Справа № 824/3022/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/3022/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук
О.І.,

позивача ОСОБА_1 та представника
відповідача Даниляка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції про
визнання незаконним та скасування
рішення, зобов'язання до вчинення
певних дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції про
визнання незаконним та скасування
рішення, зобов'язання до вчинення
певних дій.

Позивач просив суд визнати незаконною
та скасувати постанову
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції про
відкриття виконавчого провадження
№44548121 від 28 серпня 2014 року; зобов'язати
Шевченківський відділ державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції відмовити
у відкритті виконавчого провадження на
підставі постанови ВДАІ м.Чернівці
№545385 від 13 вересня 2013 року в справі про
адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що відповідачем при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено вимоги Закону України «Про
виконавче провадження». Вважає, що
оскільки стягувачем було пропущено
строк подання виконавчого документа до
виконання, то відповідач не повинен був
виносити постанову про відкриття
виконавчого провадження, а мав би
відмовити у відкритті виконавчого
провадження на підставі статті 26
Закону України «Про виконавче
провадження». Тому, на думку позивача,
постанова про відкриття виконавчого
провадження є незаконною та підлягає
скасуванню.

В судовому засіданні позивач заявлені
вимоги підтримав з підстав, наведених у
позовній заяві. Просив суд позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував та просив суд в його
задоволенні відмовити повністю. При
цьому вказав, що оскаржувана позивачем
постанова прийнята з дотриманням вимог
Закону України «Про виконавче
провадження». Зазначив, що при
винесенні постанови про відкриття
виконавчого провадження №44548121 від 28
серпня 2014 року на підставі постанови
ВДАІ м.Чернівці №545385 від 13 вересня 2013
року в справі про адміністративне
правопорушення, державним виконавцем
було враховано те, що мало місце
переривання строку давності
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши наявні матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши всі обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, що
мають юридичне значення для вирішення
спору по суті, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року № 606-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частинами першою та другою статті 17
Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи, як постанови
органів (посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом.

Згідно частини першої статті 19 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Строки пред'явлення виконавчих
документів до виконання передбачені
статтею 22 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до частин першої та другої
вказаної статті виконавчі документи
можуть бути пред'явлені до виконання в
такі строки: 1) посвідчення комісій по
трудових спорах, постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; 2) інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї
статті, встановлюються для: 1) виконання
судових рішень - з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо судове
рішення підлягає негайному виконанню, -
з наступного дня після його
постановлення; 2) виконання рішень
комісій по трудових спорах - з дня
видачі посвідчення на примусове
виконання рішення; 3) інших виконавчих
документів з наступного дня після
набрання ними юридичної сили, якщо інше
не передбачено законом.

Згідно частини першої статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Як вбачається зі встановлених судом
обставин даної справи, 28 серпня 2014 року
старшим державним виконавцем
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №44548121 на підставі
постанови ВДАІ м.Чернівці №545385 від 13
вересня 2013 року в справі про
адміністративне правопорушення,
вчинене ОСОБА_1

Вказаний виконавчий документ вступив у
законну силу (набрав чинності) 23
вересня 2013 року.

Заяву про примусове виконання подано
стягувачем, тобто ВДАІ м.Чернівці, 28
серпня 2014 року.

На думку позивача, вказана постанова
про відкриття виконавчого провадження
є незаконною, оскільки стягувачем було
пропущено трьохмісячний строк подання
виконавчого документа до виконання з
дня набранням ним законної сили. Тому
відповідач повинен був не відкривати
виконавче провадження, а прийняти
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку з
пропуском встановленого строку
пред'явлення документів до виконання
(пункт 1 частини першої статті 26 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Між тим, суд вважає такі твердження
позивача помилковими.

Статтею 23 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
переривання строку давності
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Відповідно до вказаної статті строки
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перериваються: 1)
пред'явленням виконавчого документа до
виконання; 2) частковим виконанням
рішення боржником; 3) наданням судом,
який видав виконавчий документ,
відстрочки або розстрочки виконання
рішення.

Після переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється. Час, що
минув до переривання строку, до нового
строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого
документа стягувачу у зв'язку з
неможливістю в повному обсязі або
частково виконати рішення строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання після переривання
встановлюється з дня його повернення, а
в разі повернення виконавчого
документа у зв'язку із встановленою
законом забороною щодо звернення
стягнення на майно чи кошти боржника, а
також проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, - з моменту
закінчення дії відповідної заборони.

Судом встановлено, що вперше із заявою
про примусове виконання постанови ВДАІ
м.Чернівці №545385 від 13 вересня 2013 року в
справі про адміністративне
правопорушення, вчинене ОСОБА_1,
стягувач (ВДАІ м.Чернівці) звернувся до
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції 15 жовтня
2013 року, тобто в межах строку
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

У зв'язку з цим, 18 жовтня 2013 року
державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №40241644 і того ж дня
боржнику (ОСОБА_1А.) на адресу, зазначену
у виконавчому документі, направлено
виклик з'явитися до державного
виконавця для сплати боргу або надання
підтверджуючих документів про його
сплату.

21 березня 2014 року державним виконавцем
складено акт, згідно якого місце
проживання боржника виявилося
встановити неможливим, дії щодо
розшуку майна виявилися
безрезультатними.

26 березня 2014 року державним виконавцем
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції на
підставі статей 47, 50 Закону України
«Про виконавче провадження» винесено
постанову у виконавчому провадженні
№40241644 про повернення виконавчого
документа стягувачу.

Однак вказану постанову органом
державної виконавчої служби було
направлено ВДАІ м.Чернівці, згідно
наданого суду супровідного листа, лише
12 червня 2014 року.

Відповідно до частини п'ятої статті 47
Закону України «Про виконавче
провадження» повернення виконавчого
документа стягувачу з підстав,
передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

В даному випадку строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання
після переривання встановлюється з дня
його повернення - 12 червня 2014 року,
тобто фактичного повернення органом
державної виконавчої служби стягувачу
(ВДАІ м.Чернівці) постанови про
повернення виконавчого документа від 26
березня 2014 року.

За таких обставин та зважаючи на
наведені вище положення статей 22, 23
Закону України «Про виконавче
провадження», суд приходить до
висновку про те, що оскільки мало місце
переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання у
зв'язку із поверненням виконавчого
документа стягувачу за неможливості в
повному обсязі виконати рішення, то
звернувшись 28 серпня 2014 року після
отримання у червні 2014 року постанови
про повернення виконавчого документа
стягувачу до Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції із заявою про прийняття
виконавчого документа (постанови ВДАІ
м.Чернівці №545385 від 13 вересня 2013 року в
справі про адміністративне
правопорушення, вчинене ОСОБА_1А.) до
виконання, ВДАІ м.Чернівці не було
пропущено строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання. А
тому державний виконавець, враховуючі
такі обставини, правомірно прийняв
виконавчий документ до виконання та
відкрив виконавче провадження №44548121.

Отже, при винесенні постанови про
відкриття виконавчого провадження
№44548121 від 28 серпня 2014 року відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням частини
першої статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

У відповідності до частини першої
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Частиною першою та другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

В ході розгляду даної справи
відповідач-суб'єкт владних
повноважень, який заперечував проти
позову, довів суду правомірність
прийнятого ним та оскаржуваного
позивачем рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення заявленого
позову.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі
складена 14 листопада 2014 року.