Справа № 569/14650/14-а
Суддя: Наумов С.В. С. В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року

м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді
Наумова С.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського
міського суду із адміністративним
позовом про визнання протиправними дій
управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне та зобов'язання здійснити
певні дії.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1
зазначила, що із 24.05.2011 року вона
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Рівне та
отримує пенсію відповідно до Закону
України «Про державну службу» в
розмірі 88 % заробітної плати державного
службовця. 13.08.2014 року та 26.08.2014 року нею
було подано заяви до управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
разом із довідками про заробітну плату
від 06.08.2014 року № 17-12-05-22/4869 та від 06.08.2014
року № 17-12-05-22/4868. У заяві позивач просив
здійснити перерахунок пенсії із
урахуванням сум винагороди за вислугу
років, матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, сум виплат, пов'язаних з
індексацією заробітної плати. Листом
від 29.08.2014 року № 359/13 управлінням
Пенсійного фонду України в м. Рівне
було відмовлено в проведенні
перерахунку з посиланням на те, що
порядок та умови визначення розміру
заробітної плати для обчислення пенсій
державним службовцям визначено
постановою Кабінету міністрів України
від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі
питання вдосконалення розмірів
заробітку для обчислення пенсії»,
відповідно до п. 5 якої форма довідки
про заробітну плату, що подається для
призначення (перерахунку) пенсії
державним службовцям, затверджується
правлінням Пенсійного фонду України за
погодженням з Міністерством
соціальної політики України. Установа,
яка видає довідку про для призначення
(перерахунку) пенсії при заповненні
колонки «Інші виплати» несе
відповідальність за достовірність та
обґрунтованість видачі довідки. Згідно
зі статтею 33 означеного Закону
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
доплати за ранг, надбавки за вислугу
років на державній службі, премій та
інших надбавок, відтак Відповідач
вважає, що винагорода за вислугу років,
матеріальна допомога на оздоровлення,
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань не входить
в структуру складових заробітної плати
при обчисленні пенсії.

Позивач вважає такі дії Відповідача
протиправними і такими, що грубо
порушують норми чинного законодавства.

Ухвалою Рівненського міського суду від
22.09.2014 року було відкрито провадження у
справі. Копія ухвали про відкриття
провадження разом з копією позовної
заяви та доданих до неї документів була
надіслана Відповідачу.

У встановлений законом строк від
Відповідача надійшли письмові
заперечення, з огляду яких він просить
відмовити в задоволені
адміністративного позову в повному
обсязі за безпідставністю позовних
вимог, вказує, що суми виплат, які
вказані у довідці не входять до
складових заробітної плати для
обчислення пенсії згідно із ст. 33
Закону України «Про державну службу».

До початку розгляду справи по суті
Позивачем подано заяву із проханням
проводити розгляд справи за її
відсутності.

Представник Відповідача в судове
засіданні не з'явився з невідомих суду
причин, про дату та час розгляду справи
був повідомлений належним чином,
пунктом другим прохальної частини
заперечення проти адміністративного
позову значилось прохання розглянути
справу за відсутності представника
управління.

Суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

При цьому, відповідно до положень
статті 41 КАС України технічна фіксація
судового процесу не здійснюється. З
огляду на викладене та враховуючи
достатність наявних у справі доказів,
суд вважає можливим вирішення справи в
порядку письмового провадження.

Повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх наявними в матеріалах
судової справи доказами, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю.

По справі встановлено, що позивач
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Рівне та
отримує пенсію за віком згідно із
Законом України «Про державну службу»
в розмірі 88 % заробітної плати
державного службовця. Позивач має стаж
роботи на посадах державного службовця
18 років 9 місяців 8 днів, що вказано в
листі-відповіді управління Пенсійного
фонду України в м. Рівне.

В серпні 2014 року ОСОБА_1 двічі
зверталась до відповідача із заявою
про перерахування та виплату пенсії з
урахуванням фактично отриманих
винагороди за вислугу років в розмірі 30
%, матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально - побутових питань
та сум виплат, пов'язаних із
індексацією заробітної плати
відповідно до довідоки від 06.08.2014 року
№ 17-12-05-22/4869 та від 06.08.2014 року №
17-12-05-22/4868. Листом від 29.08.2014 року № 359/13
управління Пенсійного фондом України в
м. Рівне позивачу було відмовлено в
проведенні перерахунку.

Громадяни, згідно зі ст. 46 Конституції
України, мають право на соціальний
захист, що гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Статтею 8 Конституції України
проголошено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. В силу ст. ст. 22, 64
Конституції України конституційні
права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод. Конституційні права та
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Відповідно до вимог статті 37 Закону
України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ
«Про державну службу» на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховуються страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування. За кожний повний
рік роботи понад 10 років на державній
службі пенсія збільшується на один
відсоток заробітку, але не більше 90
відсотків заробітної плати.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про державну службу» заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.
Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 6 ст. 33 цього ж Закону
державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також матеріальна допомога
для вирішення соціально-побутових
питань.

За приписами частини 7 ст. 33 Закону
України „Про державну службу" умови
оплати праці державних службовців,
розміри їх посадових окладів, надбавок,
доплат і матеріальної допомоги
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

За змістом статті 37 Закону України «Про
державну службу» (у редакції, чинній на
час призначення пенсії) пенсія
державним службовцям призначається у
розмірі 80 відсотків від сум їх
заробітної плати, на які нараховується
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування. У частині першій статті 1
Закону України від 24 березня 1995 року №
108/95 ВР «Про оплату праці» встановлено,
що заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату
праці» визначено структуру заробітної
плати, до якої входить: основна та
додаткова заробітна плата, а також
заохочувальні та компенсаційні
виплати.

Відповідно п. 2.3.3 ст. 2 Інструкції по
статистиці заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від
13.01.2004р. № 5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 27.01.2004р.
за № 114/8713, матеріальна допомога, що має
систематичний характер, надана всім
або більшості працівників входить до
складу фонду оплати праці.

Отже, чинне законодавство як загальне,
так і спеціальне відносить до складу
заробітної плати також інші виплати.
При цьому слід врахувати, що надбавки,
запроваджені нормативно-правовими
актами, матеріальна допомога належать
до додаткових видів грошового
забезпечення й приймаються в
розрахунок при нарахуванні пенсії лише
особам, які отримували такі надбавки
під час перебування на державній
службі та були звільнені зі служби
після їх запровадження.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та матеріальна
допомога на вирішення
соціально-побутових питань входили до
системи оплати праці державного
службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про
пенсійне забезпечення» врегульовано
види оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначає виплати (доходи), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії. Так, зокрема до такого доходу
(заробітної плати) враховуються: суми
виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно з цим Законом
були фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат:
матеріальна допомога на оздоровлення,
матеріальна допомога на вирішення
соціально-побутових питань, з яких були
фактично нараховані та сплачені
страхові внески або збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
враховуються в заробіток (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії, незалежно від того, чи входять
вони до структури заробітної плати.

Приймаючи до уваги судову практику
Верховного суду України в справах щодо
ідентичних правовідносин в тій
частині, що перевагу мають спеціальні
норми, що визначають виплати (доходи)
для обчислення пенсії, суд приходить до
висновку, що для вирішення спірних
правовідносин в справі підлягають
застосуванню саме такі спеціальні
норми, що визначають виплати
/доходи/для обчислення пенсії, зокрема
ст. 41 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та стаття 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», а не
положенням Законів України «Про
державну службу» та «Про оплату праці»,
які щодо спірних відносин є загальними.

Згідно п. п. 4, 23 ч. 1 Європейської
соціальної хартії від 03.05.1996 року,
ратифікованої Закону України «Про
ратифікацію Європейської соціальної
хартії (переглянутої)» № 137-V 14.09.2006 року
усі працівники мають право на
справедливу винагороду, яка
забезпечить достатній життєвий рівень
для них самих та їхніх сімей та кожна
особа похилого віку має право на
соціальний захист.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Управління Пенсійного фонду України як
територіальний представницький орган
Пенсійного фонду України зобов'язано
керуватися у своїй діяльності лише
виключно діючим законодавством
України в межах своїх повноважень.

Статтею 64 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Відповідно до Розділу 11 Конституції
України право на соціальний захист
віднесено до основоположних прав і
свобод. Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням і
забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції
України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані (частина друга), при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод (частина третя).
Скасування конституційних прав і
свобод - це їх офіційна (юридична або
фактична) ліквідація. Звуження змісту
та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням листа-відповіді та
заперечень на адміністративний позов
Відповідачем не надано суду жодних
доказів стосовно правомірності
прийнятого ним рішення, яке полягає у
відмові здійснити перерахунок та
виплату пенсії із урахуванням довідки
встановленого зразка.

Відповідно до вимог статті 37 Закону
України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ
«Про державну службу» передбачається,
що пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
від сум їх заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. За кожний повний рік
роботи понад 10 років на державній
службі пенсія збільшується на один
відсоток заробітку, але не більше 90
відсотків. На час виникнення спірних
правовідносин, пенсія позивача
обчислювалась із розрахунку 88 %
заробітної плати державного службовця.

Стосовно строків здійснення
перерахунку пенсії відповідачем, слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія призначається з
дня звернення за пенсією, крім таких
випадків, коли пенсія призначається з
більш раннього строку:

1) пенсія за віком призначається з дня,
що настає за днем досягнення
пенсійного віку, якщо звернення за
пенсією відбулося не пізніше трьох
місяців з дня досягнення особою
пенсійного віку.

Таким чином, порушене право позивача
підлягає захисту шляхом визнання
протиправними дій суб'єкта владних
повноважень з одночасним відновленням
права, шляхом зобов'язання відповідача
провести перерахунок та виплату пенсії
згідно закону України «Про державну
службу» з урахуванням «інших виплат» -
винагороди за вислугу років в розмірі
30%, матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, суми виплат, пов'язані з
індексацією заробітної плати, на які
нараховані страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, виходячи з 88 % заробітної
плати державного службовця починаючи
із 01.09.2014 року, як того вимагає ст. 45
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно вимог частини другої статті 161
КАС України, при прийнятті постанови
суд враховує висновки, викладені у
постанові Верховного Суду України від
20 лютого 2012 року № 21-430а11.

В задоволенні позовних вимог стосовно
перерахунку пенсії відповідно до
довідки ДПІ у м. Рівному від 11.08.2014 року
№14956/10/1716-05-33 слід відмовити з огляду на
наступне.

Відповідно до листа-відповіді
управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне, пенсія позивача була
призначена із 24.05.2011 року.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 31.05.2000
року № 865 "Про деякі питання
вдосконалення визначення розмірів
заробітку для обчислення пенсії",
розмір виплат (крім посадових окладів,
надбавок за ранг або кваліфікаційні
класи, класний чин або спеціальні
звання, вислугу років), що включаються в
заробіток для обчислення пенсії
відповідно до Закону України "Про
державну службу" визначається за
вибором особи, що звернулася за
пенсією, за останні 24 календарні місяці
робота, яка дає право на даний вид
пенсії, поспіль перед зверненням за
пенсією або за будь-які 60 календарних
місяців такої роботи поспіль перед
зверненням за пенсією незалежно від
наявності перерв протягом цього
періоду на даній роботі.

Оскільки, довідка про заробітну плату
від 11.08.2014 року № 14956/10/1716-05-33 вказана за
період з січня 2005 року по квітень 2006
року, не відповідає вимогам постанови
Кабінету Міністрів України від 31.05.2000
року № 865 "Про деякі питання
вдосконалення визначення розмірів
заробітку для обчислення пенсії" та не
свідчить про заробітну плату позивача
за 24 календарні місяці роботи чи 60
календарних місяці роботи перед
виходом на пенсію, то вимоги стосовно
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії на підставі
вказаної довідки є безпідставним та
необгрунтованим.

Окрім того, позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині зобов'язання Відповідача
здійснити перерахунок та виплату
пенсії з включенням таких складових
заробітної плати, як посадовий оклад,
надбавка за спеціальне звання,
надбавка за високі досягнення у праці
або виконання особливо важливої
роботи, премій, премій до державних
свят є безпідставним, оскільки з
відповіді управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне вбачається, що такі
складові вже враховані в заробітній
платі для обчислення пенсії, а відтак,
право Позивача в цій частині не було
поруше.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10,11,57-61,71,158-163,167,186 КАС України суд,
-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України щодо відмови
в перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1,
з урахуванням одержаних сум виплаченої
винагороди за вислугу років,
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та сум
виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати, на які нараховані
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до довідки від 06.08.2014 року №
17-12-05-22/4869 та від 06.08.2014 року № 17-12-05-22/4868,
починаючи із 01.09.2014 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Рівне здійснити
перерахунок та виплату пенсії
державного службовця ОСОБА_1, з
урахуванням одержаних сум виплаченої
винагороди за вислугу років,
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та сум
виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати, на які нараховані
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до довідки від 06.08.2014 року №
17-12-05-22/4869 та від 06.08.2014 року № 17-12-05-22/4868,
виходячи із 88 % заробітної плати
державного службовця починаючи із
01.09.2014 року.

В задоволенні позовних вимог стосовно
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в м. Рівне здійснити
перерахунок пенсії на підставі довідки
від 11.08.2014 року № 14956/10/1716-05-33 відмовити
за їх безпідставністю та
недоведеністю.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
частині зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
здійснити перерахунок та виплату
пенсії з включенням таких складових
заробітної плати, як посадовий оклад,
надбавка за спеціальне звання,
надбавка за високі досягнення у праці
або виконання особливо важливої
роботи, премій, премій до державних
свят відмовити за їх безпідставністю.

Судові витрати в сумі 73 (сімдесят три), 08
грн. стягнути з Державного Бюджету на
користь ОСОБА_1.

Постанову суду звернути до негайного
виконання в межах суми стягнення за
один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі складення
постанови у повному обсязі, відповідно
до частини 3 статті 160 КАС України, а
також прийняття постанови в письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
заяву не було подано. Якщо була подана
апеляційна скарга судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Суддя Рівненського міського суду

С.В. Наумов