Справа № 2а-1292/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
Справа № 9104/112052/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Довгополова

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 06 травня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О
В И В :

06 квітня 2011 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із позовом до відповідача -
Управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області про зобов'язання
відповідача здійснити нарахування та
виплату допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства згідно ч. 1 ст.
37 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в межах шестимісячного
строку звернення до суду.

В обгрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що вона постійно
проживає на території Любешівського
району Волинської області. Так,
відповідно до додатку № 1 Постанови
Кабінету Міністрів Української РСР №
106 від 23.07.1991 року "Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи" Любешівський район
Волинської області входить до переліку
населених пунктів, віднесених до зони
гарантованого добровільного
відселення внаслідок радіоактивного
забруднення.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 1
ст. 37 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" вона, проживаючи на
території, що відноситься до зони
безумовного та гарантованого
добровільного відселення внаслідок
радіоактивного забруднення, має право
на щомісячну грошову допомогу у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати.

Так, всупереч ст. 37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" відповідач
здійснює нарахування та виплату на її
користь щомісячної грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства у розмірі 2 грн. 10 коп.,
керуючись Постановою Кабінету
Міністрів України № 836, що є порушення
майнових та конституційних прав
позивача.

З огляду на викладене, позивач просить
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено. Визнано дії відповідача
протиправними. Зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
здійснити нарахування та виплату
позивачу грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати за період з 06 жовтня 2010 року по 06
травня 2011 року на підставі положень ст.
37 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з урахуванням проведених
виплат. Постанову звернено до
негайного виконання.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою, що проживає в зоні
гарантованого добровільного
відселення, є потерпілим від наслідків
Чорнобильської катастрофи, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) має право на допомогу у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства в розмірі 40% від
мінімальної заробітної плати.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області,
подавши на неї апеляційну скаргу.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає,
що допомога позивачам у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
виплачувалась відповідно до постанови
КМУ від 26.07.1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок, Чорнобильської
катастрофи". Тому, з боку управління
порушень стосовно виплати позивачу
допомоги не було, оскільки виплати
проводились згідно чинного
законодавства.

Апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачам у
задоволенні заявлених позовних вимог.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач є
потерпілим від наслідків
Чорнобильської катастрофи та проживає
в зоні гарантованого добровільного
відселення, що підтверджується наявним
у матеріалах справи посвідченням (а.с.2).

Згідно поданого Управлінням праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
заперечення (а.с.7), позивач перебуває на
обліку в даному управлінні і отримує
щомісячну грошову допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування у розмірі 2 грн.10 коп.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства - у зоні
гарантованого добровільного
відселення у розмірі 40 % від
мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пп. 8 п. 28 розділу II Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" ч.1 ст.37
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
викладена в новій редакції, згідно якої
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Проте, Рішенням Конституційного суду
України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 "У
справі за конституційними поданнями
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 66
розділу II, пункту 3 розділу III Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101
народного депутата України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статті 67
розділу І, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу
II Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України)" - визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним), зокрема,
пп. 8 п. 28 розділу II Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Зміни, внесені підпунктом 8 пункту 28
розділу II Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України", які визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення, тобто з 22.05.2008
року.

Тому позовні вимоги щодо отримання
допомоги в розмірі, визначеному ч.1 ст.37
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
у період з 06 жовтня 2010 року по 06 травня
2011 року є обгрунтованими.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог щодо
виплати на користь позивача допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства згідно ч. 1 ст. 37 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
06 жовтня 2010 року по 06 травня 2011 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково
допустив постанову в цілому до
негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України у постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначається
обов'язок відповідача виконати
постанову негайно.

Водночас постанови, які виконуються
негайно, визначені ст. 256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та
абз. 9 цієї статті належать постанови
про присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць та постанови
суду, прийняті в порядку скороченого
провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище
норм, колегія суддів дійшла висновку,
що звертаючи до негайного виконання
постанови щодо оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з питань
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання,
зокрема, виплат та пільг дітям війни,
прийняті в порядку скороченого
провадження, необхідно застосовувати
положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який
є спеціальним для даної категорії
справ.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи,
проте вбачаються підстави для його
зміни із-за порушень процесуальних
норм.

Одночасно колегія суддів зазначає, що
оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до ч. 10 цієї статті
ухвала апеляційного суду є остаточною
і оскарженню не підлягає.

Керуючись статями 99, 195, 197 ч. 1 п. 3, ст.ст.
198, 201 ч.1 п.1, 205 ч.1 п.2 ,ст. 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
задовольнити частково, а постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 06 травня 2011 року
у справі № 2а-1292/11/0309 - змінити, виклавши
постанову в частині негайного
виконання в наступній редакції:
«Звернути до негайного виконання
постанову в межах суми стягнення за
один місяць».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький