Справа № 2-а-4332/10/0270
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/11603/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Сіроша М.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Вінниці

на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року

у справі № 2-а-4332/10/0270

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
місті Вінниці

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у місті Вінниці (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 18 жовтня 2010 року
№ /0 та № /0.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року у задоволені позову відмовлено
повністю.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року скасовано постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2010 року, прийнято нову
постанову. Визнано протиправними і
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Вінниці №
/0 та № /0 від 18 жовтня 2010 року.
Присуджено з державного бюджету на
користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 3,40 грн. та 1,70 грн. судового збору,
сплаченого за подання
адміністративного позову та
апеляційної скарги.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Вінниці,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року та залишити в силі постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року.

У запереченні на касаційну скаргу
фізична особа - підприємець ОСОБА_1,
посилаючись на те, що постанова
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року є законною та обґрунтованою, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін рішення
суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Вінниці провела позапланову
документальну перевірку дотримання
вимог податкового та валютного
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 за період з 30 листопада
2007 року по 30 червня 2010 року, за
результатами якої був складений акт №
2188/1721/НОМЕР_1 від 04 жовтня 2010 року.

За висновками акту перевірки
позивачем були порушені: вимоги статті
1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємства», статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», в
результаті чого підприємцю
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, у загальній сумі 387378,90
грн.; вимоги пункту 9.4 статті 9,
підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2,
підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого підприємцем занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за період з 30 листопада
2007 року по 30 червня 2010 року на загальну
суму 678383 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що позивач у період з 30 листопада 2007
року по 31 грудня 2007 року здійснював
діяльність на загальній системі
оподаткування, проте діяльність не
здійснював, доходів не отримував,
декларацію про доходи за 2007 рік подав з
нульовими показниками. Перевіркою
встановленого порядку ведення
результатів підприємницької
діяльності не встановлено. У період з 01
січня 2008 року по 30 червня 2010 року ОСОБА_1
здійснював діяльність на спрощеній
системі оподаткування, шляхом сплати
єдиного податку. Також перевіркою було
встановлено, що у період з 01 січня 2008
року по 30 червня 2010 року позивач
отримав виручку в сумі 613653,07 грн., з
якої: 96000,00 грн. - виручка, яка була
задекларована підприємцем за 1
півріччя 2008 року відповідно звіту
платника єдиного податку; решта -
готівкові кошти, отримані підприємцем
по видатковим касовим ордерам від ВАТ
«Літинський молочний завод». За 2009 рік
позивачем отримано виручку в сумі
2201195,44 грн. від ВАТ «Літинський молочний
завод», окрім 3000,00 грн., отриманих 28
серпня 2009 року від СТОВ «Володарка» за
послуги перевезення; за 2010 рік виручка
підприємця склала 1130719,45 грн. від ВАТ
«Літинський молочний завод», окрім 2500,00
грн., отриманих 24 лютого 2010 року від
СТОВ «Володарка» за послуги
перевезення.

Вказані висновки слугували підставою
для висновку податкового органу про те,
що позивач зобов'язаний був перейти на
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності та оподатковувати
отримані понад граничний розмір доходи
за загальною системою оподаткування,
обліку та звітності. Також в акті
перевірки було вказано, що фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 був
зобов'язаний зареєструватися як
платник податку на додану вартість,
оскільки загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг)
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно
перевищила 300000,00 грн. (без урахування
податку на додану вартість).

18 жовтня 2010 року ДПІ у м. Вінниці на
підставі вказаного акту перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
згідно з підпунктом «а» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
визначила ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 387378,90
грн. - за основним платежем.

18 жовтня 2010 року у ДПІ м. Вінниці на
підставі вказаного акту перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
згідно з підпунктом «а» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.2
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
визначила ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) за платежем:
податок на додану вартість у розмірі
1017574,50 грн., у тому числі: 678383,00 грн. - за
основним платежем, 339191,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволені позовних вимог, виходив з
того, що позивач у 2008 році, перебуваючи
на спрощеній системі оподаткування,
згідно первинних документів ВАТ
«Літинський молочний завод» отримав
від вказаного контрагента грошові
кошти за надані послуги по закупівлі
молока, з огляду на що з наступного
податкового періоду повинен був
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності та
оподатковувати отримані доходи за
загальною системою оподаткування,
обліку та звітності, а також
зареєструватися платником податку на
додану вартість.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи
рішення суду першої інстанції виходив
з того, що позивачем не було перевищено
встановленого Указом Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємства» обсягу
виручки від реалізації товарів,
оскільки кошти, які передавалися йому
від ВАТ «Літинський молочний завод»,
були необхідні позивачу для виконання
своїх обов'язків за договором
доручення, а не для використання на
власний розсуд, а отже не були
власністю позивача, з огляду на що у
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 не
виникло обов'язку з переходу на
загальну систему оподаткування та,
відповідно, реєстрації платником
податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
виходячи з наступного.

01 червня 2009 року між позивачем
(повіреним) та ВАТ «Літинський молочний
завод» (довірителем) були укладені
договори доручення на закупівлю
молока, відповідно до умов яких
довіритель доручає, а повірений
приймає на себе зобов'язання укласти
від імені і за рахунок довірителя
договори на закупівлю молока від
сільгосппідприємств, фермерських
господарств і населення, організувати
закупівлю молока, що поступає від них і
розрахунки за нього.

Судом апеляційної інстанції було
встановлено, що на виконання умов
вказаних договорів, позивачем
вчинялись правочини щодо закупівлі
молока від імені та за рахунок
довірителя (ВАТ «Літинський молочний
завод»), при цьому, підприємець не
набував права власності ні на надані
йому кошти, ні на закуплене молоко.

Відповідно до частини 1 статті 1000
Цивільного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) за договором доручення
одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.

Згідно з частиною 1 статті 1002
Цивільного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) повірений має право на
плату за виконання свого обов'язку за
договором доручення, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 1007 Цивільного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що довіритель
зобов'язаний, якщо інше не встановлено
договором: забезпечити повіреного
засобами, необхідними для виконання
доручення; відшкодувати повіреному
витрати, пов'язані з виконанням
доручення.

За приписами абзацу 5 статті 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

З огляду на те, що кошти отримані ОСОБА_1
від ВАТ «Літинський молочний завод»
були необхідні підприємцю для
виконання своїх обов'язків за
договорами доручення і передавалися
йому тільки після надання плану
використання цих коштів саме в
розпорядження, а не для використання на
власний розсуд та не були власністю
позивача, суд апеляційної інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про відсутність у фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 обов'язку з переходу
на загальну систему оподаткування та,
відповідно, реєстрації платником
податку на додану вартість, оскільки
зазначені кошти є засобами,
необхідними для виконання договорів
доручення, тому підстави для включення
їх до складу виручки у позивача були
відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
неправомірність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень та
наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Вінниці підлягає
залишенню без задоволення, а
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Вінниці
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ М.В. Сірош

_____________________ Т.М. Шипуліна