Справа № 2а-3218/10/0370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/34684/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Сіроша М.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 травня 2011
року

у справі № 2а-3218/10/0370

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 23
червня 2010 року.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року в задоволені позову відмовлено
повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 травня 2011
року постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року залишено без змін.

В касаційній скарзі суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 травня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Луцькою ОДПІ була проведена планова
документальна перевірка дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 за період з 27 листопада
2007 року по 31 березня 2010 року, за
результатами якої складений акт №
3268/17-2/НОМЕР_1 від 09 червня 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема,
вимоги: підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», розділу IV
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», внаслідок чого підприємцю
донараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 10721,662 грн., в тому
числі: за 2008 рік в сумі 3324,50 грн., за 2009
рік в сумі 7397,12 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що у період з 27 листопада 2007 року по 31
грудня 2008 року суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1
здійснював підприємницьку діяльність
відповідно до Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» шляхом сплати єдиного
податку за видами діяльності: оптова,
оптово-роздрібна торгівля та
посередництво в оптовій та роздрібній
торгівлі. З 01 січня 2009 року по 31 березня
2010 року позивач здійснював
підприємницьку діяльність на
загальній системі оподаткування

Також, у акті перевірки було вказано, що
згідно аналізу виписок по
розрахунковим рахункам, касовим
ордерам, книги обліку доходів і витрат,
отриманих видаткових накладних та
інших підтверджених розрахункових
документів, до складу валових витрат за
2008 рік, включено витрати, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими документами в сумі 22163,30
грн., а саме: за даними перевірки валові
витрати підприємця за 2008 рік склали
204388,52 грн., а згідно декларації про
доходи за 2008 рік ОСОБА_1 задекларовано
валові витрати в сумі 226551,82 грн. Також, в
акті перевірки було вказано, що в 2009
році позивачем до складу валових
витрат віднесено погашення
кредиторської заборгованості на суму
49737,00 грн., проте оскільки погашення сум
кредиторської заборгованості
відбувалось за 2008 рік, в період коли
ОСОБА_1 був платником єдиного податку,
то із отримання доходу за 2009 рік такі
витрати не пов'язані і не можуть бути
включені до сум валових витрат у
декларації про доходи за 2009 рік.

23 червня 2010 року Луцька ОДПІ на
підставі вказаного акту перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила суб'єкту господарської
діяльності ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 10721,62
грн. - за основним платежем.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого його скарги були
залишені без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення - без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
податковим органом правомірно
донараховано податок з доходів
фізичних осіб, оскільки позивачем було
порушено вимоги Указу Президента «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», з урахуванням того, що
в 2009 році підприємцем було
неправомірно віднесено до складу
валових витрат витрати, понесені з
придбанням продукції у 2008 році, з
огляду на що такі витрати не являються
витратами, які пов'язані з отриманням
доходу у 2009 році.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) запроваджено спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого
підприємництва, пунктом 1 статті 1 якого
передбачається надання фізичним
особам права перебувати на такій
системі оподаткування за умови, якщо
вони здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом
року перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500000,00 грн.

Статтею 2 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що доходи,
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладаються єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Відповідно до статті 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу). Суб'єкти малого
підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

У той же час, Указ Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) не містить положень, які
б регулювали питання оподаткування
сум, що перевищують граничний розмір,
встановлений законодавцем.

Згідно положень пункту 22.10 статті 22
Прикінцевих положень Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), до
набрання чинності спеціальним законом
з питань оподаткування фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької дальності,
діє розділ IV Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», який
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Підпунктом 9.12.2 пункту 9.12 статті 9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що якщо фізична особа -
суб'єкт підприємницької діяльності або
фізична особа, яка сплачує ринковий
збір, отримує інші доходи, ніж
визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту,
то такі доходи оподатковуються за
загальними правилами, встановленими
цим Законом для платників податку, що
не є такими суб'єктами підприємницької
діяльності.

Положеннями частини 1 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Частиною 3 статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

У відповідності до пункту 5.1. статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Виходячи з наведених вище правових
норм, оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій з тим, що
відповідачем правомірно донараховано
податок з доходів фізичних осіб за 2008
рік за ставкою 15 % з суми, що склала
розбіжність, а саме - 22163,30 грн., в
розмірі 3324,50 грн., оскільки чистий дохід
позивача, який визначається від суми
перевищення гранично дозволеного
обсягу виручки в 500000,00 грн., в 2008 році
склав 34163,30 грн., а не 12000,00 грн., як
зазначено у декларації про доходи за 2008
рік, та донараховано податок з доходів
фізичних осіб за 2009 рік за ставкою 15 % з
суми, що склала розбіжність, а саме:
49314,10 грн., в розмірі 7397,12 грн., оскільки в
2009 році підприємцем було неправомірно
віднесено до складу валових витрат
витрати, понесені з придбанням
продукції у 2008 році, з огляду на що такі
витрати не являються витратами, які
пов'язані з отриманням доходу у 2009 році.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 226, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ М.В. Сірош

_____________________ Т.М. Шипуліна