Справа № 821/981/13-а
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/2260/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Білозерському районі
Херсонської області про скасування
вимоги, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_3
на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 квітня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Білозерському районі Херсонської
області про захист порушеного права
та скасування вимоги про сплату боргу
від 11 березня 2013 року №91-Ф на суму 4572,42
грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначав, що оскільки
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є системою прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
надання соціального захисту, то особа
може відмовитись від своїх прав за
соціальним забезпеченням. Тому з
моменту відмови особа звільняється від
виконання обов'язків із
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Так як
позивач відмовився від участі в
системі, то вважає, що не має обов'язку
виконувати вимоги цих організацій.

Крім цього, з 01 січня 2004 року набрав
чинності Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за яким було змінено
правову природу пенсійного
забезпечення. З набранням чинності
цього закону пенсійне забезпечення
здійснюється через систему пенсійного
страхування та неприбуткову
самоврядну організацію - Пенсійний
фонд.

Пенсійний фонд України відповідно до
цього закону та Цивільного кодексу
України зобов'язаний зареєструватись
як юридична особа, що до теперішнього
часу не здійснено. Також вказує на те,
що відповідач не вчинив жодних дій до
оформлення членства ФОП ОСОБА_3 у
Пенсійному фонді України, чим порушує
право позивача знати свої права та
обов'язки.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернулася з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною
особою-підприємцем та платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в
обов'язковому порядку.

Встановлено, що за позивачем рахується
борг по сплаті єдиного внеску, не
сплачений самостійно, на підставі чого,
відповідачем виставлена вимога від
11 березня 2013 року №91-Ф на суму 4572,42
грн.

Вважаючи такі дії органу Пенсійного
фонду протиправними, позивач оскаржила
дану вимогу в судовому порядку,
звернувшись з адміністративним
позовом до суду.

Щодо правового статусу Пенсійного
фонду України, то відповідно до ст.58
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058)
Пенсійний фонд є органом, який здійснює
керівництво та управління солідарною
системою, провадить збір, акумуляцію та
облік страхових внесків.

Пенсійний фонд є самоврядною
неприбутковою організацією і здійснює
свою діяльність на підставі статуту,
який затверджується його правлінням.
Пенсійний фонд набуває статусу
юридичної особи з дня реєстрації
статуту в спеціально уповноваженому
органі виконавчої влади.

Крім того, Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон №
2464) на Пенсійний фонд покладено
здійснення функцій щодо обліку
платників єдиного внеску та збору
єдиного внеску.

Аналізуючи п.12 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону № 1058, суд дійшов
висновку, що перетворення Пенсійного
фонду у самоврядну неприбуткову
організацію, набуття статусу юридичної
особи та затвердження його статуту,
повинно здійснюватись протягом п'яти
років із дня набрання чинності Закону
№ 1058. При цьому, відповідно до абз.3
п.12 Прикінцевих положень Закону
№ 1058 у період до перетворення
Пенсійного фонду України в
неприбуткову самоврядну організацію
він функціонує як центральний орган
виконавчої влади на підставі норм
цього Закону (крім норм, зазначених в
абзаці шостому пункту 1 цього розділу)
та Положення про Пенсійний фонд
України, яке затверджує Президент
України.

Абзацом 6 пункту 1 Прикінцевих положень
Закону № 1058 встановлено перелік
правових норм, що стосуються
діяльності Пенсійного фонду саме як
самоврядної організації, та які
набирають чинності після перетворення
Пенсійного фонду у таку самоврядну
організацію.

Станом на момент виникнення спірних
правовідносин та на момент подачі
позову Пенсійний фонд України не
перетворено у самоврядну неприбуткову
організацію, така організація не
зареєстрована у встановленому законом
порядку.

Виходячи з цього, на даний момент
Пенсійний фонду України має статус
органу державної влади та діє на
підставі Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 р. № 384/2011,
який є чинним. Повноваження Президента
України затверджувати таке Положення
безпосередньо вказане у Прикінцевих
положеннях Закону № 1058.

Відповідно до статті 5 Закону № 2464
облік платників єдиного внеску
ведеться в порядку, встановленому
Пенсійним фондом за погодженням з
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Зокрема, існує Порядок взяття на облік
та зняття з обліку в органах Пенсійного
фонду України платників єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затверджений
постановою правління Пенсійного фонду
України від 27.09.2010 р. № 21-6 (далі -
Порядок). Згідно із пп.2.2 п.2 Порядку
взяття на облік фізичних
осіб-підприємців як платників єдиного
внеску здійснюється органами
Пенсійного фонду за місцем проживання
особи на підставі відомостей з
реєстраційної картки на проведення
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця, наданих державним
реєстратором згідно із Законом України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців", не
пізніше наступного робочого дня з дня
отримання зазначених відомостей
органами Пенсійного фонду.

Згідно статті 1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
14.01.1998 р. № 16/98-ВР (далі - Основи),
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі-роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом. Одними із
принципів загальнообов'язкового
державного страхування згідно із ст.5
Основ є принцип обов'язковості
страхування осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
та інших підставах, передбачених
законодавством, а також осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Таким чином, твердження позивача про
відсутність у Пенсійного фонду та
відповідача як його структурного
підрозділу належної правосуб'єктності
є помилковим. На даний час останній має
статус органу державної виконавчої
влади.

Разом з тим, відповідно до положень
Основ, Законів № 1058 та № 2464 одним з
принципів загальнообов'язкового
державного соціального страхування є
його обов'язковість. Таким чином, в
даному випадку відносини між ФОП та
УПФУ мають не добровільний членський
характер, а імперативний, який полягає
у обов'язковому взятті платників
єдиного внеску на облік
територіальними управліннями
Пенсійного фонду.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464 єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платники єдиного внеску визначені ст.4
Закону № 2464. Зокрема, до них
відносяться фізичні особи-підприємці,
зокрема ті, які використовують працю
інших осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством
про працю, чи за цивільно-правовим
договором (крім цивільно-правового
договору, укладеного з фізичною
особою-підприємцем, якщо виконувані
роботи (надавані послуги) відповідають
видам діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців).

Крім цього, відповідно до ч.9 ст.9 Закону
№ 2464 обчислення і сплата єдиного
внеску за платників, зазначених у
пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої
статті 4 цього Закону, здійснюються
платниками, зазначеними у пункті 1
частини першої статті 4 цього Закону, за
рахунок сум, на які внесок нарахований.

Таким чином, до обов'язків фізичних
осіб осіб-підприємців, що є
роботодавцями, а також для фізичних
осіб-підприємців, що не є
роботодавцями, входить своєчасне
нарахування та сплата нарахованого
єдиного внеску до Пенсійного фонду на
суми, що виплачуються ними найманим
працівникам, а також на суми їх доходів
або самостійно визначені ними суми (для
фізичних осіб-підприємців, що обрали
спрощену систему оподаткування), які є
базою для нарахування єдиного внеску
відповідно до зазначеного Закону.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464 платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що відповідачем
було обґрунтовано та правомірно
винесено вимогу по сплаті боргу від
11.03.2013 року №91-Ф на суму 4572,42 грн., в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений чинним законодавством.

Відповідно до частини третьою
статті 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 2201, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 квітня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: