Справа № 805/13781/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/247/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Кравцова О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у
касаційній інстанції адміністративну
справу

за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Ворошиловського районного
управління юстиції у місті Донецьку в
особі відділу державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно,
державного реєстратора відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у місті Донецьку Іванюк Тетяни
Сергіївни, за участю третьої особи -
ОСОБА_3, про визнання дій незаконними,
скасування рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень та
зобов'язання вчинити певні дії,
касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року,

у с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Ворошиловського
районного управління юстиції у місті
Донецьку в особі відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно (далі - Реєстраційна служба), в
якому просив:

- визнати незаконними дії
Реєстраційної служби щодо прийняття 19
квітня 2013 року рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень за
реєстраційним номером 1779401;

- визнати недійсним рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень за реєстраційним номером 1779401
від 19 квітня 2013 року;

- зобов'язати Реєстраційну службу
видати рішення про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень, відповідно до
якого зареєструвати об'єкт нерухомого
майна літера "Е-1", який розташований по
АДРЕСА_1 та визнати його особистою
власністю позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що у відповідності до
договору дарування від 19 листопада 1996
року ОСОБА_1 отримав 67/100 домоволодіння
по АДРЕСА_1. Разом з цим, на підставі
рішення Київського районного суду
міста Донецька від 22 лютого 2005
року позивача визнано власником 33/200
частини домоволодіння та земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування внаслідок смерті матері
ОСОБА_4.

В подальшому, на виділеній земельній
ділянці площею 525,5 кв. м, яка перебуває
у праві власності позивача, ОСОБА_1
розпочав будівництво окремого
власного житлового будинку.

09 квітня 2013 року з метою реєстрації
права власності на новостворену
житлову будівлю літера "Е-1", позивач
звернувся до Реєстраційної служби із
заявою. Однак, замість свідоцтва про
право власності на житловий будинок
літера "Е-1", відповідач вказав і
житловий будинок літера "А-1", що вже
знаходився на праві власності у
визначених частках відповідно до
договору дарування від 19 листопада 1996
року та рішення Київського районного
суду міста Донецька від 22 лютого 2005
року.

Позивач зазначає, що житловий будинок
літера "Е-1" є новоствореним окремим
майном, який побудований ним особисто
за власні кошти, проте згідно із
рішенням відповідача замість 100% права
власності, ОСОБА_1 отримав 83,5%.

Позивач вважає рішення Реєстраційної
служби від 19 квітня 2013 року
протиправним та таким, що порушує його
права.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 звернувся в суд з
вимогою про визнання дій незаконними,
скасування рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від 19
квітня 2013 року та зобов'язання вчинити
певні дії.

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року залучено державного реєстратора
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Ворошиловського районного
управління юстиції у місті Донецьку
Іванюк Тетяну Сергіївну до участі у
справі в якості співвідповідача.

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2013 року залучено ОСОБА_3 до участі у
справі в якості третьої особи.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07
листопада 2013 року адміністративний
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
рішення державного реєстратора
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Ворошиловського районного
управління юстиції у місті Донецьку
Іванюк Т.С. про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень № 1779401 від 19 квітня
2013 року.

Зобов'язано Реєстраційну службу
Ворошиловського районного управління
юстиції у місті Донецьку повторно
розглянути заяву ОСОБА_1 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень,
прийняту 09 квітня 2013 року за
реєстраційним номером 767601, з
урахуванням встановлених судом
обставин у справі.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача понесені витрати
по сплаті судового збору в сумі 17,21
гривень.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10
грудня 2013 року постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 07
листопада 2013 року скасовано та
прийнято нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати його рішення та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції.

Представник Реєстраційної служби у
запереченнях вказує на
необґрунтованість касаційної скарги
та просить залишити її без задоволення,
а судові рішення без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у відповідності до
договору дарування від 19 листопада 1996
року ОСОБА_1 отримав 67/100 домоволодіння
по АДРЕСА_1, у вигляді житлового будинку
літера "А-1" разом із іншими прибудовами
та земельною ділянкою площею 260,00 кв. м.

Разом з цим, на підставі рішення
Київського районного суду міста
Донецька від 22 лютого 2005 року за ОСОБА_1
та ОСОБА_3 визнано право власності на
домоволодіння та земельну ділянку по
АДРЕСА_1 по 1/2 частини за кожним, що
становить по 33/100 частини вказаного
домоволодіння та по 265,5 кв. м
земельної ділянки, в порядку
спадкування внаслідок смерті матері
ОСОБА_4.

30 жовтня 2012 року позивач зареєстрував
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, а саме житлового будинку
літера "Е-1" з прибудовою, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

09 квітня 2013 року з метою реєстрації
права власності на новостворену
житлову будівлю літера "Е-1", ОСОБА_1
звернувся до Реєстраційної служби із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, яка зареєстрована у базі
реєстрації заяв та запитів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
за реєстраційним номером 767601.

Відповідно до картки прийому заяви №
1507342 позивач разом із заявою надав
рішення Київського районного суду
міста Донецька від 22 лютого 2005 року,
договір дарування частини житлового
будинку від 19 листопада 1996 року,
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації від 30 жовтня 2012 року та
технічний паспорт від 22 червня 2012 року.

Рішенням державного реєстратора
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Ворошиловського районного
управління юстиції у місті Донецьку
Іванюк Тетяни Сергіївни № 1779401 від 19
квітня 2013 року вирішено провести
державну реєстрацію права власності на
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної
ділянки: :00:042:0113, за ОСОБА_1.

Згідно із свідоцтвом про право
власності за № 2624348 від 19 квітня 2013
року та витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності за
реєстраційним номером 2625060 від 19 квітня
2013 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право
власності на два житлових будинки з
надвірними побудовами, що розташовані
по АДРЕСА_1, а саме: на будинок літера
"А-1" та на будинок літера "Е-1" як спільну
часткову приватну власність із
розміром частки 835/100.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що,
приймаючи оскаржене рішення щодо
реєстрації прав на житловий будинок
літера "Е-1", застосування відповідачем
приписів частини 4 статті 257 Цивільного
кодексу України є помилковим.

Донецький апеляційний
адміністративний суд, скасовуючи
постанову суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні адміністративного позову
виходив з того, що відповідач прийняв
оскаржене рішення відповідно до вимог
законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із висновками суду
першої інстанції, а рішення суду
апеляційної інстанції вважає
помилковим, виходячи з такого.

Відповідно до обставин справи між
сторонами виник спір щодо
обґрунтованості прийнятого рішення
відповідача в частині реєстрації прав
на житловий будинок літера "Е-1" за
позивачем із розміром частки 835/100.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 182 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Статтею 15 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачений
порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень, а саме:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із пунктом 26 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 703 від 22
червня 2011 року, для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
визначено, що документом, який
підтверджує виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно є,
зокрема, рішення суду, що набрало
законної сили стосовно права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно.

Як вбачається з матеріалів справи, при
зверненні до Реєстраційної служби,
ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію права
власності було надано наступні
документи:

- рішення Київського районного
суду міста Донецька від 22 лютого 2005
року;

- договір дарування частини
житлового будинку від 19 листопада 1996
року;

- декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації від 30 жовтня 2012
року;

- технічний паспорт, виданий КП
"Бюро технічної інвентаризації міста
Донецька" від 22 червня 2012 року.

Перелік документів, наданих разом із
заявою про державну реєстрацію
підтверджується карткою прийому заяви
№ 1507342.

У відповідності до договору дарування
від 19 листопада 1996 року ОСОБА_1 є
законним власником 67/100 домоволодіння
по АДРЕСА_1, у вигляді житлового будинку
літера "А-1" разом із іншими прибудовами
та земельною ділянкою площею 260,00 кв. м.

З рішення Київського районного суду
міста Донецька від 22 лютого 2005 року
вбачається, що за позивачем та ОСОБА_3
визнано в порядку спадкування за
законом право власності на житловий
будинок літера "А-1" по 1/2 частини за
кожним, що становить по 33/100 частини
вказаного домоволодіння та по 265,5 кв. м
земельної ділянки.

Відповідно до статті 129 Конституції
України судові рішення обов'язкові до
виконання.

Згідно із частиною 2 статті 9 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" державний реєстратор приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Аналогічне положення кореспондується
у пункті 16 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Частиною 4 статті 357 Цивільного кодексу
України встановлено, що співвласник
житлового будинку, іншої будівлі,
споруди може зробити у встановленому
законом порядку за свій рахунок
добудову (прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Із встановлених обставин справи
вбачається, що, приймаючи оскаржене
рішення, відповідач керувався
приписами вищезазначеної норми.

Проте, декларацією про готовність
об'єкта до експлуатації від 30 жовтня 2012
року, технічним паспортом на садибний
(індивідуальний) житловий будинок від 22
червня 2012 року, довідкою про погодження
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію підтверджується, що
житловий будинок літера "Е-1"є
новозбудованим об'єктом нерухомого
майна, який знаходиться окремо від
житлового будинку літера "А-1".

Таким чином, застосування частини 4
статті 357 Цивільного кодексу України
при прийнятті відповідачем
оскарженого рішення є помилковим.

Разом з цим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що заява
співвласників про розподіл часток від
18 квітня 2013 року, яка посвідчена
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
стосується лише розподілу часток
житлового будинку з надвірними
побудовами літера "А-1".

Згідно із частиною 2 статті 331
Цивільного кодексу України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Аналіз вищезазначених положень дає
підстави колегії суддів Вищого
адміністративного суду України
зробити висновок про те, що рішення
державного реєстратора відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції у місті Донецьку Іванюк Тетяни
Сергіївни № 1779401 від 19 квітня 2013 року,
на підставі якого за ОСОБА_1
зареєстровано право власності на два
житлових будинки з надвірними
побудовами, що розташовані по АДРЕСА_1,
а саме: на будинок літера "А-1" та на
будинок літера "Е-1" як спільну часткову
приватну власність із розміром частки
835/100, прийнято всупереч вимог чинного
законодавства.

Отже, суд першої інстанції цілком
правомірно задовольнив позовні вимоги
щодо визнання спірного рішення
протиправним та нечинним.

Донецький апеляційний
адміністративний суд, неправильно
застосувавши норми матеріального
права, законне рішення суду першої
інстанції помилково скасував.

Статтею 226 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

З огляду на викладене, постанова
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року підлягає скасуванню, а постанова
Донецького окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2013 року - залишенню в силі.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня
2013 року - скасувати.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 07
листопада 2013 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
О.В. Кравцов

К.Г. Леонтович