує питання про розподіл
судових витрат, оскільки відповідно до
ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, стягнення
судового збору в таких випадках не
передбачено.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в судовому засіданні 05 серпня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено на 11 серпня 2014 року,
про що повідомлено після проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 94, 98, 122, 158 - 163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного
позову Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Комунального
підприємства "МІСЬКИЙ ТРАМВАЙ" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 259189,00 грн. та пені у розмірі
77,76 грн. - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд, в порядку та у
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 11
серпня 2014 року.

Суддя С. В.
Прудник