Справа № 2а-894/08/0970
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/20521/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Зайцева М.П.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
17.06.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.02.2012

у справі № 2а-1670/7258/11

за позовом Коломийської об'єднаної
державної податкової інспекції Івано-

Франківської області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реліна"

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Або-Мікс"

про застосування санкцій

ВСТАНОВИВ:

Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції
Івано-Франківської області звернулось
до Івано-Франківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реліна", Товариства з
обмеженою відповідальністю "Або-Мікс"
про застосування санкцій.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
17.06.2009 у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2012
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
17.06.2009 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу

слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, позивачем проведено
перевірку дотримання вимог
податкового законодавства ТОВ
«Або-Мікс», в процесі якої встановлено,
що 31.08.2005 року зазначене товариство
уклало договір купівлі-продажу з ТОВ
«Реліна», за яким отримало товар
(кукурудзу) на суму 90279,02 грн. згідно
податкової накладної 52 від 31.08.2005 року
та оплатило його платіжним дорученням
№ 230 від 31.08.2005 року. Оскільки за даними
ДПІ в Черкаському районі по місцю
знаходження ТОВ «Реліна» дане
товариство на час здійснення
господарської операції не займалося
господарською діяльністю, в нього були
відсутні майно та активи, податок на
додану вартість ним не сплачується та
податкова звітність не подається з
вересня 2005 року, то податковий орган
прийшов до висновку про наявність
умислу в учасників правочину, який
суперечить інтересам держави та
суспільства, тобто про нікчемність
правочину з відповідними правовими
наслідками.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно з ст. 208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Згідно з ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Отже, правочин, який вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
водночас порушує публічний порядок,
тому є нікчемним.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до п. 11 ст. 10 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» державні податкові
інспекції в районах, містах без
районного поділу, районах у містах,
міжрайонні та об'єднані спеціалізовані
державні податкові інспекції подають
до судів позови до підприємств,
установ, організацій та громадян про
визнання угод недійсними і стягнення в
доход держави коштів, одержаних ними за
такими угодами, а в інших випадках -
коштів, одержаних без установлених
законом підстав, а також про стягнення
заборгованості перед бюджетом і
державними цільовими фондами за
рахунок їх майна.

Судами попередніх інстанцій вірно
зазначено, що Коломийська ОДПІ вправі
звернутися до адміністративного суду з
даним позовом.

Крім того, судами попередніх
інстанцій встановлено, що відповідно
до інформаційної довідки ДПІ в
Черкаському районі Черкаської області
№5022/23-032

від 15.12.2006 року, виданої на запит
позивача, ТОВ «Реліна» продовжувало
перебувати на податковому обліку та є
платником податку на додану вартість.
Також, відповідно до ч. ІV вказаної
довідки фактів проведення
господарських операцій з іншими
суб'єктами господарювання, які мають
ознаки фіктивності, по яких установчі
документи, свідоцтва про державну
реєстрацію, угоди та (або) первинні
документи визнані судовими органами
недійсними не встановлено. Не
встановлено також інформації, яка
свідчить про причетність ТОВ «Реліна»
як платника податків та його посадових
осіб до схем ухилення від
оподаткування (мінімізації податкових
зобов'язань), здійснення псевдо
експортних операцій, незаконного
отримання з бюджету сум ПДВ тощо.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що укладена господарська
операція купівлі-продажу між ТОВ
«Або-Мікс» та ТОВ «Реліна», яка мала
місце 31.08.2005 року, мала реальний
характер.

Встановлені ч.1 ст. 208 ГК України
санкції не можуть застосовуватися за
сам факт несплати податків (зборів та
інших обов'язкових платежів) та
неподання податкової звітності хоча
однією з сторін правочину. Для їх
застосування є необхідним наявність
умислу на укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

Рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
17.06.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.02.2012 у справі № 2а-1670/7258/11 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Івано-Франківської області
відхилити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
17.06.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.02.2012 у справі № 2а-1670/7258/11 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді М.П. Зайцев
О.І. Степашко