Справа № 690/336/14-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Гончаренко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Безименної Н.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в м. Ватутіне Черкаської
області на постанову Звенигородського
районного суду Черкаської області від
11 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ватутіне Черкаської області про
визнання дій незаконними та
зобов"язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_3, звернулася до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Ватутіне Черкаської
області, в якому просила визнати
протиправними дії Управління
пенсійного фонду в м. Ватутіне
Черкаської області по відмові в
призначенні та виплаті пенсії
відповідно Закону України « Про
державну службу».

Постановою Звенигородського районного
суду Черкаської області від 11 липня 2014
року позовні вимоги задоволено.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Ватутіне Черкаської області, не
погоджуючись з вказаним рішенням суду,
в апеляційній скарзі вказує, що рішення
є необґрунтованим та незаконним,
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Звенигородського
районного суду Черкаської області від
11 липня 2014 року та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що на момент звернення до
УПФУ у м. Ватутіне та на даний час
позивач працює на посаді судді
Ватутінського міського суду
Черкаської області.

03.01.2008 року позивач звернулась до УПФУ в
м. Ватутіне з заявою про призначення
пенсії за віком і її призначено пенсію
за віком.

14.05.2014 року позивач звернулась до
відповідача з заявою про переведення
на пенсію відповідно до Закону України
«Про державну службу».

23.05.2014 року УПФУ у м. Ватутіне
позивачці відмовлено у переведенні на
пенсію відповідно до Закону України
«Про державну службу» ,оскільки
позивачка працює, не звільнена з посади
судді, яка дає право на призначення
пенсії відповідно до зазначеного
закону.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачці виповнилося 56
років 6 місяців і вона досягла
пенсійного віку встановленого ст..26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Положення ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", стосується
судді, який вийшов у відставку при
досягненні пенсійного віку. При цьому
суддя може піти у відставку або
отримувати грошове утримання при стажі
роботи на посаді судді не менше 20 років,
як це передбачено ст.ст.109, 131 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів". В даному випадку суддя
Ватутінського міського суду
Черкаської області позивач не
перебуває у відставці.

Відповідно до Порядку обчислення стажу
державної служби затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.05.1994 року № 283 "Про порядок
обчислення стажу державної служби"
робота на посаді судді зараховується
до стажу державної служби, суд
приходить до висновку, що позивач має
необхідний загальний стаж для
призначення пенсії понад 39 років та
стаж державної служби понад 21 рік,
жодних заборон та обмежень на
отримання пенсії суддею, яка працює не
існує.

Згідно ст. 37 Закону України "Про
державну службу" право на одержання
пенсії державних службовців мають
особи, які досягли законом
відповідного пенсійного віку за
наявності страхового стажу.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про
державну службу "підстав для заборони
та обмежень на отримання пенсії суддею
позивач, яка працює на даний час не
існує.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позовні вимоги є
обґрунтованими та доведеними, а
відмова Управління Пенсійного фонду
України в м. Ватутіне Черкаської
області у призначенні пенсії згідно
Закону України «Про державну службу» є
неправомірною.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законами України «Про
державну службу» (№ 3723-ХІІ) та "Про
судоустрій і статус суддів" (Закону
№2453- VI).

Статтею 1 Закону України "Про державну
службу" передбачено, що державна служба
в Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про
державну службу" встановлено, що на
одержання пенсії державних службовців
мають право чоловіки, які досягли віку
62 роки, та жінки, які досягли пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" за
наявності страхового стажу,
необхідного для призначення пенсії за
віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач станом на день звернення до
управління Пенсійного Фонду, досягла
пенсійного віку - 56 років 6 місяців і
вона продовжує працювати на посаді
судді.

Згідно ст. 129 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" суддям за
роботу на посаді судді щомісячно
виплачується суддівська винагорода,
яка складається з аналогічних
складових заробітної плати, з якої
позивачу має бути призначена пенсія
державного службовця.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивач має право
на отримання пенсії державного
службовця, що призначається відповідно
до статті 37 Закону України "Про
державну службу", так як існують усі
умови, передбачені ст. 37 Закону України
"Про державну службу", ст. 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" і які є
необхідними для призначення такої
пенсії.

Закон України "Про судоустрій і статус
суддів", зокрема ст. 138 цього Закону,
встановлює порядок та умови
призначення довічного утримання та
пенсій суддів, що вийшли у відставку.
Дана норма є додатковою гарантією
забезпечення реалізації принципу
незалежності суддів.

Разом з тим, Закон України "Про
судоустрій і статус суддів" не
встановлює обмеження та особливості
порядку призначення пенсій суддям, що
мають право на призначення пенсій
відповідно до Закону України "Про
державну службу", які працюють та не
знаходяться у відставці.

Відповідно до ч.1 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» судді,
який вийшов у відставку, після
досягнення чоловіками віку 62 роки,
жінками - пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
37 Закону України "Про державну службу",
або за його вибором щомісячне довічне
грошове утримання.

Отже, з системного аналізу вказаних
норм закону випливає, що пенсія
державному службовцю виплачується за
умови досягнення пенсійного віку та
набуття страхового стажу, незалежно
від продовження перебування на
державній службі або перебування в
трудових відносинах з недержавним
органом.

Статтею 23 Закону України №3723-XII
встановлено граничний вік перебування
на державній службі. Граничний вік
перебування на державній службі
фактично є пенсійним віком для цієї
категорії працівників.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту (заробітна плата, пенсія,
щомісячне довічне грошове утримання
тощо), надання їм у майбутньому статусу
судді у відставці, право якого на
пенсійне та щомісячне довічне грошове
утримання є гарантією незалежності
працюючих суддів. Щомісячне довічне
грошове утримання судді у
встановленому розмірі спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня. Умови і порядок
виплати цього утримання
встановлюються Законом України "Про
судоустрій і статус суддів".

Суддя, на якого поширюється дія Закону
№ 3723-ХІІ, є державною службовою
особою, яка здійснює функції
представника державної судової влади
на постійній основі, наділений
повноваженнями здійснювати правосуддя
та одержує суддівську винагороду за
рахунок державних коштів.

Пенсійне забезпечення державних
службовців регулюється статтею 37
Закону № 3723-ХІІ, яка, зокрема, визначає
підстави для виходу на пенсію
державних службовців та її розмір, а
також передбачає, що пенсія державному
службовцю виплачується незалежно від
його заробітку (прибутку), одержуваного
після виходу на пенсію.

Аналіз статей 23 та 37 зазначеного Закону
дає підстави для висновку, що особи, які
досягли пенсійного віку, мають право на
отримання пенсії державних службовців
(за наявності відповідних підстав) та
продовження терміну перебування на
державній службі (за наявності
погодження Начальника Головного
управління державної служби при
Кабінеті Міністрів України).

У відповідності до ст. 138 Закону України
№ 2453-VI суддя, який пішов у відставку, за
наявності відповідного віку і стажу
роботи призначається пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
"Про державну службу".

Аналіз статті 138 Закону № 2453-VI свідчить
про те, що вона регулює відносини,
пов'язані з відставкою судді, яка, у
свою чергу, є підставою для виникнення
спеціальної правоздатності у судді для
набуття особливого соціального
забезпечення.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що зазначена стаття, як і в цілому Закон
№ 2453- VI, посилює гарантії незалежності
суддів порівняно з іншими категоріями
державних службовців, право на пенсію
яких передбачено статтею 37 Закону №
3723-ХІІ. Зокрема, вона передбачає
можливість вибору суддею одного з двох
варіантів соціального забезпечення у
разі виходу у відставку - отримання
пенсії на умовах, визначених статтею 37
Закону № 3723-ХІІ, або неоподаткованого
щомісячного довічного грошового
утримання.

Виходячи з особливого статусу суддів
як носіїв державної влади з
притаманним їм спеціальним соціальним
захистом та конституційними
гарантіями їхньої незалежності,
колегія суддів доходить висновку, що
стаття 138 Закону № 2453- VI не суперечить
положенням статті 37 Закону № 3723-ХІІ та
не обмежує право суддів на отримання
пенсії державних службовців, а
встановлює для них додаткові гарантії.
У зв'язку з цим судді мають право на
отримання пенсії на визначених Законом
№ 3723-ХІІ умовах в разі досягнення ними
пенсійного віку.

За таких обставин, посилання
відповідача на ст. 138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів", яка
передбачає права суддів, що
знаходяться у відставці, в якості
підстави для відмови у призначені
пенсії державного службовця позивача,
що не перебуває у відставці, є
необґрунтоване.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що відмовляючи позивачу у призначенні
пенсії за віком на підставі ст. 37 Закону
України «Про державну службу»
відповідач діяв неправомірно.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
оскільки позивач має право на
призначення пенсії державного
службовця, згідно із Закону України
"Про державну службу", з моменту її
звернення із заявою про призначення
такої пенсії.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ватутіне Черкаської області -
залишити без задоволення.

Постанову Звенигородського районного
суду Черкаської області від 11 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 13.11.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
Н.В. Безименна

Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Безименна Н.В.

Сорочко Є.О.