Справа № 2а/2570/1636/12
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/73302/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І. розглянувши в
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Варвинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Чернігівської області
Державної податкової служби

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12.06.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.10.2012 р.

у справі № 2а/2570/1636/2012

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Варвинської міжрайонної державної
податкової інспекції Чернігівської
області

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (далі -
позивач, ФОП ОСОБА_4) звернулась до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Варвинської міжрайонної державної
податкової інспекції Чернігівської
області (далі - відповідач, Варвинська
МДПІ), в якому просила суд визнати
недійсними податкові
повідомлення-рішення від 25.04.2012 р. №
/0 та № /0.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12.06.2012 р.,
яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.10.2012 р.,
позов задоволено: визнано недійсними
податкові повідомлення-рішення
Варвинської МДПІ від 25.04.2012 р. № /0
та № /0; вирішено питання про
судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів попередніх інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12.06.2012 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.10.2012 р. і
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 26.03.2012 р. по
04.04.2012 р., на підставі направлення від
26.03.2012 р. № 14, підпункту 20.1.4 пункту 20.1
статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75, пунктів 77.1, 77.4 статті 77, пункту
82.1 статті 82 Податкового кодексу
України та відповідно до плану-графіка
проведення документальних перевірок
суб'єктів господарювання, посадовою
особою Варвинської МДПІ була проведена
планова виїзна документальна
перевірка фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_4 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2011 р., за результатами якої складено
акт від 11.04.2012 р. № 71/17-024/НОМЕР_1 та
зроблено висновок про порушення
позивачем вимог: - підпункту 163.1.1 пункту
163.1 статті 163, підпункту 164.1.1 пункту 164.1
статті 164, пункту 167.1 статті 167, пунктів
177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено заниження податку з
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за 2011 рік в
розмірі 61 422 грн.; - пункту 180.1 статті 180,
пункту 181.1 статті 181, пункту 183.10 статті
183, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1
статті 187 Податкового кодексу України,
внаслідок чого занижено податок на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету всього у сумі 164 179 грн.

На підставі зазначеного акту
податкової перевірки відповідачем
25.04.2012 р. винесені податкові
повідомлення-рішення: № /0, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі 175 424,50
грн., з яких 164 179 грн. сума основного
платежу та 11 245,50 грн. розмір штрафних
(фінансових) санкцій; № /0, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності у
загальному розмірі 92 133 грн., з яких 61 422
грн. за основним платежем та 30 711 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суди першої та апеляційної інстанцій
вирішуючи спір по суті та
задовольняючи позовні вимоги, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходили з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35-37 Митного
кодексу України; д) з метою
оподаткування цим податком до імпорту
також прирівнюється постачання
товарів (супутніх послуг) з-під митного
режиму магазину безмитної торгівлі,
митного складу або спеціальної митної
зони, створених згідно з положеннями
глав 35-37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; е) постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг, згідно з пунктом 187.1
статті 187 Податкового кодексу України,
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: а) дата зарахування
коштів від покупця/замовника на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1
статті 163 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування резидента є
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід.

Згідно підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті
164 Податкового кодексу України
загальний оподатковуваний дохід
складається з доходів, які остаточно
оподатковуються під час їх нарахування
(виплати, надання), доходів, які
оподатковуються у складі загального
річного оподатковуваного доходу, та
доходів, які оподатковуються за іншими
правилами, визначеними цим Кодексом.

Підпунктом 164.1.3 пункту 164.1 статті 164
Податкового кодексу України визначено,
що загальний річний оподатковуваний
дохід дорівнює сумі загальних місячних
оподатковуваних доходів, іноземних
доходів, отриманих протягом такого
звітного податкового року, доходів,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності згідно із статтею 177 цього
Кодексу, та доходів, отриманих фізичною
особою, яка провадить незалежну
професійну діяльність згідно із
статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177
Податкового кодексу України доходи
фізичних осіб-підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, 01.09.2010 р. між ТОВ
«Ресурс сервіс» (комітент) та ФОП
ОСОБА_4 (комісіонер) було укладено
договір комісії на продаж майна № 31К-10,
відповідно до якого комітент доручає, а
комісіонер зобов'язується за
винагороду, від свого імені, за рахунок
і в інтересах комітента здійснювати
продаж скрапленого газу, який належить
комітенту.

Також, 03.10.2010 р. між ТОВ «Даск» (комітент)
та ФОП ОСОБА_4 (комісіонер) було
укладено договір комісії № 1-к,
відповідно до якого комісіонер
зобов'язується за дорученням і за
рахунок комітента здійснити в
інтересах останнього від свого імені
один або декілька правочинів щодо
продажу газу скрапленого та інших
паливно-мастильних матеріалів та
супутніх товарів.

При цьому судами попередніх інстанцій
встановлено, що основним видом
діяльності позивача є здійснення
посередницьких операцій на умовах
укладених з комітентами комісійних
договорів, предметом яких є
зобов'язання останнього за плату
здійснити продаж скрапленого газу,
який належать на праві власності
комітенту, на користь третіх осіб
покупців товарів.

У власному обліку в якості виручки
(доходу) від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) позивач
відображав лише суми комісійної
винагороди, фактично отриманої від
комітента за надання посередницьких
послуг.

Передача товару на комісію
здійснювалась на підставі звітів
комісіонера та актів прийому-передачі
товару на комісію, при цьому актами до
вказаних договорів
комісіонеру-позивачу, було нараховано
винагороду за реалізований скраплений
газ.

Виходячи зі змісту господарських
відносин між позивачем та ТОВ «Ресурс
сервіс» і ТОВ «Даск», а також
встановивши правову природу та основні
ознаки договору комісії, судами
попередніх інстанцій вірно зазначено,
що договір комісії відноситься до
договорів про надання послуг, тобто
комісіонер надає послугу і отримує за
це відповідну плату, тому комісіонер
продає не товар, а свою послугу, таким
чином обсяг виручки фізичної
особи-підприємця, який виступає в
договорах комісіонером, складається з
сум комісійної винагороди, одержаної
таким комісіонером згідно договору
комісії.

З огляду на викладене, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій про те, що в
даному випадку позивач за договорами
комісії з ТОВ «Ресурс сервіс» та ТОВ
«Даск» не здійснював поставку товару, а
отримував лише комісійну винагороду за
виконання договірних зобов'язань, а
тому податковим органом було
необґрунтовано визначено обсяг
оподаткованого доходу позивача.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
які викладені в акті податкової
перевірки, мають характер припущень та
є необґрунтованими, а відтак, не можуть
бути покладені в основу спірних
податкових повідомлень-рішень.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, судами першої та
апеляційної інстанцій були порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини третьої статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Порушень норм матеріального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Варвинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Чернігівської області
Державної податкової служби -
відхилити.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12.06.2012 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.10.2012 р. у
справі № 2а/2570/1636/2012 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко