Справа № 804/13139/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В. при
секретаріМаксименко Е.М. за участю:
позивача відповідача ОСОБА_3 Малиш І.Ф.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Начальника управління
Укртрансінспекції у Дніпропетровській
області Державної інспекції України з
безпеки на наземному транспорті Малого
В.В. про визнання протиправною та
скасування постанови № 019477
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
ОСОБА_5 до начальника Управління
Укртрансінспекції у Дніпропетровській
області Державної інспекції України з
безпеки на наземному транспорті в
якому позивач, з урахуванням зміни до
позовних вимог, просить скасувати
постанову №019477 від 31 липня 2014 року про
застосування фінансових санкцій у
розмірі 1700,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що
будь-який акт про порушення
законодавства при позивачеві не
складався, його копія не надавалась, з
ним не ознайомлювався, справа
розглядалась без особистої
присутності та повідомлення позивача.
А тому, враховуючи наведене, позивач
просить в судовому порядку скасування
постанови №019477 від 31.07.2014 року про
застосування фінансових санкцій до
ОСОБА_5 фінансових санкцій на суму 1700
Відповідач надав заперечення в якому
зазначив, що доводи позивача про
порушення відповідачем норм чинного
законодавства при винесенні постанови
про застосування фінансових санкцій є
хибними та такими, що не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, просив в задоволенні
адміністративного позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 09.06.2014 року державними
інспекторами Управління
Укртрансінспекції у Дніпропетровській
області на підставі завдання на
перевірку від 06.06.2014 року № 026904 та
щотижневого графіку на 09.06-15.06.2014 року,
затвердженого наказом №56 від 05.06.2014
року, проведено перевірку додержання
вимог законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом транспортного засобу, що
належить ОСОБА_5, про що складено
відповідний акт. Під час перевірки
відсутність трафарету «нерегулярні
надання послуг з нерегулярних
пасажирських перевезень без
оформлення документів, передбачених
ст..39 Закону України «Про автомобільний
транспорт», а саме: не оформлена
ліцензійна картка; договір замовлення
транспортних послуг; документ, що
свідчить про сплату транспортних
порушення режимів праці та відпочинку
водієм транспортного засобу за
Як зазначено в акті, водія з актом
ознайомлено, від підпису та пояснень
На підставі акту від 09.06.2014 року
постановою Управління
Укртрансінспекції у Дніпропетровській
області від 31.07.2014 року до позивача
застосовано фінансові санкції в сумі
Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підставах, та в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересі юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основ законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
Відповідно до Положення про Державну
інспекцію України з безпеки на
наземному транспорті затвердженого
Указом Президента України 06 квітня 2011
року №387/2011, Постанови Кабінету
Міністрів України Про утворення
територіальних органів Державної
інспекції з безпеки на наземному
транспорті від 29 лютого 2012 року №153,
Розпорядження Кабінету Міністрів
України Питання Державної інспекції з
безпеки на наземному транспорті №628р
від 29 серпня 2012року, Управління
Укртрансінспекції у областях
відповідно до покладених на них
завдань у відповідному регіоні
здійснюють державний контроль за
виконанням суб'єктами господарювання,
які провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту загального
користування, правил перевезень
пасажирів і вантажів; дотриманням
вимог нормативно-правових актів,
стандартів і норм, що регулюють
перевезення пасажирів і вантажів
наземним транспортом.
Відповідно до ч. 12, ч. 14 ст. 6 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
державному контролю підлягають усі
транспортні засоби українських та
іноземних перевізників, що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів і
вантажів на території України.
Державний контроль автомобільних
перевізників на території України
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових
перевірок (перевірок на дорозі).
Порядок здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006р. за № 1567
(далі - Порядок), визначає процедуру
здійснення державного контролю за
додержанням суб'єктами господарювання,
які провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту (далі -
суб'єкти господарювання), вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів щодо
організації перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
норм міжнародних договорів про
міжнародне автомобільне сполучення,
виконанням умов перевезень, визначених
дозволом на перевезення на міжобласних
автобусних маршрутах, вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, дотриманням
габаритно-вагових параметрів,
наявністю дозвільних документів на
виконання перевезень та відповідністю
виду перевезень, відповідних ліцензій
і ліцензійних карток, виконанням
суб'єктами господарювання ліцензійних
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами, а
також диспетчерського контролю за
роботою автомобільних перевізників.
Відповідно до пункту 4 Порядку,
державний контроль на автомобільному
транспорті (далі - державний контроль)
здійснюється посадовими особами
органу державного контролю (далі -
посадові особи) у форменому одязі, які
мають відповідне службове посвідчення,
направлення на перевірку, сигнальний
диск (жезл) та індивідуальну печатку,
шляхом проведення планових,
позапланових та рейдових перевірок
(перевірок на дорозі).
Згідно п.12, п.14, п.15 Порядку рейдова
перевірка додержання суб'єктом
господарювання, зокрема іноземним,
вимог, визначених пунктом 15 цього
Порядку, здійснюється на підставі
щотижневого графіка. Рейдова перевірка
транспортних засобів проводиться в
будь-який час на окремо визначених
ділянках дороги, маршрутах руху,
автовокзалах, автостанціях, автобусних
зупинках, місцях посадки та висадки
пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобів, місцях
навантаження та розвантаження
вантажних автомобілів, місцях
здійснення габаритно-вагового
контролю, під час виїзду з підприємств
та місць стоянки, на інших об'єктах, що
використовуються суб'єктами
господарювання для забезпечення
діяльності автомобільного транспорту.
Під час проведення рейдової перевірки
перевіряється, зокрема, наявність
визначених статтями 39 і 48 Закону
документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом.
Відповідно до п. 21 Порядку у разі
виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
формою згідно з додатком 3.
У випадку ОСОБА_5, проводилась рейдова
перевірка, за результатами якої
складається акт форми 3, який
оформляється у єдиному екземплярі та
не надається суб'єкту перевірки
відповідно до Порядку.
Відповідно до п. 25, 26, 27 Порядку справа
про порушення розглядається в органі
державного контролю за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення. Справа про порушення
розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання. Про час і місце
розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням. У разі неявки
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання справа про порушення
розглядається без її участі.
Як було встановлено у судовому
засіданні, повідомлення про розгляд
справи направлялось рекомендованою
кореспонденцією, проте, на адресу
відповідача конверт повернувся із
зазначенням «за закінченням терміну
зберігання». Отже, можна зробити
висновок про те, що позивач був належно
повідомлений на адресу, визначену ним
при реєстрації суб'єктом
господарювання, а тому, вказаний факт
судом під сумнів не ставиться.
Щодо встановлених порушень, суд
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
автомобільний транспорт» послуги
пасажирського автомобільного
транспорту поділяють на послуги з
перевезення пасажирів автобусами, на
таксі та легковими автомобілями на
замовлення. Послуги з перевезення
пасажирів автобусами можуть
надаватися за видами режимів
організації перевезень: регулярні,
регулярні спеціальні, нерегулярні.
Перевезення пасажирів автобусами в
режимі нерегулярних пасажирських
перевезень здійснюють автомобільні
перевізники на автобусних маршрутах
нерегулярних перевезень на договірних
умовах із замовниками транспортних
послуг (ч. 5 ст. 35 ЗУ «Про автомобільний
Згідно із ст. 39 Закону України «Про
автомобільний транспорт» при
здійсненні нерегулярних пасажирських
перевезень повинні бути в наявності
для автомобільного перевізника -
ліцензія, документ, що засвідчує
використання автобуса на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, договір із
замовником транспортних послуг,
документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, інші документи,
передбачені законодавством України.
Частиною 3 ст. 42 Закону України «Про
автомобільний транспорт» передбачено,
що договір про нерегулярні пасажирські
перевезення автобусом укладається між
замовником транспортних послуг та
автомобільним перевізником і
вважається укладеним з моменту його
підписання сторонами.
Відповідно до пунктів 51-61 Правил
надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 18.02.1997 р. № 176, дія
яких поширюється на позивача,
нерегулярні перевезення здійснюються
на замовлення юридичної або фізичної
особи як разові перевезення
організованої групи пасажирів за
визначеним маршрутом. Під час
здійснення нерегулярних перевезень
водію забороняється проводити посадку
та/або висадку пасажирів у не
визначених договором місцях.
Замовлення юридичною або фізичною
особою автобуса для нерегулярних
перевезень здійснюється шляхом
укладення з перевізником письмового
договору про замовлення транспортного
засобу. Договір на здійснення
нерегулярних перевезень, що
укладається між юридичною або фізичною
особою та перевізником у письмовій
формі, повинен містити дату і час
здійснення перевезень, початковий та
кінцевий пункти маршруту, маршрут
перевезення і державний реєстраційний
номер транспортного засобу.
Передній трафарет автобуса містить
напис червоною фарбою "Нерегулярне
Під час здійснення нерегулярних
перевезень водій повинен мати копію
договору перевізника із замовником
послуг і копію договору обов'язкового
особистого страхування від нещасних
випадків на транспорті.
Відповідно до ст.18 Закону України «Про
автомобільний транспорт» з метою
організації безпечної праці та
ефективного контролю за роботою водіїв
транспортних засобів автомобільні
перевізники зобов'язані:
організовувати роботу водіїв
транспортних засобів, режими їх праці
та відпочинку відповідно до вимог
законодавства України; здійснювати
заходи, спрямовані на забезпечення
безпеки дорожнього руху; забезпечувати
виконання вимог законодавства з питань
охорони праці; здійснювати організацію
та контроль за своєчасним проходженням
водіями медичного огляду,
забезпечувати їх санітарно-побутовими
приміщеннями й обладнанням.
Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України № 340 від 07.06.2010 року
затверджено Положення про робочий час
і час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів (далі - Положення).
Це Положення розроблено відповідно до
Конвенції Міжнародної організації
праці 1979 року N 153 про тривалість
робочого часу та періоди відпочинку на
дорожньому транспорті, Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(ЄУТР), Кодексу законів про працю
України та Законів України "Про
автомобільний транспорт", «Про
дорожній рух» та встановлює
особливості регулювання робочого часу
та часу відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів (далі - водії) та
порядок його обліку (п.. 1.1, 1.2).
Пунктом 1.3. вказаного Положення
визначено, що вимоги цього Положення
поширюються на автомобільних
перевізників та водіїв, які здійснюють
внутрішні перевезення пасажирів чи/та
вантажів колісними транспортними
засобами (далі - ТЗ).
Відповідно до Положення:
- відпочинок - безперервний період часу,
який водій може використовувати на
свій розсуд;
- робочий час водія - час, протягом якого
водій зобов'язаний виконувати свої
обов'язки, визначені трудовим
договором і правилами внутрішнього
трудового розпорядку;
- тахограф - контрольний пристрій, який
встановлюється на ТЗ для показу та
реєстрації інформації про рух ТЗ.
Згідно п.3.5 Положення на автобусні
маршрути протяжністю понад 500 км
направляються два водії, причому
період керування кожного повинен
становити половину загального періоду
Відповідно до п. 4.1.-4.5 Положення після
керування протягом чотирьох годин
водій повинен зробити перерву для
відпочинку та харчування тривалістю не
менше 45 хвилин, якщо не настає період
щоденного (міжзмінного) відпочинку. Ця
перерва може бути замінена перервами
тривалістю не менше 15 хвилин кожна,
розподіленими протягом періоду
керування або відразу після цього
періоду з урахуванням вимог пункту 4.1
цього розділу. Перерва для відпочинку
та харчування не включається в робочий
час водія. Тривалість перерви для
відпочинку та харчування
встановлюється перевізником за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником). Час
початку і закінчення перерви
встановлюється правилами внутрішнього
трудового розпорядку. Водії
використовують час перерви на свій
розсуд.
Пунктом 6.1 Положення про робочий час і
час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів, затвердженого
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку від 07.06.2010 року № 340,
встановлено, що автобуси, що
використовуються для нерегулярних і
регулярних спеціальних пасажирських
перевезень, для регулярних
пасажирських перевезень на міжміських
автобусних маршрутах протяжністю
понад 50 км, вантажні автомобілі з
повною масою понад 3,5 тонн повинні бути
обладнані діючими та повіреними
Так, суд зазначає, що вказані позивачем
в позовній заяві пояснення мають
декларативний характер та не
підтверджуються належними доказами.
Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відмову в задоволені
позовних вимог позивача.
Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -
У задоволенні адміністративного
Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
06 листопада 2014 року

Суддя О.В.
Єфанова