Справа № 607/704/14-а
Суддя: Вийванко О. М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2014 Справа №607/704/14-а Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

головуючого - судді
Вийванко О.М.

при секретарі с/з
Жара М.Т.,

за участю осіб, які
беруть участь в справі:

представника позивача
ОСОБА_2,

представника
відповідача Сойка Г.Є.,

представника третьої
особи Петрика Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду
України у місті Тернополі, третя особа
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- Управління соціальної політики
Тернопільської міської ради, про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у місті Тернополі, третя особа
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- Управління соціальної політики
Тернопільської міської ради, про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,
посилаючись на те, що в 1995 році вона
виїхала за межі України на постійне
місце проживання в Ізраїль, станом на
2013 рік проживає там. До переїзду на
постійне місце проживання до Ізраїлю
позивач перебувала на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду в м.
Тернополі, де отримувала пенсію. Після
виїзду, а саме з 15 квітня 1995 року і по
теперішній час позивач не отримує
пенсії, яку заробила у той час, коли
була працездатною та проживала на
території України. Трудовий стаж
позивача в Україні складає 45 років.
Управлінням ПФУ в м. Тернополі в 1995 році
було припинено виплату пенсії у зв'язку
з виїздом на постійне місце проживання
до Ізраїлю. 11 жовтня 2013 року позивач
через свого представника звернулася до
відповідача про поновлення раніше
призначеної пенсії за матеріалами, що є
у пенсійній справі, однак відповідач
листом від 25 жовтня 2013 року №506/Л-11
проігнорував вимогу позивача поновити
виплату раніше призначеної пенсії та
повідомив, що функція виплати і
призначення пенсії надана органам
Пенсійного фонду України з 01.07.2002 року,
архівна справа ОСОБА_5 в Управлінні
Пенсійного фонду України відсутня,
оскільки архів пенсійних справ
соціального захисту населення
передано, починаючи з 1999 року. З
посиланням на ст.ст.47, 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» відповідач
відмовив позивачу у поновленні виплати
пенсії. З такою відмовою позивач не
згідна, просить визнати дії
відповідача, виражені у відмові
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії позивачу неправомірними з
одночасним зобов'язанням поновити
виплату раніше призначеної пенсії.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
мотивів, викладених у позові. Просить
суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, викладених у запереченнях на
позовну заяву, та просив су відмовити у
задоволенні позову.

Представник третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- Управління соціальної політики
Тернопільської міської ради в судовому
засіданні проти позову заперечив та
просив суд відмовити у його
задоволенні.

Перевіривши та оцінивши наявні у
справі докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення, виходячи з
встановлених у судовому засіданні
наступних обставин.

Судом встановлено, що з 1992 року ОСОБА_5
перебувала в Управлінні Пенсійного
фонду в м. Тернополі, де отримувала
пенсію за віком, про що свідчать
матеріали пенсійної справи НОМЕР_1
ОСОБА_5, долучені до матеріалів справи.

Після виїзду в Ізраїль, а саме з 15
квітня 1995 року виплата пенсії позивачу
була припинена.

11 жовтня 2013 року позивач через свого
представника звернулася до
відповідача про поновлення раніше
призначеної пенсії за матеріалами, що є
у пенсійній справі.

Листом Управління Пенсійного фонду
України у місті Тернополі від 25 жовтня
2013 року №506/Л-11 на вимогу позивача
поновити виплату раніше призначеної
пенсії повідомлено, що функція виплати
і призначення пенсії надана органам
Пенсійного фонду України з 01.07.2002 року,
архівна справа ОСОБА_5 в Управлінні
Пенсійного фонду України відсутня,
оскільки архів пенсійних справ
соціального захисту населення
передано, починаючи з 1999 року. З
посиланням на ст.ст.47, 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» відповідач
відмовив позивачу у поновленні виплати
пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією
України, законами та міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання, зі
збереженням усіх конституційних прав.
Позивач, як громадянка України,
незалежно від країни проживання,
вправі користуватися всіма своїми
конституційними правами, в тому числі і
правом на пенсійне забезпечення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

У відповідності до ст. 51 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (в редакції,
чинній на момент виникнення
правовідносин) у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
N 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2
частини 1 статті 49, другого речення
статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України було визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним).

Рішенням Конституційного Суду України
зазначено, що право громадянина на
одержання призначеної йму пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні,
оскільки держава, відповідно до
конституційних принципів, зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія, в Україні чи за її
межами.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
окремі їх положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати
пенсії громадянам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон,
регулюється нормами Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" з урахуванням рішення
Конституційного Суду України щодо
неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст.
49, другого речення ст. 51 Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування".

Після прийняття даного рішення
Конституційного Суду України і на
теперішній час інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, не прийнято.

За таких обставин суд вважає, що
слід визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі у поновленні виплати
пенсії ОСОБА_5 та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі поновити з 11 жовтня 2013
року виплату пенсії ОСОБА_5.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем були понесені судові витрати
зі сплати судового збору в розмірі 34,41
грн., які суд вважає, слід відшкодувати
позивачу з Державного бюджету України.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 6, 7, 70, 71, 72, 128, 159-163, 167 КАС України,
Законом України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування", Законом України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», Рішенням
Конституційного Суду України N 25-рп/2009
від 7 жовтня 2009 року, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_5 до Управління Пенсійного
фонду України у місті Тернополі, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - Управління соціальної
політики Тернопільської міської ради,
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі у поновленні виплати
пенсії ОСОБА_5.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі
поновити з 11 жовтня 2013 року виплату
пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сплачений позивачем судовий збір
в розмірі 34,41 грн. - відшкодувати
позивачу за рахунок Державного бюджету
України.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
строк та в порядку, визначеному ст.186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддяО. М. Вийванко