Справа № 802/3372/14-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 листопада 2014 р.
Справа № 802/3372/14-а

Суддя Вінницького окружного
адміністративного суду Яремчук
Костянтин Олександрович, розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Вишенського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції, Реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції про скасування постанови,
зняття арешту з майна, стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернувся
ОСОБА_1 до Вишенського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції (надалі - Вишенський ВДВС
Вінницького МУЮ) про скасування
постанови, зняття арешту з майна,
стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що у вересні місяці 2014 року
йому стало відомо про те, що 20 травня 2008
року державним виконавцем Вишенського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Паламарчуком В.В. винесено
постанову про арешт його майна при
виконанні виконавчого листа №2-2648,
виданого 03 червня 2005 року Ленінським
районним судом м. Вінниці.

На думку позивача, вказана постанова є
протиправною в зв'язку із тим, що
позивач не був стороною у цивільній
справі про стягнення заборгованості,
за результатами розгляду якої
постановлено рішення про стягнення
боргу в розмірі 13126 гривень, а тому не
повинен виконувати такого
зобов'язання.

З огляду на викладене позивач
звернувся до суду із адміністративним
позовом, у якому просив скасувати
постанову про арешт належного йому
майна від 20 травня 2008 року; зняти арешт
з 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 та 49/400
частки квартири АДРЕСА_2; вилучити
вказані частки квартир з Єдиного
реєстру заборон відчужень об'єктів
нерухомого майна; стягнути з
Вишенського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції та
безпосередньо з державного виконавця
Паламарчука В.В. моральну шкоду в
розмірі 200000 гривень.

Ухвалою суду від 14 жовтня 2014 року до
участі у справі в якості другого
відповідача залучено Реєстраційну
службу Вінницького міського
управління юстиції.

Іншою ухвалою від 06 листопада 2014 року
позовну заяву в частині позовної
вимоги щодо виключення 1/4 частки
квартири АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру
заборон відчужень об'єктів нерухомого
майна залишено без розгляду.

Учасники процесу в судове засідання не
з'явилися, хоча про день та час судового
засідання повідомлялися вчасно та
належним чином.

При цьому від позивача на адресу суду
надійшло клопотання про розгляд справи
без його участі.

Від представника Вишенського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції надійшла заява про розгляд
справи без його участі. При цьому
зазначив, що при винесені рішення
покладається на розсуд суду, проте в
частині вимоги щодо стягнення
моральної шкоди просив відмовити в
задоволенні цієї вимоги.

З огляду на викладене, керуючись
положеннями частини 4 статті 122 та
частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає, що наявні підстави
для розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Дослідивши адміністративну справу,
з'ясувавши всі фактичні обставини, суд
встановив наступне.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці у цивільній справі №2-2648
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
кошти в розмірі 13126 гривень.

03 червня 2005 року Ленінським районним
судом м. Вінниці видано виконавчий лист
№2-2648.

З метою виконання виконавчого листа
№2-2648, виданого 03 червня 2005 року, ОСОБА_3
звернувся до Вишенського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції із відповідною заявою.

В ході здійснення виконавчих дій 20
травня 2008 року державним виконавцем
Вишенського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції
Паламарчуком В.В. винесено постанову
про арешт майна (1/4 частки квартири
АДРЕСА_1 та 49/400 частки квартири АДРЕСА_2)
боржника ОСОБА_1.

На підставі цієї постанови державного
виконавця у Єдиному реєстрі заборон
відчуження нерухомого майна 23 травня
2008 року вчинено запис про реєстрацію
об'єкта обтяження у вигляді арешту
квартири АДРЕСА_2.

Разом із тим, в ході судового розгляду
судом встановлено, що такий арешт
органом державної виконавчої служби
застосовано безпідставно, оскільки
виконавчі дії проводилися з приводу
виконання виконавчого листа №2-2648,
боржником у якому визначено ОСОБА_1,
прізвище ім'я та по-батькові якого
співпало із тими, що має позивач.

Відтак, суд встановив, що арешт
належного саме позивачу ОСОБА_1 майна є
необгрунтованим, оскільки органом
державної виконавчої служби в
порушення Закону України "Про
виконавче провадження" не перевірено
чи те ма йно, на яке накладався
арешт, дійсно належало боржнику ОСОБА_1.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями представника органу
державної виконавчої служби, що
надавалися ним в ході судового
розгляду.

З огляду на встановлені обставини суд
дійшов висновку, що постанова
Вишенського ВДВС Вінницького міського
управління юстиції про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 20 травня 2008 року є
очевидно протиправною, тому підлягає
скасуванню.

Що ж стосується вимоги позивача про
зняття арешту з належного йому майна,
то суд зважає на таке.

Особливості зняття арешту з майна
врегульовані статтею 60 Закону України
"Про виконавче провадження" (надалі -
Закон).

Так, частиною 1 цією статті передбачено,
що особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна, арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника
(частина 2 статті 60 Закону).

Однак, в даному випадку дана норма не
підлягає застосуванню, оскільки
відсутні обставини, що визначені
частиною 1 статті 60 Закону, тобто
відсутній спір про право власності на
майно, відносно якого накладено арешт.

На переконання суду, застосуванню
підлягає частина 3 статті 60 Закону,
відповідно до якої з майна боржника
може бути знято арешт за постановою
начальника відповідного відділу
державної виконавчої служби, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. Копія
постанови начальника відділу
державної виконавчої служби про зняття
арешту з майна боржника не пізніше
наступного дня після її винесення
надсилається сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

При цьому суд звертає увагу на тому, що
частина 3 статті 60 Закону надає право
начальнику відповідного відділу
державної виконавчої служби зняти
арешт у разі порушення порядку його
накладення, однак, при умові наявності
самого виконавчого провадження.

Отже, оскільки судом встановлено
безпідставність винесення постанови
органом державної виконавчої служби
про арешт майна позивача від 20 травня
2008 року з підстав порушення порядку
накладення такого арешту, а також
зважаючи на те, що матеріали
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа №2-2648, виданого 03
червня 2005 року Ленінським районним
судом м. Вінниці, знищені, тому наявні
підстави для зняття арешту з майна
позивача, що застосований на підставі
постанови Вишенського ВДВС
Вінницького міського управління
юстиції від 20 травня 2008 року.

Разом з тим суд не знаходить підстав
для задоволення вимоги позивача щодо
виключення 49/400 частки квартири
АДРЕСА_2, з Єдиного реєстру заборон
відчужень об'єктів нерухомого майна,
так як суд не вправі підміняти орган
державної влади, до компетенції якого
віднесено вирішення такого питання.
Більше того, виключення з відповідного
реєстру інформації щодо арешту є
наслідком зняття арешту з такого майна,
що не потребує додаткового судового
рішення. Вказана вимога не може бути
задоволеною також з огляду на те, що
спору щодо виключення відповідного
майна з реєстру ще не існує, а питання
щодо такого виключення може бути
вирішено компетентним органом
добровільно (без судового рішення).

Також не підлягає задоволенню вимога
позивача щодо стягнення з Вишенського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції та безпосередньо з державного
виконавця Паламарчука В.В. моральної
шкоди в розмірі 200 000 гривень з огляду на
таке.

Відповідно до частини 1 статті 23
Цивільного кодексу України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Згідно з пунктом 3 частини 2
вказаної статті моральна шкода полягає
у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Вирішуючи питання щодо відшкодування
нанесеної позивачу моральної шкоди,
суду слід враховувати характер та
обсяг заподіяних моральних страждань,
тривалість негативних наслідків
морального характеру, ступінь вини
відповідача та обставини справи.

Проте, суду не надано жодних доказів
зміни звичного способу життя позивача,
що змусило докладати зусиль для його
нормалізації.

Таким чином, вимога про стягнення
моральної шкоди задоволенню не
підлягає в зв'язку із недоведенням
заподіяння позивачу моральних
страждань внаслідок прийнятого
органом державної виконавчої служби
рішення.

З огляду на викладене адміністративний
позов належить задовольнити частково.

З урахуванням частини 1 статті 94 КАС
України на користь позивача з
Державного бюджету України слід
стягнути сплачений ним судовий збір в
розмірі 36,54 гривень.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адмінстративний позов задовольнити
частково.

Скасувати постанову Вишенського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 20 травня 2008 року, що винесена в ході
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа №2-2648, виданого
Ленінським районним судом м. Вінниці 03
червня 2005 року.

Зняти арешт з 1/4 частки квартири №10 та
49/400 частки квартири №311, що знаходяться
по АДРЕСА_1, що накладений постановою
Вишенського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження від 20 травня 2008 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 36,54
гривень.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Яремчук Костянтин
Олександрович