Справа № 820/5056/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/4210/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.11.2013

та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.09.2013

у справі № 820/5056/13-а

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Факторіал»

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Факторіал»
звернулось до суду з позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 31.10.2012 №
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби, правонаступником
якої є Державна податкова інспекція у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17.09.2013, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04.11.2013, позов задоволено; скасовано
спірне податкове повідомлення-рішення,
з мотивів протиправності його
прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної планової виїзної перевірки
ТОВ «Факторіал» з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011 по
30.06.2012, складено акт № 2266/22-206/23002272 від
17.10.2012, в якому зафіксовані порушення,
зокрема: пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.36 п. 14.1
ст. 14, абз. г) пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп.
138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на суму 401 436 грн., в
т.ч.: ІІ квартал 2011 року на суму 51 329 грн.,
ІІІ квартал 2011 року на суму 90 937 грн., ІV
квартал 2011 року на суму 91 221 грн., І
квартал 2012 року на суму 83 151 грн., ІІ
квартал 2012 року на суму 84 798 грн.

На підставі результатів проведеної
перевірки, 31.10.2012 відповідачем прийняте
податкове повідомлення-рішення №
про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 485 411 грн., в т.ч.: 401 436 грн.
основного платежу та 83 975 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Також судами встановлено, що між ТОВ
«Факторіал» (замовник) та фірмою ICS Logistik
(Deutschland) GmbH (виконавець) було укладено
контракт № 1/ICS від 17.09.2007, за умовами
якого виконавець надає
консультаційно-інформаційні послуги в
області розвитку Європейського ринку
обробки гнучкого упакування,
флексографського, глибокого та
вузькорулонного друку, надає
інформацію про новітні технології в
зазначених областях, способах їх
впровадження на ринку України, а також
сприяє при пошуку і встановленні
контактів з ведучими Європейськими і
світовими виробниками обладнання,
комплектуючих та видаткових
матеріалів; замовник оплачує
консультаційно-інформаційні послуги в
обсязі і за цінами, зазначеними у
рахунках-фактури.

01.04.2011 між позивачем (замовник) та
фірмою Kisscut Франція (виконавець) було
укладено контракт № 1/Kisscut, за умовами
якого виконавець надає замовнику
консультаційно-інформаційні послуги
за митними кордонами України, а
замовник оплачує
консультаційно-інформаційні послуги в
обсязі і за цінами, зазначеними у
рахунках-фактури.

Реальність виконання вказаних
контрактів судами обох інстанцій
встановлена з підтвердженням
матеріалів справи.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 -
138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 цього
Кодексу витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Норми вказаного Кодексу передбачають
як підставу для невключення до витрат
лише випадок повної відсутності
будь-яких розрахункових платіжних
документів, а тому неможливість
віднесення до витрат підприємства сум,
що не підтверджені будь-якими
документами взагалі.

Однак, як встановлено судами, всі
необхідні первинні бухгалтерські
документи на оплату послуг були у
позивача в наявності та надані для
перевірки.

Згідно з п. 140.5 ст. 140 ПК України
установлення додаткових обмежень щодо
складу витрат платника податку, крім
тих, що зазначені в цьому розділі, не
дозволяється.

Також, під час перевірки податковим
органом зафіксовано, що за період II
квартал 2011 року - II квартал 2012 року
товариство здійснило витрати на
нарахування процентів за користування
кредитом, отриманим від ПАТ КБ
«ПРАВЕКС-БАНК» у сумі 1 840 602,47 грн., які
використані без мети отримання доходу,
що на думку податкового органу
призвело до неправомірного заниження
податку на прибуток.

Відповідно до кредитного договору від
26.10.2007 № 7.4-39, який укладено між
позивачем та ЗАТ «ПУМБ», позивач
отримав мультивалютний кредит в сумі 1
215 000 дол. США (ліміт кредиту) з цільовим
призначенням на поповнення оборотних
коштів. Отримані кошти в повному обсязі
використано на господарські потреби, а
саме: виконання договірних
(контрактних) зобов'язань, що
підтверджується банківськими
виписками, засвідченими банком.

Додатковою угодою від 16.05.2008 № 1
позивачу збільшено кредитну лінію на 600
000 дол. США, які також використано в
повному обсязі на господарські
потреби, що підтверджується
банківськими виписками, засвідченими
банком.

Одночасно з використанням кредитних
коштів за кредитним договором від
26.10.2007 № 7.4-39 відбувалось погашення
кредиту та станом на 27.08.2009 сума остатку
неповернутого кредиту становила 1 010 000
дол. США.

Факт понесення позивачем витрат по
сплаті відсотків за користування
банківським кредитом підтверджується
банківськими виписками та квитанціями
наявними в матеріалах справ та
дослідженими судами попередніх
інстанцій.

В подальшому, відповідно з кредитним
договором від 27.08.2009 № 04-350, який
укладено між позивачем та ЗАТ «ПУМБ»,
позивач отримав кредитні кошти в сумі 8
635 500 грн. (еквівалент 1 010 000,00 дол. США),
які спрямовані на погашення кредиту за
кредитним договором від 26.10.2007 № 7.4-39.

За додатковою угодою від 12.07.2010 позивач
отримав додаткові кредитні кошти в
сумі 2 314 500 грн., які використано на
господарські потреби в повному обсязі,
що підтверджується банківськими
виписками, засвідченими банком.

В подальшому, у підприємства виникла
необхідність залучення додаткових
кредитних коштів, що спричинило
укладення іншого кредитного договору з
ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 17.06.2011 №
6161-005/11. За умовами нового кредитного
договору частина кредитних коштів в
сумі 9 700 000 грн. спрямовується на
погашення попереднього кредиту згідно
кредитного договору від 27.08.2009 № 04-350 та
відсотків за ним на момент погашення
кредиту, а інша частина в сумі 1 300 000 грн.
використовується для поповнення
обігових коштів на господарську
діяльність.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:
інших витрат, визначених згідно з
пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу (п. 138.1 ст. 138 ПК України).

Згідно з абз. г) пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138
цього Кодексу до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством винагороди
за консультаційні, інформаційні,
аудиторські та інші послуги, що отримує
платник податку для забезпечення
господарської діяльності.

До складу інших витрат включаються:
фінансові витрати, до яких належать
витрати на нарахування процентів (за
користування кредитами та позиками, за
випущеними облігаціями та фінансовою
орендою) та інші витрати підприємства в
межах норм, встановлених цим Кодексом,
пов'язані із запозиченнями (крім
фінансових витрат, які включені до
собівартості кваліфікаційних активів
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку) (пп. 138.10.5 п. 138.10
ст. 138 ПК України).

Зміст вказаних норм надає підстави
стверджувати, що до складу витрат
включаються витрати, пов'язані з
виплатою або нарахуванням процентів за
борговими зобов'язаннями (у тому числі
за кредитами) протягом звітного
періоду, якщо такі виплати або
нарахування здійснюються у зв'язку з
веденням господарської діяльності
платника податку, що в даному випадку
судами попередніх інстанцій
встановлено з підтвердженням
матеріалів справи.

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
відхилити.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.11.2013 та
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.09.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний