Справа № 2а-445/12/1070
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/567/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
управління Пенсійного фонду України в
м. Славутичі Київської області до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Електросервіс» про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У січні 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив стягнути з відповідача
заборгованість по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах за Списком №1, за період з 25.11.2011
року по 25.12.2011 року в розмірі 4509,36 грн.

В обґрунтування позову посилався на те,
що позивач здійснив розрахунок
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій відповідно до пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
вiд 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон №1058-IV) в
частині пенсій, призначених відповідно
до пункту "а" статті 13 Закону України
від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про
пенсійне забезпечення" (далі - Закон
№1788-ХІІ). Згідно з цим розрахунком у
відповідача виникла заборгованість з
витрат, понесених позивачем у зв'язку з
виплатою та доставкою цих пенсій.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 11 квітня 2012
року, яку залишено без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 6 грудня 2012
року, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів і
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю
«Електросервіс» є юридичною особою,
зареєстроване в управлінні Пенсійного
фонду України у м. Славутичі Київської
області та є страхувальником та
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Працівникам відповідача було
призначено пенсії згідно п. «а» ст.13
Закону №1788-ХІІ.

За період з 25.11.2011 року по 25.12.2011 року
відповідач має заборгованість перед
позивачем по відшкодуванню фактичних
витрат на виплату і доставку пільгових
пенсій у розмірі 4509,36 грн., яка
підтверджується розрахунками
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених згідно ч. 2
Прикінцевих положень Закону №1058-ІV в
частині пенсій, призначених відповідно
до п. «а» ст. 13 Закону №1788-ХІІ.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що відповідач зобов'язаний сплачувати
фактичні витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій, оскільки
даний обов'язок покладається на нього
чинним законодавством.

За змістом п. 2 Прикінцевих положень
Закону №1058-IV пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, роботах
з особливо шкідливими й важкими
умовами праці за списком № 1 та на інших
роботах з шкідливими і важкими умовами
праці за списком № 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через такі
фонди особам, зазначеним в абзаці
першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами Закону №1058-IV
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом №1788-XII. У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 та з урахуванням
норм ст. 28 Закону №1058-IV. При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку вказаних пенсій,
що діяв до набрання чинності цим
Законом.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону №1058-IV підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до ПФУ плату, що
покриває фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими й важкими умовами
праці за Списком №1, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що із набранням
чинності Законом № 1058-IV (з 1 січня 2004
року) витрати на виплату та доставку
пенсій, призначених на підставі п. "а" ч.
1 ст. 13 Закону №1788-XII особам, які були
зайняті на роботах за Списком №1,
покриваються підприємствами та
організаціями. Обов'язок підприємств
та організацій відшкодовувати
понесені ПФУ після 1 січня 2004 року
витрати на виплату і доставку
зазначених пенсій не пов'язаний із
датою призначення такої пенсії чи
часом набуття необхідного для цього
пільгового стажу.

Винятком із цього правила є лише
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій особам, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
призначених з урахуванням вимог ст. 14
Закону №1788-XII.

Отже, висновки судів першої та
апеляційної інстанцій у справі, що
розглядається, про правомірність вимог
позивача відшкодувати йому витрати на
виплату та доставку пенсій,
призначених на підставі п. "а" ч. 1 ст. 13
Закону №1788-XII, ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
ст. 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ) як
загальна норма до спірних
правовідносин застосовуватись не може,
оскільки спір у справі виник стосовно
обов'язку відповідача відшкодувати
витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених за
Списком №1, до набуття права на пенсію
за віком, а не визначення права на
пенсію особам, що мають статус
постраждалих внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС. Відповідно до ч. 1
ст. 5 Закону №1058-IV цей закон регулює
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Дія
інших нормативно правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону, а згідно п. 16 Прикінцевих
положень Закону №1058-IV до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються лише в частині, що не
суперечить зазначеному Закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли правильного висновку, що вимоги
позивача є правомірними, а тому
відповідач повинен відшкодовувати
позивачу витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених на підставі п. «а»
ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», оскільки спір у даній
справі виник, зокрема, стосовно
обов'язку відповідача відшкодовувати
витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених за
Списком №1, до набуття права на пенсію
за віком, а не визначення права на
пенсію особам, що мають статус
постраждалих внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що підстав для
скасування чи зміни оскаржених судових
рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Електросервіс» залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 11
квітня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 6 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я.Олендер