Справа № 817/2495/14
Суддя: Євпак В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Євпак В.В.
УХВАЛА

іменем України

"12" листопада 2014 р.
Справа № 817/2495/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Євпак В.В.

суддів:
Капустинського М.М.

Шидловського В.Б.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю представника позивача Гуль
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"02" жовтня 2014 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будтех-Пром" до
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будтех-Пром» 01.09.2014
звернулось до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 11.08.2014 №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 119 869
грн основного платежу та 59 935 грн
штрафних санкцій.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2014
року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області № від 11.08.2014.

Присуджено на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будтех-Пром" із
Державного бюджету судовий збір у
розмірі 359, 62 грн.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати постанову суду
першої інстанції та відмовити в
задоволенні позову. В своїй
апеляційній скарзі посилається на те,
що ТОВ "Будтех-Пром" безпідставно
віднесено до складу податкового
кредиту по податкових накладних
отриманих від ТОВ "Еліт Трейд Компані"
податок на додану вартість на загальну
суму 119869 грн. Вважає, що рішення суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню.

Переглянувши судове рішення, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Встановлено, що у період з 25.07.2014 по
30.07.2014 Здолбунівською ОДПІ проведено
позапланову документальну перевірку
ТОВ «Будтех-пром» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість при
здійсненні господарських відносин з
ТОВ «Еліт Трейд Компані» за період з
01.02.2014 по 28.02.2014 та їх вплив на
формування податкового зобов'язання з
ПДВ за лютий 2014, за результатами якої
складено акт від 30.07.2014 №708/22-37433589
(а.с.22-30).

В результаті проведення перевірки
встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст.198, п.201.14, п.201.15 ст.201 Податкового
кодексу України, завищено податковий
кредит, що призвело до заниження
податкових зобов"язань з податку на
додану вартість в сумі 119 869 грн. за
лютий 2014 року.

На підставі акту перевірки
Здолбунівською ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення
№ від 11.08.2014 про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 119 869 грн. та
нараховано штрафні санкції в сумі 59 935
грн (а.с. 4).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, прийшов до висновку про
скасування вказаного податкового
повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України - об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України - датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України - право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України - датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України - податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При цьому відповідно до п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України - не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення до податкового кредиту
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року
№ 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що господарською операцією
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства, а
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Встановлено, що 16.12.2013 між ТОВ
«Будтех-Пром» та ТОВ «Еліт Трейд
Компані» укладено договір на
виконання робіт №Б16/12-13 (а.с.35-37).

За умовами даного договору замовник
(ТОВ «Будтех-Пром») доручає, а підрядник
(ТОВ «Еліт Трейд Компані») бере на себе
зобов'язання своїми силами і засобами
провести будівельні роботи по
влаштуванню фундаментів
автомобільного та залізничного
розвантажувачів; улаштування входів у
підземні галереї під фундаментами;
влаштування фундаментів під пункт
приймання зерна із автотранспорту 1;
влаштування фундаментів під пункт
перевантаження зерна на елеватор 2;
влаштування фундаментів під пункт
очищення зерна 3; влаштування
фундаментів під силоси на об'єкті
Підприємство з виробництва
комбікормів за адресою: провулок
Проїзний, 11 в м. Дубно (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору - факт здачі
виконаних робіт за даним Договором
фіксується сторонами в акті
здачі-приймання.

По факту виконання даних підрядних
робіт сторонами Договору
підписувалися довідки про вартість
виконаних будівельних робіт форми
№КБ-3 за лютий 2014 року, та акти
виконаних будівельних робіт форми
№КБ-2в за лютий 2014 року.

На підтвердження виконання підрядних
робіт ТОВ «Еліт Трейд Компані»
виписано у лютому 2014 року податкову
накладну від 28.02.2014 №63 на загальну суму
719 212,57 грн., у т.ч. ПДВ 119 868,76 грн.

Станом на 01.03.2014 згідно
оборотно-сальдових відомостей
рахувалася за позивачем кредиторська
заборгованість в сумі 719 212,57 грн.

Позивачем частково погашено
заборгованість в сумі 74 568,66 грн., що
підтверджується копією платіжного
доручення наявного в матеріалах
справи. Непогашеною залишилася сума в
розмірі 644 644 грн.

Загальна сума ПДВ в розмірі 119 868,76 грн.
згідно податкової накладної від 28.02.2014
№63 була віднесена позивачем до
податкового кредиту лютого 2014 року, що
стверджується наявною в матеріалах
справи податковою декларацією з
податку на додану вартість за лютий 2014
року.

Зауважень щодо оформлення первинних
документів відповідач не зазначив.
Виконання договірних зобов'язань
підтверджується належно оформленими
первинними документами, які в цілому у
повній мірі відображають зміст
господарської операції та її вартісні
показники.

Що стосується ненадання позивачем
подорожніх листів будівельної машини,
рапорту про роботу будівельної машини,
рапорту наряд про роботу будівельної
машини, карток обліку роботи
будівельної машини, журналів обліку
роботи будівельної машини, довідки про
виконані роботи (форма ЕБМ-7),
матеріальні звіти (форма М-19) та інші
документи первинного бухгалтерського
обліку як підставу донарахування
податку на додану вартість, то колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що законодавство не
зобов'язує позивача оформляти всі
зазначені податковим органом
документи.

Наказом Міністерства статистики
України від 13.06.1997 року №149 затверджено
Типові форми первинних облікових
документів з обліку роботи будівельних
машин та механізмів.

Відповідно, п.1 зазначеного наказу
передбачено - затвердити типові форми
первинної облікової документації з
обліку роботи будівельних машин та
механізмів і ввести їх в дію з 1 вересня
1997 року: ЕБМ-1 "Рапорт N про роботу
баштового крану": ЕБМ-2 "Подорожній лист
N будівельної машини"; ЕБМ-3 "Рапорт N про
роботу будівельної машини (механізму)";
ЕБМ-4 "Рапорт-наряд про роботу
будівельної машини (механізму)"; ЕБМ-5
"Картка обліку роботи будівельної
машини (механізму)"; ЕБМ-6 "Журнал обліку
роботи будівельної машини (механізму)";
ЕБМ-7 "Довідка про виконані роботи
(послуги)".

Зазначеним наказом затверджено лише
типові форми облікових документів з
роботи будівельних машин та
механізмів. Вказані первинні облікові
документи складаються та оформляються
лише тими підприємствами, які мають
будівельні машини та механізми, а тому
і повинні знаходитися на тому
підприємстві, на якому експлуатуються
зазначені будівельні машини.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що всі
первинні облікові документи на
транспортні засоби, будівельні
автомобілі і механізми повинні
знаходитись у ТОВ «Еліт Трейд Компані»
і ніяким чином не можуть бути наявними
у позивача.

Разом з тим, відповідно до 73.5 ст.73
Податкового кодексу України - з метою
отримання податкової інформації
контролюючі органи мають право
проводити зустрічні звірки даних
суб'єктів господарювання щодо платника
податків.

Встановлено, що ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва складено акт
№658/26-58-22-07-17/38854937 від 11.07.2014 про
неможливість зустрічної звірки ТОВ
«Еліт Трейд Компані», в якому
встановлено, що згідно ІБ «Податковий
блок» станом на дату написання акта
стан платника податку ТОВ «Еліт Трейд
Компані» - 9 «направлено повідомлення
про відсутність за місцезнаходженням».

Проте, акт про неможливість проведення
зустрічної звірки сам по собі не може
свідчити про фіктивність
господарських операцій, оскільки
зустрічна звірка не є перевіркою і акт,
складений на наслідками такої звірки
лише засвідчує факт неможливості
проведення зустрічної звірки з тих, або
інших причин.

Щодо нікчемності правочину.

Відповідно до статті 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Згідно з частиною 2 статті 215
ЦК України, недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до статей 219, 220, 221, 224, 228 ЦК
України, недійсними, зокрема, є
правочини в разі недодержання вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину,
недодержання сторонами вимоги про
нотаріальне посвідчення договору,
вчинення правочину малолітньою особою
за межами її цивільної дієздатності в
разі відсутності його схвалення
батьками, усиновлювачем або опікуном,
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування в порядку статті 71
ЦК України, правочин, що порушує
публічний порядок, тобто спрямований
на порушення конституційних прав і
свобод людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, АР Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Також, відповідно до статті 234 ЦК
України, фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним, а
відповідно до статті 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Посадові особи підприємства позивача
не були визнанні винними вироком суду
щодо проведення безтоварних
фінансово-господарських операцій із
суб'єктами господарювання та в намірі
порушити публічний порядок.

Таким чином, посилання відповідача на
недійсність правочину, тобто його
укладення без наміру створення
цивільно-правових наслідків, лише з
метою отримання податкової вигоди,
зокрема, права на формування
податкового кредиту, є безпідставним.

Крім того, згідно актів виконаних
підрядних робіт форми КБ2В та довідки
про вартість виконаних підрядних робіт
форми КБ3В позивачем за лютий 2014 року
було передано ряд підрядних робіт для
ТОВ фірма «Екорембуд ЛТД». Зі змісту
актів виконаних підрядних робіт форми
КБ2В та довідки про вартість виконаних
підрядних робіт форми КБ3В вбачається,
що роботи, що були виконані ТОВ «Еліт
Трейд Компані» для ТОВ «Будтех Пром» в
наступному були передані для ТОВ фірма
«Екорембуд ЛТД» у відповідності до
ст.ст. 837,838 Цивільного кодексу України,
а отже підтверджується факт реальності
здійснення господарських операцій.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

При цьому, нормами Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI не
встановлено обов'язку покупця
сплачувати податок на додану вартість
до бюджету у разі несплати продавцем
товару або іншою особою суми податку на
додану вартість, отриманої від покупця
у складі ціни товару. Відповідно до
положень Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI сума податку на
додану вартість, включена до ціни
товару, є податковим зобов'язанням
продавця товару і саме продавці товару
- ТОВ «Еліт Трейд Компані» мають
сплачувати даний податок до бюджету.

Статтею 61 Конституції України
встановлено, що юридична
відповідальність має індивідуальний
характер.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач не може нести відповідальність
за дії чи бездіяльність контрагента
щодо невідображення ним сум податків
по господарським операціям та/або
неподання звітності до податкового
органу.

У справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (№
3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стануть надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

В силу вимог ч.2 ст. 71 КАС України
відповідачем не доведено
правомірність прийнятого рішення.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 11.08.2014, з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "02" жовтня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
В.В. Євпак

судді:
М.М. Капустинський

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "13" листопада 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Будтех-Пром"
вул.Шкільна,30-А,м.Здолбунів,Рівненська
область,35700

3- відповідачу/відповідачам:
Здолбунівська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області вул. Приходька,1а,м.
Здолбунів,Рівненська область,35705

- ,