Справа № 2а-2200/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
Справа № 9104/138230/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області на
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
березня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші Івано-Франківської
області про нарахування недоплаченого
підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2011 року позивач звернулася до
суду з позовом про визнання дій
відповідача протиправними,
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплатити підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за періоди з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по
дату постановлення судового рішення.
При цьому заявлено клопотання про
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду з адміністративним
позовом.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
березня 2011 року визнано дії
відповідача щодо ненарахування та
невиплати в повному обсязі за період з
23 серпня 2010 року на користь позивача
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум -
протиправними; зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити з 23 серпня 2010
року позивачу підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.
Постанову звернено до негайного
виконання.

Рішення суду оскаржило Управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області, у скарзі покликаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову скасувати та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позову.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про часткове її задоволення,
враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 27 липня 2011 року №
803 «Про утворення територіальних
органів Пенсійного фонду України» та
Постанови Правління Пенсійного фонду
України від 01 серпня 2011 року № 21-2 «Про
заходи щодо припинення діяльності
деяких управлінь Пенсійного фонду
України в районах та містах Львівської
області» Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області є
правонаступником всіх прав та
обов'язків Управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші Івано-Франківської
області.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки у законодавстві
відсутні інші правила визначення такої
пенсії.

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних
причини.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин, колегія суддів приходить до
висновку про залишення позовних вимог
без розгляду за періоди з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 22 серпня 2010 року.

Оскільки на час розгляду справи судом
першої інстанції часових обмежень у
застосуванні ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" не було,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову за період з 23 серпня
2010 року до виникнення обставин, з якими
закон пов'язує припинення або
обмеження права на таке.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково
допустив постанову в цілому до
негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України у постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначається
обов'язок відповідача виконати
постанову негайно.

Водночас постанови, які виконуються
негайно, визначені ст. 256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та
абз. 9 цієї статті належать постанови
про присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць та постанови
суду, прийняті в порядку скороченого
провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище
норм, колегія суддів дійшла висновку,
що звертаючи до негайного виконання
постанови щодо оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з питань
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання,
зокрема, виплат та пільг дітям війни,
прийняті в порядку скороченого
провадження, необхідно застосовувати
положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який
є спеціальним для даної категорії
справ.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи,
проте вбачаються підстави для його
зміни із-за порушень процесуальних
норм.

Одночасно колегія суддів зазначає, що
оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до ч. 10 цієї статті
ухвала апеляційного суду є остаточною
і оскарженню не підлягає.

Керуючись статями 99, 100, 195, 197 ч. 1 п. 3,
ст.ст. 198, 201 ч.1 п.1, 205 ч.1 п.2 ,ст. 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області задовольнити частково,
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
березня 2011 року у справі № 2-а-2200/11 -
змінити, виклавши постанову в частині
негайного виконання в наступній
редакції: «Звернути до негайного
виконання постанову в межах суми
стягнення за один місяць».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький