Справа № 820/18050/14
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 листопада 2014 р.
№ 820/18050/14

Суддя Харківського окружного
адміністративного суду Бадюков Ю.В.
розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області, управління
Державної міграційної служби України у
Київській області про скасування
висновку та зобов'язання вчинити певні
дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області (далі по тексту -
відповідач-1, ГУ ДМСУ в Харківській
області) управління Державної
міграційної служби України у Київській
області (далі по тексту - відповідач-2,
УДМСУ в Київській області), в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просить суд скасувати рішення ВГІРФО
ГУ МВС України в Київській області від
11.07.2008 року про скасування дозволу на
імміграцію гр. В'єтнаму ОСОБА_1;
зобов'язати ГУ ДМСУ в Харківській
області повторно розглянути заяву від
29.08.2014 р. гр. В'єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
щодо обміну посвідки на постійне
проживання в Україні.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
позивач звернувся до ГУ ДМСУ в
Харківській області в заявою про обмін
посвідки на постійне проживання. 21.10.2014
року позивачем було отримано відповідь
від ГУ ДМСУ в Харківській області щодо
неможливості розгляду такої заяви з
причин скасування дозволу на
імміграцію позивача ВГІРФО ГУ МВС
України в Київській області висновком
від 11.07.2008 року. Позивач вважає таке
рішення у вигляді висновку незаконним
та таким, що підлягає скасуванню у
судовому порядку.

Позивач в судове засідання не з'явився,
свого уповноваженого представника
також не направив. Про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином у відповідності до
вимог ст. ст. 33, 35 КАС України. Через
канцелярію суду надав заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача - 1 у судове
засідання не з'явився. Про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином у відповідності до
вимог ст. ст. 33, 35 КАС України. Проти
задоволення позову заперечував у
повному обсязі з підстав та мотивів,
викладених у наданих до суду письмових
запереченнях. Заяви про розгляд справи
за його відсутності до канцелярії суду
не надходило.

Представник відповідача - 2 у
судове засідання також не з'явився
заперечень проти позову не надавав. Про
час, дату та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином у
відповідності до вимог ст. ст. 33, 35 КАС
України. Клопотання про розгляд справи
за його відсутності до канцелярії суду
не надходило.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КАС України розгляд
і вирішення адміністративної справи
здійснюється в порядку письмового
провадження без виклику осіб, які
беруть участь у справі, та проведення
судового засідання на основі наявних у
суду матеріалів.

Суд визнає можливим справу розглянути
без участі в судовому засіданні
представників сторін на підставі
наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Згідно вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС
України під час судового розгляду
справи в судовому засіданні
забезпечується повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, крім випадків неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи у разі, якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження).

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи, дослідивши зібрані по справі
докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд виходить з таких
підстав та мотивів.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судом встановлено, що позивач,
громадянин В’єтнаму ОСОБА_1, прибув до
України відповідно до Угоди, укладеної
між Урядом Соціалістичної Республіки
В’єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від
02.04.81 р. Як підтверджено матеріалами
справи, позивач працював на заводі
"Ленінська кузня". Після звільнення з
роботи позивач залишився проживати в
Україні.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.07.2008 р. УГІРФО ГУ МВС в Харківській
області оформило і видало гр. В’єтнаму
ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання
серії НОМЕР_1 (а.с. 6). Згідно даних
посвідки місце проживання позивача
зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач
звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС
України в Харківській області, в якій
просив здійснити обмін бланку посвідки
на постійне проживання.

Листом від 21.10.2014 року №04/19808 за
підписом заступника начальника ГУ ДМС
України в Харківській області позивача
повідомлено, що за результатами
розгляду такої заяви ГУ ДМС України в
Харківській області було направлено
запит до УДМСУ в Київській області про
підтвердження або спростування факту
видачі посвідки позивачу, та
встановлено що рішенням (висновком)
ВГІРФО ГУ МВС України в Київській
області від 11.07.2008 року серед інших,
скасовано позивачу дозвіл на
імміграцію (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що
ВГІРФО ГУ МВС України в Київській
області прийнято рішення у формі
висновку про скасування дозволу на
імміграцію гр. В’єтнаму ОСОБА_1 за
поданням УГІРФО ГУ МВС України в
Харківській області, яким, за
результатами здійснення перевірки
фактів, викладених у поданні УГІРФО ГУ
МВС України в Харківській області щодо
скасування дозволу на імміграцію гр.
В’єтнаму ОСОБА_1, серед іншого,
скасовано дозвіл на імміграцію
позивачу (а.с. 8 - 9).

Вказане рішення (висновок)
відповідачем -2 вмотивоване тим, що
позивач для оформлення посвідки на
постійне проживання надав довідку із
ніби-то недостовірною інформацією.

Про оскаржуване рішення (висновок)
позивач дізнався лише 21.10.2014 р.

Видача посвідки на постійне проживання
позивачу здійснювалась відповідно до
абз.3 п.4 розділу V "Прикінцеві положення"
Закону України "Про імміграцію", згідно
з яким вважаються такими, що мають
дозвіл на імміграцію в Україну
іноземці та особи без громадянства, які
прибули в Україну до 6 березня 1998 року
за Угодою між Урядом Соціалістичної
Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в'єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися
проживати в Україні і звернулися
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні. Зазначені
підстави для видачі посвідки на
постійне проживання були самостійно
визнані відповідачем-2 та зазначені в
оскаржуваному рішенні. Під час видачі
посвідки на постійне проживання ВГІРФО
ГУ МВС України в Київській області
керувався зазначеними положеннями
Закону України "Про імміграцію",
будь-яких заперечень не висловлював,
таким чином визнав позивача таким, що
має дозвіл на імміграцію.

Як зазначалося судом раніше, позивач
отримав посвідку на постійне
проживання в Україні 15.07.2008 року. Згідно
даних посвідки місце проживання
позивача зареєстроване за адресою:
АДРЕСА_1 Під час реєстрації зазначеного
місця проживання в Харківській області
будь-яких доказів стосовно наявності
претензій, додаткових вимог або
заперечень з боку відповідачів до
позивача, матеріали справи не містять.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України
"Про імміграцію" посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Стаття 12 Закону України "Про
імміграцію" передбачає, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Вищевказані норми регулюють відносини,
які виникають між уповноваженим
органом та іноземцем при наданні
дозволу на імміграцію, та не
передбачають випадків скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні.

При наданні посвідки на постійне
місце проживання в Україні позивачу
УГІРФО ГУ МВС України в Харківській
області області керувалося п.4 Розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про імміграцію", тобто проводило
перевірку підстав залишення на
постійне проживання на території
України позивача, підстав для відмови у
наданні посвідки не виявило, та надало
посвідку на постійне місце проживання
в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1.
Цією ж нормою Закону ВГІРФО ГУ МВС
України в Київській області
обґрунтовує прийняття протилежного
рішення - висновку про скасування
дозволу на імміграцію гр. В'єтнаму
ОСОБА_1.

За цей період не виникало нових
обставин, які б тягли за собою
обґрунтування скасування дозволу на
імміграцію.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою КМ
України № 1983 від 26.12.2002р. (який діяв на
час прийняття оскаржуваного рішення),
дозвіл на імміграцію скасовується
органом, який його видав. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України
"Про імміграцію" підлягає скасуванню
дозвіл на імміграцію, а ст. 13 вказаного
Закону встановлює вилучення посвідки
на постійне місце проживання на
підставі скасування дозволу на
імміграцію.

Окрім того, згідно п.4 Розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про імміграцію", особам, зазначеним у
пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка
на постійне проживання видається за
їхніми заявами або заявами їх законних
представників без оформлення дозволу
на імміграцію. На них поширюється
чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Тобто, з аналізу вказаної норми
вбачається, що посвідка на постійне
проживання видається уповноваженим
органом за заявою, та не передбачає
оформлення дозволу на імміграцію. А
відтак, позивач не повинен був
отримувати дозвіл на імміграцію.

Таким чином, оскільки дозвіл на
імміграцію Позивачу не надавався -
відсутній об'єкт визнання
неправомірною видачу посвідки, як - то
передбачає ст. 12 Закону України "Про
імміграцію". А тому, висновок
відповідача - 2 щодо надання
недостовірних на його думку відомостей
для отримання посвідки як на підставу
для прийняття оскаржуваного висновку
не відповідає вимогам ст. 12 та 13 Закону
України "Про імміграцію".

Висновок ВГІРФО ГУ МВС України в
Київській області про скасування
дозволу на імміграцію громадянина
В’єтнаму ОСОБА_1 від 11.07.2008 року,
прийнятий з порушенням вимог ст. 2 КАС
України, а саме: на підставі та у спосіб,
що не передбачений законом, оскільки
застосована норма закону, що
передбачає скасування дозволу на
імміграцію, а означеним Відповідачем
скасована посвідка на постійне
проживання в Україні, тоді як дозвіл не
скасовувався та без урахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, наданням дозволу на
постійне проживання в Україні
підтверджувалась законність
перебування іноземця в Україні; без
урахування принципу пропорційності,
тобто при прийнятті рішення мало місце
відсутність досягнення розумного
балансу між публічними інтересами, на
забезпечення яких спрямоване рішення
та дії, та інтересами позивача - при
видачі посвідки на постійне проживання
в Україні УГІРФО ГУ МВС України в
Харківській області підтвердив
правильність надання позивачем
необхідних документів, доказів
порушення закону позивачем до видачі
йому посвідки в ході ревізії виданих
документів ВГІРФО ГУ МВС України в
Київській області не добуто і в
оскаржуваному рішенні не зазначено;
без урахування права особи на участь у
процесі прийняття рішення та порушено
положення "Порядку провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою КМ
України № 1983 від 26.12.2002р.

Як встановлено приписами ст. 19
Конституції України відповідач -
суб'єкт владних повноважень
зобов'язаний діяти тільки на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Суд зазначає, що рішення управління
ВГІРФО ГУ МВС України в Київській
області про скасування дозволу на
імміграцію позивачу прийнято у вигляді
висновку. Проте, висновок за своєю
суттю є остаточною думкою про
що-небудь, підсумком, зробленим на
основі спостережень, або розгляду
певних фактів, а тому в силу положень
ст. 105 Кодексу адміністративного
судочинства, не може бути скасований.

При зазначених обставинах, суд вважає
вимоги позивача правомірними та
такими, що ґрунтуються на положеннях
діючого законодавства, належним чином
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 186 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області, управління
Державної міграційної служби України у
Київській області про скасування
висновку та зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити.

Скасувати рішення викладене у формі
висновку відділу у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області від 11.07.2008 року про
скасування дозволу на імміграцію гр.
В'єтнаму ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області повторно
розглянути заяву від 29.08.2014 р. гр.
В'єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо
обміну посвідки на постійне проживання
в Україні серії НОМЕР_1 від 15.07.2008 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Бадюков Ю.В.