Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/73206/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі міста Одеси

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року

у справі № 2а-1166/10/1570

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Київському районі міста Одеси

за участю Прокуратури Київського
району міста Києва

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення та рішень про
застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Київському районі міста
Одеси (далі - відповідач) про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення №/0 від 28
січня 2010 року, рішень про застосування
штрафних санкцій від 28 січня 2010 року
№/0 та №/0.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року у задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року скасовано та прийнято нову
постанову, якою позов задоволено у
повному обсязі. Визнано нечинними
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Київському районі м. Одеси №/0 від
28 січня 2010 року та рішення про
застосування штрафних санкцій від 28
січня 2010 року №/0 та №/0.

В касаційній скарзі ДПІ у Київському
районі м. Одеси, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року та залишити в силі постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 21 березня 2011 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Київському районі м. Одеси була
проведена документальна планова
виїзна перевірка фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01 жовтня 2006
року по 30 вересня 2009 року, за
результатами якої складений акт
перевірки від 21 січня 2010 року
№87/17-01//2.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема,
вимоги: підпункту «а» пункту 19.1 статті
19 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», Порядку ведення книги
обліку доходів та витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2001 року
№ 1269, які полягали у неналежному
веденні обліку доходів та витрат;
пункту 4 статті 14 розділу ІV Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»,
підпункту «в» пункту 19.1 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», які полягали у
неподанні декларації про отримані
доходи за 2006 рік (річна), за І квартал 2007
року, за півріччя 2007 року, за 9 місяців
2007 року, за 2007 рік, за 1 квартал 2008 року,
за півріччя 2008 року, за 9 місяців 2008
року, за 2008 рік, за 1 квартал 2009 року, за
півріччя 2009 року, за 9 місяців 2009 року;
статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», пункту 9.12 статті 9, статті 17
(з врахуванням вимог пункту 22.3 статті 22)
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», які полягали у
заниженні суми податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності у розмірі 66260,76 грн., у тому
числі: за 2006 рік на суму 4799,43 грн., за 2007
рік на суму 21741,75 грн., за 2008 рік на суму
22645,46 грн., за 9 місяців 2009 року на суму
17074,12 грн.; пунктів 1, 2 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», які полягали у
непроведенні розрахункових операцій
через реєстратор розрахункових
документів та без видачі розрахункових
документів на загальну суму 595548,00 грн.;
пунктів 1, 3 статті 3 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» в частині
здійснення торговельної діяльності
без придбання торгового патенту за
період з 1 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009
року, у зв'язку з чим не сплачена
вартість торгового патенту у розмірі
11520 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що позивачем не були надані докази на
підтвердження придбання від
постачальників матеріалів (послуг),
необхідних для здійснення діяльності у
сфері виробництва, не заповнювалися
відповідні розділи у книзі обліку
доходів та витрат за формою №10,
внаслідок чого в охопленому перевіркою
періоді позивач здійснював
господарську діяльність, яка не
відповідає заявам про застосування
спрощеної системи оподаткування
(виробництво верхнього одягу;
виробництво спіднього одягу), а
фактично займався оптовою та
роздрібною торгівлею одягом, у зв'язку
з чим зобов'язаний був застосовувати
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності. Вказані обставини
слугували підставою для висновку
податкового органу про те, що
відображений позивачем в податковій
звітності доход, як такий, що отриманий
від діяльності, не охопленої
свідоцтвами про плату єдиного податку,
підлягає оподаткуванню на загальних
підставах. Крім того, в акті перевірки
зазначено, що при здійсненні
господарської діяльності в сфері
оптової та роздрібної торгівлі одягом
позивач мав придбати торговий патент, а
також проводити розрахунки зі
споживачами у готівковій формі із
застосуванням реєстраторів
розрахункових операцій, чого ним
зроблено не було.

28 січня 2010 року ДПІ у Київському районі
м. Одеси на підставі вказаного акта
перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 66260,76 грн. - за основним
платежем.

28 січня 2010 року ДПІ у Київському районі
м. Одеси на підставі вказаного акта
перевірки прийняла рішення №/0,
яким згідно з пунктом 1 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосувала до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
штрафні (фінансові) санкції у сумі
2977740,00 грн.

28 січня 2010 року Д ДПІ у Київському
районі м. Одеси на підставі вказаного
акта перевірки прийняла рішення
№/0, яким згідно з пунктом 1 статті
8 Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності» до застосувала до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 штрафні
(фінансові) санкції в у сумі 23040,00 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, виходив з
того, що позивач отримував доход від
здійснення діяльності, яка не вказана у
свідоцтвах про сплату єдиного податку,
тобто здійснював діяльність, яка
підлягає оподаткуванню у загальному
порядку, у зв'язку з чим оспорювані
податкове повідомлення-рішення та
рішення про застосування фінансових
санкцій є правомірними.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позовні вимоги, з
посиланням на обставини, встановлені у
постанові Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 червня 2011
року у справі № 2-а-1166/10/1570, виходив з
того, що встановлений чинним
законодавством порядок переходу
суб'єкта малого підприємництва на
спрощену систему оподаткування не
передбачає обов'язок цього суб'єкта
обирати вичерпний перелік видів
підприємницької діяльності, якими він
планує займатися, а тому позивач мав
право займатися будь-якими видами
підприємницької діяльності, за
винятком тих, що не можуть
здійснюватися з використанням
спрощеної системи оподаткування в силу
прямої законодавчої заборони. Також,
суд виходив з того, що з огляду на
відсутність у діях позивача порушень
провадження господарської діяльності
із застосуванням спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності, у
нього був відсутній обов'язок
застосовувати реєстратор
розрахункових операцій та придбавати
торговий патент.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом апеляційної
інстанції, в період з 01 жовтня 2006 року
по 30 вересня 2009 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 здійснював
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування та
був платником єдиного податку за
наступними видами діяльності:
виробництво верхнього одягу;
виробництво спіднього одягу.

Відповідно до абзаців 1-3, 7 частини 2
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти малого
підприємництва - фізичні особи мають
право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку. Ставка
єдиного податку для суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб
встановлюється місцевими радами за
місцем їх державної реєстрації залежно
від виду діяльності і не може становити
менше 20 гривень та більше 200 гривень на
місяць. У разі коли фізична особа -
суб'єкт малого підприємництва здійснює
кілька видів підприємницької
діяльності, для яких установлено різні
ставки єдиного податку, нею
придбавається одне свідоцтво і
сплачується єдиний податок, що не
перевищує встановленої максимальної
ставки. Доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Частиною 6 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником податку
на доходи фізичних осіб (для фізичних
осіб - суб'єктів малого підприємництва).
Суб'єкти підприємницької діяльності -
фізичні особи - платники єдиного
податку мають право не застосовувати
електронні контрольно-касові апарати
для проведення розрахунків із
споживачами.

Як вбачається з матеріалів справи,
висновок про здійснення позивачем
підприємницької діяльності, що не
відповідає заявам про застосування
спрощеної системи оподаткування і
свідоцтвам про сплату єдиного податку,
а саме: оптової та роздрібної торгівлі
одягом, був зроблений податковим
органом на підставі виявленого
неналежного ведення книги обліку
доходів та витрат за формою №10 та
ненадання позивачем документального
підтвердження понесених витрат.

Абзацом 8 частини 4 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
форма книги обліку доходів та витрат,
що підлягають оподаткуванню
відповідно до цього Указу, і порядок її
ведення суб'єктами малого
підприємництва, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюються Державною
податковою адміністрацією України.

За приписами пунктів 1, 5 Порядку
ведення книги обліку доходів і витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2001 року
№ 1269 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
книга обліку доходів і витрат ведеться
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється згідно із
законодавством з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (у тому
числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку), а також
особами, які мають пільговий торговий
патент для продажу товарів (крім
підакцизних) (надання послуг)
відповідно до законодавства з питань
патентування деяких видів
підприємницької діяльності, якщо такі
особи не є платниками податку на додану
вартість згідно із законодавством
(далі - суб'єкти підприємницької
діяльності). При цьому до Книги
заносяться такі відомості: порядковий
номер запису; дата здійснення операції,
пов'язаної з проведенням витрат і/або
отриманим доходом; суми витрат за
фактом їх здійснення, в тому числі
заробітна плата найманого працівника;
сума вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день.

Форма Книги обліку доходів і витрат
визначено Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю (додаток № 10), затвердженою
наказом ДПА України від 21 квітня 1993
року № 12, відповідно до положень якої (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), книга обліку
доходів і витрат містить наступні
розділи: 1 - період обліку; 2 - кількість
виготовленої продукції (наданих
послуг); 3 - витрати на виробництво
продукції, придбання товару; 4 -
кількість проданої продукції (наданих
послуг); 5 - ціна продажу продукції
(послуг); 6 - сума виручки (доходу); 7 -
чистий доход.

З аналізу наведених вище правових норм
слідує, що книга обліку доходів і
витрат призначена виключно для обліку
доходів та витрат суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичних
осіб, оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва, та не
передбачає обліку документів,
отриманих від контрагентів.

Більш того, лише невідображення
суб'єктом підприємницької діяльності в
книзі за формою № 10 понесених ним
витрат на виробництво продукції не
свідчить само по собі, що таке
виробництво підприємцем не
здійснюється, адже може вказувати
виключно на порушення у вигляді
недотримання порядку ведення обліку
доходів та витрат, відповідальність за
яке передбачена статтею 1641 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення.

Крім іншого, згідно з Порядком видачі
свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 29
жовтня 1999 року №599 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), підставою для видачі
свідоцтва є подання суб'єктом
підприємницької діяльності фізичною
особою письмової заяви згідно з
додатком 1 до зазначеного Порядку. У
рядку 2 вказаної заяви зазначається вид
(види) діяльності, яким суб'єкт
підприємницької діяльності передбачає
займатися. Зазначені суб'єктом малого
підприємництва види діяльності
записуються податковим органом у
свідоцтві про сплату єдиного податку.
Якщо платник єдиного податку здійснює
кілька видів підприємницької
діяльності, для яких установлено різні
ставки єдиного податку, то ним
придбавається одне Свідоцтво і
сплачується єдиний податок за більшою
ставкою за цими видами діяльності,
встановленою місцевою радою за місцем
його державної реєстрації як суб'єкта
підприємницької діяльності незалежно
від того, здійснює він підприємницьку
діяльність на всій території України
чи лише за місцем державної реєстрації.

Таким чином, норми Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) та Порядку
видачі Свідоцтва про сплату єдиного
податку, затвердженого наказом ДПА
України від 29 жовтня 1999 року № 599 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), передбачають
сплату лише єдиного податку у межах від
20,00 грн. до 200,00 грн., в тому числі і у
випадку здійснення діяльності, яка не
вказана у свідоцтві.

При цьому, суд апеляційної інстанції
правомірно виходив з того, що нормами
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» не передбачено
обов'язку суб'єкта малого
підприємництва, який бажає перейти на
спрощену систему оподаткування,
обирати вичерпний перелік видів
підприємницької діяльності, якими він
планує займатися.

Отже, суб'єкт малого підприємництва має
право займатися будь-якими видами
підприємницької діяльності, за
винятком тих, що не можуть
здійснюватися з використанням
спрощеної системи оподаткування в силу
прямої законодавчої заборони.

Таким чином, оскільки підставою для
прийняття оспорюваних податкового
повідомлення-рішення та рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій були висновки податкового
органу про здійснення позивачем
підприємницької діяльності, яка
підлягає оподаткуванню за загальними
правилами, та, як наслідок, виникнення у
підприємця обов'язку по сплаті податку
з доходів фізичних осіб, придбання
торгового патенту та проведення
розрахунків із застосуванням
реєстратора розрахункових операцій,
суд апеляційної інстанції дійшов
правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про протиправність прийнятих ДПІ у
Київському районі м. Одеси податкового
повідомлення-рішення та рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій та наявність підстав для їх
скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Київському районі м. Одеси
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі міста Одеси залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна