Справа № 2а-8827/10/1870
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/66700/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті
Суми

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 вересня 2011 року

у справі № 2а-8827/10/5/1870

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
місті Суми

про скасування податкових
повідомлень-рішень, рішень про
застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у місті Суми (далі -
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень від 02 листопада 2010
року №/0/83873 та №/0/83875, а також
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 02 листопада 2010
року №/83904 та №/83901.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року скасовано постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 01
березня 2011 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій
№/83901 від 02 листопада 2010 року в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 3750605,10 грн.
та прийнято нову постанову про
задоволення позовних вимог в цій
частині. Скасовано рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій №/83901 від 02 листопада 2010
року у розмірі 3750605,10 грн. В іншій
частині постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Суми,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року в частині задоволених позовних
вимог та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Суми була проведена планова
виїзна перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 за період з 01 жовтня
2007 року по 30 червня 2010 року, за
результатами якої був складений акт
№8666/17-1016//214 від 25 жовтня 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги: статті
13 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок громадян»,
підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», підпункту 4.2.1 пункту 4.2
статті 4, підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті
5, пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого підприємцю
донараховано до сплати в бюджет
податку з доходів фізичних осіб в сумі
9525,58 грн.; підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті
7, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7,
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, пункту
9.8 статті 9 Закону України «Про податок
на додану вартість», в результаті чого
підприємцю донараховано податку на
додану вартість до сплати в бюджет в
сумі 13600,00 грн.; частини 1 статті 3 Закону
України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності»; пункту 1
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що підприємцем була завищена сума
валових доходів за охоплений
перевіркою період на 170588,35 грн.
внаслідок врахування в його складі
суми податку на додану вартість з
вартості реалізованого товару. Також в
акті перевірки зазначено про завищення
позивачем суми валових витрат на 234092,22
грн. у зв'язку з тим, що ним: не були
включені до складу витрат сплачені до
бюджету суми податку на додану
вартість та вартість банківських
послуг за обслуговування
розрахункового рахунку; відображені у
складі витрат суми податку на додану
вартість з вартості придбаних у
платників податку на додану вартість
товару; включені до складу витрат
кошти, сплачені контрагенту ТОВ
Агрофірма «Перемога», яке було
припинено як юридична особа на момент
вчинення правочинів. При цьому, суми
податку на додану вартість в
загальному розмірі 13600 грн., сплачені у
вартості товарів, придбаних у ТОВ
Агрофірма «Перемога», також були
виключені зі складу податкового
кредиту з посиланням на те, що на момент
виписування податкових накладних у
зазначеного контрагента позивача було
анульовано свідоцтво платника податку
на додану вартість.

Крім того, в акті перевірки було
зазначено, що в охопленому перевіркою
періоді позивач здійснював виїзну
торгівлю зерном гречки та гороху за
готівкові кошти без придбання
торгового патенту, чим порушив вимоги
частини 1 статті 3 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності».

Також, в акті перевірки вказано, що в
період з 23 жовтня 2007 року по 29 березня
2010 року включно позивачем проводилися
розрахункові операції з продажу зерна
гречки та гороху за готівку на загальну
суму 1011289,62 грн. та при цьому вказані
операції не були проведені через
зареєстровані та опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій, що є
порушенням пункту 1 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

02 листопада 2010 року ДПІ у м. Суми на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0/83875, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання
за платежем: податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 9525,58 грн. за основним
платежем.

02 листопада 2010 року ДПІ у м. Суми на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0/83873, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
в розмірі 20400,00 грн., у тому числі: 13600,00
грн. - за основним платежем, 6800,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

02 листопада 2010 року ДПІ у м. Суми на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла рішення №/83904, яким на
підставі частини 1 статті 8 Закону
України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності»
застосувала до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 штрафні санкції у
сумі 8576,77 грн.

02 листопада 2010 року ДПІ у м. Суми на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла рішення №/83901, яким на
підставі пункту 1 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосувала до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
штрафні (фінансові) санкції у сумі
5056448,10 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, виходив з
того, що оскільки контрагент позивача
ТОВ Агрофірма «Перемога» був
припинений як юридична особа, а його
свідоцтво платника податку на додану
вартість було анульовано, позивачем
були безпідставно віднесені сплачені
зазначеному підприємству кошти до
складу валових витрат, а включені в них
суми податку на додану вартість - до
складу податкового кредиту. Крім того,
судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем були
порушені вимоги Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» у вигляді
здійснення реалізації товарів за
готівку в місцях зберігання таких
товарів постачальниками позивача без
придбання при цьому торгівельного
патенту. Також, суд першої інстанції
виходив з того, що здійснення фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 виїзної
торгівлі зерном гречки та гороху за
готівку без застосування реєстратора
розрахункових операцій або
розрахункової книжки є порушенням
вимог Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а посилання
позивача на проведення розрахункових
операцій не в місцях отримання товару
жодними доказами не підтверджені.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині, виходив з того, що передбачена
пунктом 1 статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» санкція за своєю правовою
природою є
адміністративно-господарською, а отже
може бути застосована лише з
дотриманням строків, встановлених
статтею 250 Господарського кодексу
України, а саме: не пізніше як через
один рік з дня порушення суб'єктом
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності, у даному випадку - за період
з 02 листопада 2009 року по 29 березня 2010
року. Враховуючи, що за вказаний період
сума готівкових коштів за реалізований
позивачем товар склала 261168,60 грн., суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що до позивача мають бути застосовані
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
1305843 грн., внаслідок чого рішення
№/83901 від 02 листопада 2010 року
підлягає скасуванню в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 3750605,10 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) у разі проведення
розрахункових операцій на неповну
суму вартості проданих товарів
(наданих послуг), у разі непроведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 в період з 23 жовтня
2007 року по 29 березня 2010 року була
проведена реалізація за готівку
продукції - зерна гречки та гороху на
загальну суму 1011289,62 грн. без
застосування реєстратора
розрахункових операцій, що є підставою
для притягнення позивача до
відповідальності, передбаченої
пунктом 1 статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

За своєю суттю передбачені статтею 17
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» штрафні
(фінансові) санкції є
адміністративно-господарськими
санкціями, а тому її застосування
регулюється нормами глави 27
Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 238, частини 1
статті 250 Господарського кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків;
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що рішення №/83901 було
прийняте відповідачем 02 листопада 2010
року, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, що застосування
податковим органом фінансових санкцій
за порушення правил здійснення
господарської діяльності, допущені
позивачем до 02 листопада 2009 року, є
протиправним, оскільки суперечить
положенням статті 250 Господарського
кодексу України.

Аналіз положень Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» дає підстави суду касаційної
інстанції стверджувати, що при
виявленні факту непроведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій
податковий орган, на який покладено
функції з контролю у відповідній сфері,
приймаючи рішення про застосування
фінансових санкцій, має діяти в межах
граничних строків, встановлених
частиною першою статті 250
Господарського кодексу України.
Закінчення будь-якого із встановлених
зазначеною статтею строків
застосування
адміністративно-господарських санкцій
виключає застосування таких санкцій.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку про
обов'язковість застосування до спірних
правовідносин статті 250 Господарського
кодексу України та, як наслідок цього,
прийняв обґрунтоване судове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не
містить посилань на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог, а судом касаційної
інстанції не встановлено таких
порушень згідно положень частини 2
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
залишенню без змін, а касаційна скарга -
без задоволення.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Суми підлягає залишенню
без задоволення, а постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Суми залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна