Справа № 809/3615/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.
Справа № 809/3615/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі cудді
Тимощука О.Л. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції про визнання дій
неправомірними та скасування
постанови від 21.07.2014 року,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі
також - позивач) звернулася в суд з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції (надалі також -
відповідач) про визнання дій
неправомірними та скасування
постанови від 21.07.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
старшим державним виконавцем
Середюком В.Ю. в порушення вимог статті
22 Закону України "Про виконавче
провадження", протиправно, без
визначених законом правових підстав,
21.07.2014 року, прийнято постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
постанови Івано-Франківського
міського суду в справі №344/3511/14-п від
24.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_1
судового збору. Просить визнати
неправомірними дії старшого
державного виконавця Середюка В.Ю.,
щодо відмови в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження,
скасувати постанову старшого
державного виконавця про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) за №44071487 та
зобов'язати відповідача переглянути
заяву позивача про відкриття
виконавчого провадження на підставі
постанови Івано-Франківського
міського суду від 24.03.2014 року по справі
№344/3511/14-п, вжити всіх передбачених
Законом заходів щодо її виконання.

Від представника позивача до суду
надійшло клопотання, в якому просив
розгляд справи проводити без участі
уповноваженого представника, зазначив,
що позов підтримує в повному обсязі
(а.с.25,27).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, окрім цього не
з'явився до суду з метою одержання
копії позовної заяви та доданих до неї
документів, що передбачено приписами
частини 4 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, враховуючи що провадження в
адміністративній справі відкрито 07
листопада 2014 року та повідомлено
відповідача про необхідність
отримання вищевказаних документів, що
підтверджується факсимільним
повідомленням від 10.11.2014 року (а.с.20) та
звітом про відправку факсимільного
повідомлення від 10.11.2014 року (а.с.21-24). Із
клопотаннями про відкладення судового
засідання, чи розгляду справи без
участі представника відповідача,
останній до суду не звертався. Правом
на подання заперечення проти позову не
скористався.

Відтак, суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з огляду на наявні у
матеріалах справи докази, які повно та
всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Частиною шостою статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на вищенаведене, суд вважає
можливим розглянути дану
адміністративну справу в порядку
письмового провадження.

Розглянувши адміністративний позов,
дослідивши та оцінивши надані суду
письмові докази та інші матеріали
справи, суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги є обґрунтованими, а
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Івано-Франківським міським судом, 24
березня 2014 року винесено постанову у
справі №344/3511/14-п про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за ст. 173 Кодексу України про
адміністративні правопорушення (а.с.15).
Абзацом другим резолютивної частини
вищевказаного рішення постановлено
стягнути з ОСОБА_1 36,54 грн судового
збору. Згідно з довідкою, що міститься
на останньому аркуші постанови
Івано-Франківського міського суду,
постанова набрала законної сили 04.04.2014
року, строк пред'явлення до виконання -
04.07.2014 року (зворотна сторона а.с.13).

Так, як постанова суду про
адміністративне правопорушення є
виконавчим документом, позивач 02.07.2014
року звернувся до відповідача із
заявою про відкриття виконавчого
провадження по постанові
Івано-Франківського міського суду від
24.03.2014 року в справі №344/3511/2014 про
стягнення державного мита (судового
збору) у розмірі 36,54 грн з ОСОБА_1.
Відповідачем дана заява отримана 03.07.2014
року, що підтверджується відтиском
штампу відповідача з датою отримання
(а.с.14).

Проте, 21.07.2014 року старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції Середюком
В.Ю. винесена постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа), а саме
постанови №344/3511/14-п виданої 24.03.2014 року
Івано-Франківським міським судом.

В оскаржуваній постанові зазначено, що
заява про примусове виконання подана
17.07.2014 року, виконавчий документ не
відповідає вимогам ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження», а саме
пропущено встановлений строк
пред'явлення виконавчого документу до
виконання.

Не погоджуючись з постановою
державного виконавця, позивач
звернувся до суду з метою захисту свого
порушеного права.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (надалі також - рішення).

Частинами 1 та 2 статті 2 коментованого
Закону встановлено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(надалі також - державні виконавці).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 11
Закону України "Про виконавче
провадження" (надалі також - Закон)
державний виконавець, серед іншого,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (надалі також - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Частиною 1 статті 17 Закону передбачено,
що примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Пунктом 2 частини 2 цієї статті Закону
встановлено, що такими документами є,
зокрема, ухвали, постанови судів у
цивільних, господарських,
адміністративних справах,
кримінальних провадженнях та справах
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 5 та 6 частини 1
статті 18 Закону, у виконавчому
документі зазначаються, в тому числі:
дата набрання законної (юридичної) сили
рішенням; строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Згідно з пунктом 1 частин 1 статті 22
Закону, виконавчі документи можуть
бути пред'явлені до виконання в такі
строки, зокрема, посвідчення комісій по
трудових спорах, постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців.

Як вже встановлено, останнім днем
строку пред'явлення постанови
Івано-Франківського міського суду від
24 березня 2014 року в справі №344/3511/14-п до
виконання визначено - 04.07.2014 року.
Оскільки заява позивача про відкриття
виконавчого провадження отримана
відповідачем 03.04.2014 року, тобто в межах
встановленого строку пред'явлення до
виконання, старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції Середюком
В.Ю. помилково вказано дату подання
зави про примусове виконання 17.07.2014
року, відтак неправомірно винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження з підстав
пропущення строку пред'явлення
виконавчого документу до виконання.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації.

З огляду на вказані правові норми та
встановлені обставини, які
відповідачем не спростовані, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Середюка В.Ю щодо
відмови у відкритті виконавчого
провадження (відмови в прийнятті до
провадження виконавчого документа) з
примусового виконання постанови
Івано-Франківського міського суду від
24.03.2014 року по справі №344/3511/14-п про
стягнення з ОСОБА_1 судового збору в
сумі 36,54 грн.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Середюка В.Ю від
21.07.2014 року ВП №44071487 про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) з примусового
виконання постанови
Івано-Франківського міського суду від
24.03.2014 року №344/3511/14-п.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції повторно
розглянути заяву Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області від 02.07.2014
№3292/9/25-150/5714 про відкриття виконавчого
провадження на підставі постанови
№344/3511/14-п, виданої 24.03.2014 року
Івано-Франківським міським судом про
стягнення з ОСОБА_1 судового збору в
розмірі 36,54 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.