Справа № 826/9574/14
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9574/14
1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 вересня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Павутина.Нет" до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Павутина.Нет"
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у

м. Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.03.2014 року
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
вересня 2014 року адміністративний позов
задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення і прийняти нове, яким відмовити
в задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомленні про дату,
час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів дійшла наступного
висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ "Павутина.Нет" з питань
правильності обчислення та
своєчасності внесення до бюджету сум
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ "Варгус" (код за
) за період з 01.01.2013 року по
31.12.2013 року у зв'язку з чим складено акт
від 26.02.2014 року №66/1-22-07-35076618 (далі - Акт
перевірки).

За результатами вищезазначеної
перевірки контролюючим органом
зроблено висновки про порушення ТОВ
"Павутина.Нет" п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI,
зі змінами та доповненнями, та п. 5, п. 6.3,
п. 16 Порядку заповнення податкової
накладної, затвердженого наказом
Міністерства фінансів від 01.11.2011 року
№1379 і зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.11.2011 року №1333/20071, що
призвело до заниження податку на
додатку вартість на загальну суму 7 159,00
грн., в тому числі за січень 2013 року - 1
174,00 грн., лютий 2013 року - 3 033,00 грн.,
квітень 2013 року - 240,00 грн., вересень 2013
року - 1 582,00 грн., жовтень 2013 року - 1 131,00
грн.

Не погоджуючи з висновками,
викладеними в акті перевірки,
позивачем подано до ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві заперечення на вищезазначений
акт перевірки, за результатами
розгляду яких листом від 12.03.2014 року
№2305/10/26-50-22-07 контролюючий орган
повідомив позивача про те, що висновки
акту від 26.02.2014 року №66/1-22-07-35076618
залишаються без змін, а заперечення
директора ТОВ "Павутина.Нет" - без
задоволення.

На підставі Акту перевірки ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17.03.2014 року
№, яким ТОВ "Павутина.Нет"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем - 7 159,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 1 790,00 грн.

Основним нормативно-правовим актом, що
регулює спірні правовідносини є
Податковий кодекс України від 02.12.2010
року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс
України, ПК України).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат,
зокрема, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України)

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Питання, пов'язані з формуванням
платником податку на додану вартість
податкового кредиту, врегульовано ст.
198 Податкового кодексу України.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.
Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
За змістом
наведених правових норм податковий
кредит для визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути підтверджений
належним чином оформленими
податковими накладними та складеними
первинними документами, що
відображають реальність господарської
операцій, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам
належить звертати особливу увагу на
дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (Покупець) та ТОВ "Варгус."
(Постачальник) було укладено договір
купівлі-продажу товару.

На підтвердження реальності
(товарності) вищезазначеної
господарської операції складені
наступні документи, копії яких наявні у
матеріалах справи:

- рахунки-фактури (№СФ-0000048 від 21.01.2013
року на суму 7 045,56 грн., №СФ-0000107 від
11.02.2013 року на суму 16 397,28 грн., №СФ-0000137
від 18.02.2013 року на суму

1 797,77 грн., №СФ-000328 від 19.04.2013 року на
суму 1 440,00 грн., №СФ-0000836 від 05.09.2013 року
на суму 5 520,00 грн., №СФ-0000875 від 17.09.2013
року на суму 3 970,72 грн., №СФ-0001004 від
22.10.2013 року на суму 2 973,00 грн., №СФ-0001028
від 29.10.2013 року на суму 3 810,10 грн.);

- видаткові накладні (№РН-0000048 від 21.01.2013
року на суму 7 045,56 грн., №РН-0000058 від
19.02.2013 року на суму 16 397,28 грн., №РН-0000059
від 19.02.2013 року на суму

1 797,77 грн., №РН-0000082 від 19.04.2013 року на
суму 1 440,00 грн., №РН-0000037 від 09.09.2013 року
на суму 5 520,00 грн., №РН-0000077 від 18.09.2013
року на суму 3 970,72 грн., №РН-0000086 від
23.10.2013 року на суму 2 973,00 грн., №РН-0000095
від 29.10.2013 року на суму 3 810,10 грн.);

- податкові накладні (від 21.01.2013 року №48
на суму 7 045,56 грн. з ПДВ, від 19.02.2013 року
№58 на суму 16 397,28 грн. з ПДВ, від 19.02.2013
року №59 на суму 1 797,77 грн. з ПДВ, від
18.09.2013 року №77 на суму 3 970,72 грн. з ПДВ,
від 19.04.2013 року №82 на суму 1 440,00 грн., від
09.09.2013 року №37 на суму 5 520,00 грн., від
23.10.2013 року №86 на суму 2 973,00 грн. з ПДВ,
від 29.10.2013 року №95 на суму 3 810,10 грн.);

- довіреності (№6 від 21.01.2013 року, №18 від
19.02.2013 року, №48 від 19.04.2013 року, №111 від
18.09.2013 року, №106 від 09.09.2013 року, №133 від
23.10.2013 року, №141 від 29.10.2013 року).

Також, на підтвердження оплати
поставлених ТОВ "Варгус." товарів у
матеріалах справи міститься виписка з
банківського рахунку позивача (з
відмітками банку).

Надані позивачем первинні документи
відповідають вимогам передбачених ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
України».

Незважаючи на наявність вказаних
документів, відповідачем в акті
перевірки зроблено формальний
висновок про нереальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, оскільки при
перевірці, первинним документам, які
підтверджують факт здійснення
господарських операцій позивача з
вказаними контрагентами, юридична
оцінка не надавалась, а висновки
ґрунтувались лише відповідно до
обставин зазначених у вироку
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24.09.2013 року по справі
№761/2932/13-к, яким ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.
27 ч. 1 ст. 205 КК України.

Так, у відповідь на судовий запит від
21.07.2014 року від Шевченківського
районного суду м. Києва надійшла копія
вироку від 24.09.2013 року по справі
№761/2932/13-к, який набрав законної сили
відповідно до відмітки на останньому
30.10.2013 року, зі змісту якого вбачається,
що, зокрема, у серпні 2012 року ОСОБА_2
вступив у попередню змову з
невстановленими слідством особами та
запропонував ОСОБА_3 зареєструвати на
ім'я останнього, в органах державної
влади суб'єкт підприємницької
діяльності - юридичну особу ТОВ "Варгус"
(), створену для
прикриття незаконної діяльності
невстановлених слідством осіб, без
наміру зайняття підприємницькою
діяльністю. Домовившись про підписання
у нотаріуса статутних та інших
документів пов'язаних з реєстрацією
підприємства, ОСОБА_2 пообіцяв
виплатити ОСОБА_3 за вчинення цих дій
грошову винагороду. Тим самим ОСОБА_2
порадами, наданням засобів та
усуненням перешкод сприяв у
незаконному створенні суб'єкту
підприємницької діяльності (юридичних
осіб) з метою прикриття незаконної
діяльності.

З огляду на викладене вище, вбачається,
що вказаний вирок винесено стосовно гр.
ОСОБА_2 При цьому, у відповідності до
наявного у матеріалах справи
спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
21.01.2013 року, керівником ТОВ "Варгус." () вказано ОСОБА_3, а, відтак,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що вирок Шевченківського
районного суду м. Києва від 24.09.2013 року
по справі №761/2932/13-к не є доказом вини
посадових осіб позивача та/або його
контрагентів.

Також, колегія суддів зазначає, що
законодавством України на одну із
сторін цивільно-правової угоди -
покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язку здійснення контролю за
дотриманням усіма виконавцями,
постачальниками по ланцюгу постачання
вимог законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
виконавців, постачальників у ланцюгу
постачання або через відсутність
висновків зустрічних перевірок,
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
декларування валових витрат та права
на податковий кредит з податку на
додану вартість, яке виникло в
результаті сплати податку на додану
вартість при придбанні товарів (робіт,
послуг).

На момент складання податкових
накладних сторони були включені до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, а
також зареєстровано платником податку
на додану вартість відповідно до
чинного законодавства, з урахуванням
чого суд приходить до висновку про
наявність у зазначених осіб права на
складання податкових накладних.

Аналіз наданих позивачем первинних
документів свідчить про дотримання
позивачем спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту по операціям з
контрагентами які були предметом
перевірки.

Зважаючи на викладене та виходячи із
принципу превалювання сутності над
формою, який полягає в тому, що операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми, колегія суддів
констатує, що позивач діяв у межах
визначених податковим законодавством,
а відтак у податкового органу були
відсутні підстави для визначення
позивачу спірних грошових зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. За
наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення
адміністративного позову.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Є.І.Мєзєнцев

суддя

В.В.Файдюк

суддя

Є.В.Чаку

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Файдюк В.В.

Чаку Є.В.