Справа № 820/6974/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.Справа № 820/6974/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Західної об'єднаної Державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 02.10.2014р. по
справі № 820/6974/14

за позовом Міського споживчого
товариства "КООП-Сільгоспродукт"

до Західної об'єднаної Державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Міське споживче товариство
"КООП-Сільгосппродукти", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, в якому просив суд скасувати
податкове повідомлення - рішення від
04.10.2013 року № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 02.10.2014 року
адміністративний позов Міського
споживчого товариства
"КООП-Сільгоспродукт" - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення -
рішення Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 04.10.2013 року №
.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 02.10.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів ст.ст. 6, 12, 20 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", ст.ст. 3, 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
визнала за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час розгляду справи в
суді апеляційної інстанції, що 18.09.2013
року працівниками ГУ Міндоходів і
зборів у Харківській області проведено
фактичну перевірку господарської
одиниці, що належить позивачу
(бутербродна, яка розташована за
адресою: м. Харків, вул. Рудика, 3), за
наслідками якої було складено акт від
18.09.13 року № 374/20/40/22/30290029 яким
встановлено, що МСТ
«Кооп-Сільгосппродукт» не забезпечено
ведення обліку товарних запасів за
місцем реалізації товару, а саме: під
час проведення фактичної перевірки
накладні на товар, або інші документи,
що підтверджують оприбуткування
товару на суму 509,00 грн. надані не були.

Даний факт зафіксовано в акті
фактичної перевірки і підтверджується
відомістю про результати перевірки
щодо повноти оприбуткування,
реалізації фактичних залишків ТМЦ
(додаток №3 до акту перевірки), які
підписані без зауважень продавцем
ОСОБА_1 - особою, яка фактично проводить
розрахункові операції.

04.10.2013р. керівником Західної ОДПІ
м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківської
області, на підставі висновків акту
перевірки, винесено податкове
повідомлення-рішення № про
застосування до МСТ
"КООП-Сільгосппродукти"
штрафних/фінансових санкцій в сумі 1018,00
грн. за порушення п.12 ст.3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" від 06.07.95 № 265/95-ВР (далі - Закону
№265/95-ВР).

За результатами адміністративного
оскарження спірного рішення, скаргу
МСТ "КООП-Сільгосппродукти" залишено
без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення № від 04.10.2013
року - без змін.

Не погодившись з прийнятим
відповідачем податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся з даним позовом до суду про
його скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що податковим органом
не було доведено належними і
допустимими доказами обставин та
фактів, на які він посилається в
обґрунтування відповідності нормам
чинного законодавства прийнятого ним
оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що податкове
повідомлення - рішення Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 04.10.2013 року №
винесено з порушенням норм чинного
законодавства України, що стало
обґрунтованою підставою для його
скасування.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Завданням адміністративного суду є
перевірка правомірності (легальності)
спірних рішень з огляду на чіткі
критерії, які зазначені у частині 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, передбаченим частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріям,
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Отже, перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення, а також відображених
суб'єктом владних повноважень в акті
від 18.09.13 року № 374/20/40/22/30290029 суджень на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Фактичною підставою для прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення слугували
висновки податкового органу, викладені
в акті перевірки від 18.09.2013 року №
374/20/40/22/30290029, про порушення позивачем
вимог п. 12 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" внаслідок ведення з порушенням
встановленого законодавством порядку
обліку товарних запасів за місцем їх
реалізації та зберігання.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг
здійснювати продаж лише тих товарів,
які відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно ст. 6 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" облік товарних запасів
фізичною особою-суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік - процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень.

Відповідно до Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 9 «Запаси»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 246 від 20.10.1999,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.11.1999 за N 751/4044, яке
визначає методологічні засади
формування у бухгалтерському обліку
інформації про запаси і розкриття її у
фінансовій звітності, розроблена
методологія та порядок визнання та
первісної оцінки запасів, оцінки
запасів на дату балансу та розкриття
інформації про запаси в примітках до
фінансової звітності.

Вказане Положення (стандарт) визначає
що запаси - це активи, які, зокрема, і
утримуються для подальшого продажу за
умов звичайної господарської
діяльності. Придбані (отримані) або
вироблені запаси зараховуються на
баланс підприємства за первісною
вартістю.

Разом з тим, цим Положенням (стандартом)
безпосередньо не регламентовано
порядок організації та обліку запасів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» питання
організації бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Підприємство самостійно визначає за
погодженням з власником (власниками)
або уповноваженим ним органом
(посадовою особою) відповідно до
установчих документів облікову
політику підприємства; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановлених цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; затверджує правила
документообороту і технологію обробки
облікової інформації, додаткову
систему рахунків і регістрів
аналітичного обліку; може виділяти на
окремий баланс філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік, з наступним
включенням їх показників до фінансової
звітності підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Дані
аналітичних рахунків повинні бути
тотожні відповідним рахункам
синтетичного обліку на перше число
кожного місяця. При цьому самі
господарські операції повинні бути
відображені в облікових регістрах у
тому звітному періоді, в якому вони
були здійснені.

В контексті спірних правовідносин на
законодавчому рівні встановлений
обов'язок суб'єктів господарювання
вести облік товарних запасів за місцем
їх реалізації, проте виконання цього
обов'язку не можна пов'язувати з
наявністю за місцем реалізації товару
тих чи інших первинних документів.
Закон не визначає обов'язку особи
зберігати документи первинного обліку
(накладні) саме за місцезнаходженням
товару, оскільки їх наявність чи
відсутність жодним чином не свідчить
про ведення підприємством обліку
товарних запасів за місцем їх продажу.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" до суб'єктів господарювання,
що здійснюють реалізацію товарів які
не обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості не
облікованих товарів, які не обліковані
за місцем реалізації та зберігання, за
цінами реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Аналізуючи зміст наведеного вище
положення ст.20 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" колегія суддів приходить до
висновку, що відповідальність у
вигляді штрафних санкцій на підставі
даної норми настає виключно за умови
доведення факту реалізації суб'єктом
господарювання товарів, не облікованих
у встановленому порядку, який всупереч
вимог ч.2 ст.71 КАС України, відповідачем,
як суб'єктом владних повноважень, не
доведено.

Даний висновок суду апеляційної
інстанції узгоджується з практикою
Вищого адміністративного суду України
(ухвала від 26.05.2014 року по справі №
К/800/41974/13).

Як вбачається з акту від 18.09.2013 року №
374/20/40/22/30290029, під час перевірки позивача
було здійснено контрольну закупку
товару із застосуванням РРО, а саме: 1
пачку цигарок "LM" за ціною 10 грн. 50 коп.
При цьому, відомість про результати
перевірки щодо повноти оприбуткування,
реалізації та фактичних залишків
запасів (товарно-матеріальних
цінностей) станом на 18.09.2013 року, в якій
зазначено найменування
неоприбуткованих товарних запасів за
місцем їх реалізації, взагалі не
містить відповідного товару ( а.с. 34).

Разом з цим, слід зазначити, що
відповідальність за неведення або
ведення з порушенням встановленого
порядку обліку товарів за місцем
реалізації та зберігання, у вигляді
фінансових санкцій у розмірі подвійної
вартості необлікованих товарів за
цінами реалізації, було передбачено ст.
21 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", однак, дана норма
виключена на підставі Закону України
"Про внесення змін деяких України у
зв'язку з прийняттям Податкового
кодексу України" № 2756-VI від 02.12.2010 року.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 2 статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Колегія суддів звертає увагу на тому,
що відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі "Компанія "Вестберґа таксі
Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд
визначив, що "…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.".

Враховуючи, що відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень,
всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України, під
час перевірки та судового розгляду
справи, не наведено об'єктивних доводів
щодо наявності в діях позивача ознак
неправомірності, не доведено факту
реалізації Міського споживчого
товариства "КООП-Сільгосппродукти" не
облікованих у встановленому порядку
товарів, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що податкове повідомлення-рішення від
04.10.2013 року № є неправомірним, у
зв'язку з чим позовні вимоги про його
скасування підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
02.10.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги відповідача
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Західної об'єднаної
Державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02.10.2014р. по
справі № 820/6974/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.