Справа № 0670/4521/12
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/81258/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І. розглянувши в
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Житомирі Житомирської
області Державної податкової служби

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.04.2012 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2012 р.

у справі № 0670/4521/11

за позовом публічного акціонерного
товариства «Біо мед скло»

до Державної податкової інспекції у м.
Житомирі

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Біо мед скло» (далі -
позивач, ПАТ «Біо мед скло») звернулось
до Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Житомирі (далі - відповідач, ДПІ у м.
Житомирі), в якому просило суд
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 22.04.2011 р. №
.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.04.2012 р.,
яка залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2012 р.,
позов задоволено: скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Житомирі
від 22.04.2011 р. № ; вирішено питання
про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів попередніх інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.04.2012 р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2012 р. і
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Позивач у письмових запереченнях проти
доводів касаційної скарги заперечував,
вважає оскаржувані судові рішення
законними, обґрунтованими та
прийнятими у відповідності до норм
діючого законодавства, а тому просив
суд касаційну скаргу податкового
органу залишити без задоволення,
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 29.03.2011 р. по
04.04.2011 р., на підставі направлення від
29.03.2011 р. № 497, посадовою особою ДПІ у м.
Житомирі, згідно пункту 75.1 статті 75,
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України, була
проведена позапланова виїзна
документальна перевірка ПАТ «Біо мед
скло» по питанню взаємовідносин з ТОВ
«Приват-Енерготрейд» за період з 01.12.2010
р. по 31.12.2010 р., за результатами якої
складено акт від 08.04.2011 р. №
1572/23-01/04763746/0110 та зроблено висновок про
порушення позивачем вимог: - статті 203,
частин першої, другої статті 215, статті
216 Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ПАТ «Біо мед
скло» при придбанні товарів (послуг)
від постачальника ТОВ
«Приват-Енерготрейд»; - підпункту 3.1.1
пункту 3.1 статті 3, підпунктів 7.2.3, 7.2.6
пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4,
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 150 000 грн. за грудень 2010 року.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 22.04.2011 р. №
, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальному розмірі 187
500 грн., з яких 150 000 грн. - за основним
платежем та 37 500 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Як вбачається з акту перевірки №
1572/23-01/04763746/0110 від 08.04.2011 р., підставою
для нарахування позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість слугували твердження
перевіряючого про безпідставне
формування позивачем податкового
кредиту по взаємовідносинам з ТОВ
«Приват-Енерготрейд», оскільки, на
переконання податкового органу,
правочин укладений позивачем з цим
контрагентом був укладений без мети
настання реальних наслідків.

Суди першої та апеляційної інстанцій
вирішуючи спір по суті та
задовольняючи позовні вимоги, виходили
з того, що матеріалами справи
підтверджується належним чином та в
повному обсязі виконання позивачем зі
своїм контрагентом господарських
операцій, а відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, враховуючи, що
висновки викладені в акті податкової
перевірки не узгоджуються з нормами
матеріального права, - не довів
правомірності прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з такою позицією судів
попередніх інстанцій виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно частини другої статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2,
підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податкова
накладна є єдиною підставою для
визначення сум податкового кредиту,
оскільки тільки цей документ
підтверджує одну з подій, що її
здійснено покупцем: чи то оплату
покупцем товару чи отримання товару
від продавця, що є підставою для
виникнення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість.

Враховуючи положення зазначених
правових норм, судами попередніх
інстанцій вірно зазначено про
існування декількох підстав для
формування податкового кредиту, а саме:
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, фактична сплата грошових
коштів контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника податку на
додану вартість виникає право на
податковий кредит.

Аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді ПАТ «Біо мед скло», в
межах своєї господарської діяльності,
було укладено договір на постачання
природного газу зі своїм
контрагентом-постачальником ТОВ
«Приват-Енерготрейд».

Відповідність господарських операцій
меті діяльності позивача
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
а саме: договором, додатковими угодами,
актами прийому-передачі, копіями
платіжних доручень, податковими
накладними, які складені за
результатами проведених операцій та не
мають дефектів форми, змісту або
походження, які в силу статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Фактичні обставини справи об'єктивно
засвідчують правомірність нарахування
податкового кредиту, відповідно до
первинних бухгалтерських документів
та по податковим накладним, які
виписані на виконання умов договірних
відносин.

Видані контрагентом позивачу
податкові накладні не мають недоліків,
а порядок їх заповнення відповідає
чинному на момент їх виписки
законодавству.

Отже, з дня отримання податкових
накладних у позивача виникло право
формувати податковий кредит по
взаєморозрахунках з ТОВ
«Приват-Енерготрейд».

Крім того, викладені в акті перевірки
висновки про порушення позивачем вимог
статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу
України зроблені відповідачем з
перевищенням компетенції органів
державної податкової служби, оскільки
Податковий кодекс України та Закон
України «Про державну податкову службу
в Україні» не надають податковим
органам повноважень на встановлення
фактів порушення платниками податків
норм цивільного або господарського
законодавства. Зазначені
нормативно-правові акти не містять
норм, які б наділяли відповідача
повноваженнями на визнання правочинів
нікчемними або такими, що не
відповідають вимогам законодавства та
повноваженнями на оцінку
відповідності будь-якого правочину
вимогам положень Цивільного кодексу
України. Повноваження на встановлення
законності правочинів, вчинених
позивачем за тими критеріями ознак, що
містяться в складеному відповідачем
акті перевірки, належать виключно до
компетенції суду.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що
господарські операції між позивачем та
його контрагентом мали реальний
характер, діяльність позивача була
спрямована на отримання економічної
вигоди від підприємницької діяльності,
підприємства ознак фіктивності на час
здійснення господарських операції не
мали, що зумовлює хибність висновків
податкового органу про вчинення
платником податків порушень
податкового законодавства, щодо
неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаним контрагентом за період, що
перевірявся, а відтак, вони не можуть
бути покладені в основу спірного
податкового повідомлення-рішення.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, судами першої та
апеляційної інстанцій були порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини третьої статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Порушень норм матеріального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Житомирі Житомирської
області Державної податкової служби -
відхилити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.04.2012 р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2012 р. у
справі № 0670/4521/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко