Справа № 826/17941/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Бистрик
У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Святошинського районного
суду міста Києва, Апеляційного суду
міста Києва, Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ про визнання дії
протиправними, вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Святошинського районного суду міста
Києва, Апеляційного суду міста Києва,
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, в якому просив:

- визнати, що розгляд об'єднаної
цивільної справи у спорі між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 здійснено без дотримання засад
та порядку, встановлених
законодавством і Конституцією України,
що призвело до порушення прав ОСОБА_2,
зокрема, права на доступ до правосуддя,
права на ефективний засіб захисту,
права на рівність перед законом і судом
та унеможливило реалізацію захисту у
суді права безперешкодного
користування своєю власністю;

- визнати, що за наслідком здійснення
судочинства в об'єднаній цивільній
справі, де ОСОБА_2 є стороною,
останньому нанесено шкоду в розмірі
859506,80 гривень.;

- забезпечити не реалізоване право
ОСОБА_2 на доступ до правосуддя для
захисту у суді законного права вимоги
від боржника кредиторської
заборгованості та нанесених збитків з
метою відновлення права
безперешкодного користування
власністю;

- забезпечити не реалізоване право
ОСОБА_2 на дослідження судом поданих
доказів та доведення перед судом їх
переконливості з метою відновлення
права на мотивоване рішення суду;

- забезпечити не реалізоване право
ОСОБА_2 на перегляд оскаржених рішень в
межах отриманих судом касаційної
інстанції матеріалів звернення -
касаційної скарги ОСОБА_2 від 14 червня
2012 року та письмового звернення щодо
захисту конституційних прав від 03
вересня 2013 року з метою відновлення
права на справедливий розгляд справи;

- визнати дії суддів першої та
апеляційної інстанцій протиправними, а
ухвалені рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 23
листопада 2009 року та Апеляційного суду
міста Києва від 02 березня 2010 року
скасувати;

- визнати дії судді Святошинського
районного суду міста Києва щодо
відкриття провадження за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 протиправними, а
постановлену суддею ухвалу від 04
вересня 2008 року скасувати;

- визнати, що дії суддів на стадії
касаційного оскарження не спрямовані
на виконання повноважень стосовно
оскаржених рішень судів та поновлення
порушених прав ОСОБА_2 і є
протиправними, а ухвалу судді ВССУ
Попович О.В. від 19 червня 2011 року та
ухвалу судді ВСУ Косенко В.Й. від 14
травня 2010 року скасувати.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 листопад 2013 року
позивачу відмовлено у відкритті
провадження по справі .

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої
інстанції, як таку, що постановлена з
порушенням норм процесуального права,
з підстав викладених в апеляційній
скарзі.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників судового
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а ухвала суду - без змін.

Згідно зі ст.ст. 199 ч. 1 п. 1, 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач оскаржує дії та рішення
Святошинського районного суду міста
Києва, Апеляційного суду міста Києва,
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, вчинені та ухвалені ними при
розгляді об'єднаної цивільної справи у
спорі між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Суд першої інстанції, проаналізувавши
доводи позовної заяви, прийшов до
висновку про неможливість розгляду
заявлених позивачем вимог у порядку
адміністративного судочинства,
оскільки оскаржувані рішення не
пов'язані зі здійсненням владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційного скарги,
погоджується з позицією суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема,
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Ознакою суб'єкта владних повноважень,
як сторони в адміністративному
процесі, є здійснення цим суб'єктом
владних управлінських функцій у
правовідносинах, щодо яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа) у спірних
правовідносинах не здійснює вказані
владні управлінські функції щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору,
то він не має встановлених нормами КАС
України необхідних ознак суб'єкта
владних повноважень, а спір не має
встановлених нормами КАС України ознак
справи адміністративної юрисдикції, і,
відповідно, не повинен вирішуватись
адміністративним судом.

Відповідно до положень ч. 3 ст.1 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI,
судочинство здійснюється
Конституційним Судом України та судами
загальної юрисдикції. Суди загальної
юрисдикції спеціалізуються на
розгляді цивільних, кримінальних,
господарських, адміністративних справ,
а також справ про адміністративні
правопорушення (частина 1 ст. 18 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів»).

Пунктом 4.2 рішення Конституційного
Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 (справа
за конституційним поданням
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзаців третього, четвертого,
п'ятого статті 248-3 Цивільного
процесуального кодексу України та за
конституційними зверненнями громадян
щодо офіційного тлумачення положення
абзацу четвертого статті 248-3
Цивільного процесуального кодексу
України (справа щодо конституційності
статті 248-3 ЦПК України) визначено, що
відповідно до частини першої статті 124
Конституції України правосуддя в
Україні здійснюється виключно судами.
При здійсненні правосуддя судді
незалежні і підкоряються лише закону
(частина перша статті 129 Конституції
України). Виключно законами України
визначаються судоустрій і судочинство.
Порядок здійснення правосудця
регламентується відповідним
процесуальним законодавством України.
Процесуальні акти і дії суддів, які
стосуються вирішення питань
підвідомчості судам спорів, порушення
і відкриття справ, підготовки їх до
розгляду, судовий розгляд справ у
першій інстанції, в касаційному і
наглядовому порядку та прийняття по
них судових рішень належать до сфери
правосуддя і можуть бути оскаржені
лише в судовому порядку відповідно до
процесуального законодавства України.
Позасудовий порядок оскарження актів і
дій суддів, які стосуються здійснення
правосуддя, неможливий.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 6 «Про
деякі питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів» встановлено, що у розумінні
положень ч. 1 ст. 2, п.п. 1, 7, 9 ст. 3 , ст. 17, ч. 3
ст. 50 Кодексу адміністративного
судочинства України суди та судді при
розгляді ними цивільних,
господарських, кримінальних,
адміністративних справ та справ про
адміністративні правопорушення не є
суб'єктами владних повноважень, які
здійснюють владні управлінські
функції, і не можуть бути відповідачами
у справах про оскарження їх рішень, дій
чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ.

Позивач оскаржує процесуальні дії
вищезазначених судів та суддів, які
пов'язані з розглядом конкретних справ.

Судом першої інстанції роз'яснено, що
розгляд даної справи не відноситься до
юрисдикції судів, оскільки судді та
суди не можуть бути відповідачами у
справах про оскарження їх рішень, дій
чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.21 КАС
України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що рішення суду і відповідно дії або
бездіяльність суддів у питаннях
здійснення правосуддя можуть
оскаржуватись у встановленому законом
апеляційному та касаційному порядку, а
не шляхом їх оскарження до суду першої
інстанції, оскільки це порушувало б
конституційний принцип незалежності
суддів і заборону втручання у
вирішення справи незалежним судом, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
відкритті провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
потрібно залишити без задоволення, а
оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 109, 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199,
200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
19.11.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Кобаль М.І.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Кобаль М.І.