Справа № 826/9842/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9842/14
інстанції: Вєкуа Н. Г.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л. М.,

Міщука М. С.

при секретарі: Корінець Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
позивача - Громадянина Російської
Федерації ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Громадянина Російської Федерації
ОСОБА_4 до Державної міграційної служби
України, Управління ДМС України у
Черкаській області про визнання
протиправними та скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної міграційної служби
України, Управління ДМС України у
Черкаській області, в якому, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 12.08.2014 року, просив
(а. с. 143):

- визнати протиправним та скасувати
рішення ДМС України про відмову у
визнанні ОСОБА_4 біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту,
доведене до відома позивача
Повідомлення ГУ ДМС України у
Черкаській області № 4 від 01.07.2014 року;

- визнати протиправними дії
уповноваженої особи ДМС України у
частині порядку повідомлення позивача
про винесення рішення та порядок його
оскарження.

- зобов'язати Державну міграційну
службу України прийняти рішення про
визнання ОСОБА_4 біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27.08.2014 року у задоволенні
адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду першої інстанції,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій апелянт просить оскаржувану
постанову скасувати та ухвалити по
справі нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, у зв?язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача -
ОСОБА_5 підтримав вимоги апеляційної
скарги та просив її задовольнити в
повному обсязі, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог від 12.08.2014
року, а також зазначив, що ОСОБА_4 не
може повернутись до Російської
Федерації (Чеченської Республіки) у
зв'язку з наявністю, на думку позивача,
політичних переслідувань.

Представник відповідача - Державної
міграційної служби України - Кісельова
Олена Петрівна у судовому засіданні
Київського апеляційного
адміністративного суду заперечувала
проти задоволення апеляційної скарги
та наголосила, що ОСОБА_4 не є біженцем
з політичних мотивів, а є економічним
мігрантом, що підтверджується наявними
документами в особовій справі № 12Kir0001.
Також, Кісельова Олена Петрівна
звернула увагу суду на те, що позивач не
входив до складу політичних
організацій та партій у країні
походження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач народився 04.08.1971 року в с.
Малгобек, Чеченської республіки,
Російської Федерації та є громадянином
Російської Федерації.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4
прибув легально в Україну залізничним
шляхом 2004 року. У 2005 році позивач
вступив до Ісламського університету м.
Києва та працював імамом в
мусульманській громаді.

16.05.2012 року позивач звернувся до
Управління Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області із заявою-анкетою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту №12Kir0001, в якій
вказав, що він змушений залишити свою
країну в зв'язку із тим, що приймав
участь на виборах Президента
Чеченської республіки в 1997 році, а саме
був агітатором в компанії ОСОБА_7.

Також, судом апеляційної інстанції
встановлено, що 19.11.2012 року
відповідачем було прийнято Висновок
щодо визнання або відмови у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту №12Kir0001, в якому
зазначено за доцільне відмовити у
визнанні біженцем Громадянину
Російської Федерації ОСОБА_4.

22.02.2013 року позивач отримав
Повідомлення №1 про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, виданого
Управлінням Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області. Підставою для відмови
позивачу в наданні статусу біженця в
Повідомленні було вказано Рішення №
779-12 від 27.12.2012 року.

З огляду на зазначене, ОСОБА_4 звернувся
до адміністративного суду за захистом
своїх порушених прав, свобод та
інтересів.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.04.2013 року № 826/2498/13-а, яка залишена без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 11.07.2013 року
№ 826/2498/13-а, адміністративний позов
Громадянина Російської Федерації
ОСОБА_4 задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано
рішення Державної міграційної служби
України №779-12 від 27.12.2012 року про
відмову у визнанні біженцем;

- зобов'язано Державну міграційну
службу України повторно розглянути
Заяву-анкету про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту № 12Kir0001 від 16.05.2012 року;

- в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

На виконання зазначеного судового
рішення, 20.12.2013 року Державна
міграційна служба України зобов'язала
Управління ДМС України у Черкаській
області повторно розглянути
заяву-анкету громадянина Російської
Федерації ОСОБА_4 від 16.05.2012 року про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (а. с. 44).

08.01.2014 року Управлінням ДМС України у
Черкаській області прийнято наказ № 1,
відповідно до якого зобов'язано
оформити документи для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту громадянину Російської
Федерації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 60).

В подальшому Управлінням ДМС України у
Черкаській області проведено ряд
співбесід з позивачем, що
підтверджується протоколами співбесід
від 11.03.2014 року, від 17.03.2014 року, від
24.03.2014 року (а. с. 66-69, 71-75, 77-81).

07.04.2014 року Управлінням ДМС України у
Черкаській області прийнято висновок
про відмову у визнанні позивача
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту (а. с. 86-94).

01.07.2014 року Управлінням ДМС України у
Черкаській області складено письмове
повідомлення, відповідно до якого
ОСОБА_4 відмовлено у визнанні біженцем
або особою, яка потребую додаткового
захисту (а. с. 8).

Зокрема, підставою для прийняття
зазначеного письмового повідомлення
було Рішення Державної міграційної
служби України від 20.05.2014 року № 221-14 (а.
с. 120).

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Відповідно до п. п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» біженець - особа,
яка не є громадянином України і
внаслідок обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Приписами п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
встановлено, що особа, яка потребує
додаткового захисту, - особа, яка не є
біженцем відповідно до Конвенції про
статус біженців 1951 року і Протоколу
щодо статусу біженців 1967 року та цього
Закону, але потребує захисту, оскільки
така особа змушена була прибути в
Україну або залишитися в Україні
внаслідок загрози її життю, безпеці чи
свободі в країні походження через
побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання або
загальнопоширеного насильства в
ситуаціях міжнародного або
внутрішнього збройного конфлікту чи
систематичного порушення прав людини і
не може чи не бажає повернутися до
такої країни внаслідок зазначених
побоювань.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
судову практику розгляду спорів щодо
статусу біженця та особи, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
примусового повернення і примусового
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України та спорів,
пов'язаних із перебуванням іноземця та
особи без громадянства в Україні» від
16.03.2012 року № 3 (далі - Постанова Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 16.03.2012 року № 3) поняття «біженець»
включає в себе чотири основні підстави,
за наявності яких особі може бути
надано статус біженця. Такими
підставами є: 1) знаходження особи за
межами країни своєї національної
належності або, якщо особа не має
визначеного громадянства, за межами
країни свого колишнього місця
проживання; 2) наявність обґрунтованих
побоювань стати жертвою
переслідувань;3) побоювання стати
жертвою переслідування повинно бути
пов'язане з ознаками, які вказані в
Конвенції про статус біженців, а саме:
а) расової належності; б) релігії; в)
національності (громадянства); г)
належності до певної соціальної групи;
д) політичних поглядів. 4) неможливістю
або небажанням особи користуватися
захистом країни походження внаслідок
таких побоювань.

Також, у п. 22 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
16.03.2012 року № 3 встановлено, що при
розгляді зазначених справ судам слід
ураховувати, що обґрунтоване
побоювання стати жертвою
переслідувань є визначальним у
переліку критеріїв щодо визначення
біженця. Цей критерій складається із
суб'єктивної та об'єктивної сторін.
Об'єктивна сторона пов'язана з
наявністю обґрунтованого побоювання
переслідування і означає наявність
фактичних доказів того, що ці
побоювання є реальними.

Як вбачається з висновку про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту від 07.04.2014
року, в матеріалах справи заявника не
міститься фактів, які б підтверджували
факт переслідування саме за його
політичні переконання. Також, відсутні
факти особистого переслідування
заявника в Російській Федерації за
національною чи будь-якою іншою
конвенційною ознакою (а. с. 90).

Отже, органом міграційної служби
встановлено відсутність у позивача
об'єктивної сторони критерію побоювань
стати жертвою переслідувань, який є
визначальним, оскільки позивачем не
надано жодного доказу того, що ці
побоювання є реальними.

Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва
з процедур і критеріїв визначення
статусу біженця Управління Верховного
комісару ООН у справах біженців особа,
яка клопоче про отримання статусу
біженця, повинна вказати переконливу
причину, чому вона особисто побоюється
стати жертвою переслідування. Для того,
щоб вважатися біженцем, особа повинна
надати свідчення повністю
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за конвенційними
ознаками.

Згідно із Позицією УВКБ ООН «Про
обов'язки та стандарти доказів у заявах
біженців» від 1998 року, факти в
підтвердження заяв біженців
визначаються шляхом надання
підтвердження або доказів викладеного.
Докази можуть бути як усні, так і
документальні. Загальними правовими
принципами доказового права обов'язок
доказу покладається на особу, яка
висловлює це твердження. Таким чином, у
заяві про надання статусу біженця
заявник повинен довести достовірність
своїх тверджень і точність фактів, на
яких ґрунтується його заява.

З матеріалів справи вбачається, що на
запит Управління ДМС України у
Черкаській області, 31.01.2014 року,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Черкаській області
повідомило, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
міжнародному розшуку не перебуває (а. с.
83).

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що інформація про
побоювання стати жертвою, що була
надана позивачем, ґрунтується виключно
на його особистих твердженнях і не має
ніякого документального
підтвердження.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що один із синів позивача
не залишив Чеченську Республіку, а
виїхав пізніше, що також підтверджує
відсутність переслідувань з боку
політичної влади.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
за результатами всебічного вивчення і
оцінки всіх документів та матеріалів,
що можуть бути доказом наявності умов
для визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
приймає рішення про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, чи про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Згідно з абз. 4 ст. 6 зазначеного Закону
України, не може бути визнана біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, особа, стосовно якої
встановлено, що умови, передбачені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, при
розгляді заяви-анкети про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, відповідачем
всебічного вивчено та оцінено всі
документи та матеріали особової справи
№ 12Kir0001, а також досліджено інформацію
по країні його походження.

Отже, з урахуванням приписів ст. 6
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту», відповідач
прийняв рішення від 20.05.2014 року № 221-14,
яким відмовлено ОСОБА_4 у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Враховуючи вимоги п. 195 Керівництва з
процедур і критеріїв визначення
статусу біженця Управління Верховного
комісару ООН та Позиції УВКБ ООН «Про
обов'язки та стандарти доказів у заявах
біженців», суд першої інстанції вірно
дійшов висновку, що позивач не надав
доказів, які спростовували доводи
відповідача.

Таким чином, рішення Державної
міграційної служби України від 20.05.2014
року № 221-14 року, яким відмовлено ОСОБА_4
у визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, прийнято
у встановленому законодавством
порядку та відповідно до норм чинного
законодавства України.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги про
зобов'язання Державної міграційної
служби України прийняти рішення про
визнання ОСОБА_4 біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту - є
безпідставними, так як рішення
Державної міграційної служби України
від 20.05.2014 року № 221-14 відповідає
вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до п. 6.9 Правил розгляду заяв
та оформлення документів, необхідних
для вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, втрату і
позбавлення статусу біженця та
додаткового захисту і скасування
рішення про визнання особи біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, затвердженого Наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 07.09.2011 року № 649 (далі - Правила № 649),
при отриманні рішення ДМС України про
відмову у визнанні біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту,
уповноважена посадова особа органу
міграційної служби: а) протягом семи
робочих днів з дня отримання рішення
надсилає або видає особі, стосовно якої
прийнято зазначене рішення, письмове
повідомлення про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту (додаток 29), з
викладенням причин відмови і
роз'ясненням порядку оскарження
такого рішення, про що заносяться
відповідні відомості до журналу
реєстрації видачі повідомлень.

Як вбачається з матеріалів справи,
письмове повідомлення про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, від
01.07.2014 року № 4 відповідає бланку, який
встановлений Правилами № 649, а тому
позовні вимоги про визнання
протиправними дій уповноваженої особи
ДМС України у частині порядку
повідомлення позивача про винесення
рішення та порядок його оскарження є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали та фактичні
обставини справи, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення Державної
міграційної служби України від 20.05.2014
року № 221-14 прийнято на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 є
необґрунтованими та таким, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висноку, що постанова суду
першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу скаргу позивача -
Громадянина Російської Федерації
ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 серпня 2014 року - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 серпня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено 17.11.2014
року

Головуючий суддя:
Л.В.Бєлова

Судді:
Л. М.
Гром,

М. С. Міщук

.

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.