Справа № 2а-1996/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
Справа №
9104/35932/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Большакової О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Золочівської
районної державної адміністрації на
постанову Золочівського районного
суду Львівської області від 03 жовтня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Золочівської
районної державної адміністрації про
визнання протиправними дій та
зобов'язання провести нарахування та
виплатити недоплачену щорічну разову
грошову допомогу, як учаснику війни,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 26.05.2011 року (через поштове
відділення зв'язку) звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Золочівської районної державної
адміністрації в якому просила визнати
дії відповідача протиправними,
зобов'язати останнього провести
нарахування та виплатити недоплачену
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня як учаснику війни за 2011 рік в
розмірі 3 мінімальних пенсії за віком,
встановленої ч. 5 ст. 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеної абз. 1 ч. 1 ст. ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
держане пенсійне страхування» з
урахуванням проведених виплат.

Постановою Золочівського районного
суду Львівської області від 03 жовтня 2011
року (прийнятою в порядку скороченого
провадження) адміністративний позов
задоволено, визнано протиправними дії
управління праці та соціального
захисту населення Золочівської
районної державної адміністрації,
зобов'язано відповідача провести
позивачу нарахування та виплату
недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня як
учаснику війни за 2011 рік в розмірі
трьох мінімальних пенсі й за
віком, встановленої ч. 5 ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеної абз. 1 ч. 1 ст. ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове держане пенсійне
страхування» з урахуванням проведених
виплат.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління праці та
соціального захисту населення
Золочівської районної державної
адміністрації оскаржило його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що
управління праці та соціального
захисту населення Золочівської
районної державної адміністрації є
бюджетною організацією, а тому
соціальні виплати проводить
відповідно до законів України «Про
Державний бюджет України» та рішень
про місцеві бюджети на відповідні роки.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію
цього Закону здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого
бюджетів, а тому правовідносини, які
виникають при призначені та виплаті
одноразових грошових допомог є
бюджетними відносинами в змісті ст. 4
Бюджетного кодексу України. Статтею 7
Бюджетного кодексу України
передбачено принцип цільового
використання коштів. Бюджетні кошти
використовуються тільки на цілі,
визначені бюджетними призначеннями.
Згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України
будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення. Отже випливає,
що здійснення виплат разової допомоги
ветеранам війни при відсутності
відповідних бюджетних призначень буде
кваліфікуватись як нецільове
використання бюджетних коштів, що в
свою чергу відповідно до ч.1 ст.119
Бюджетного кодексу України тягне за
собою зменшення асигнувань
розпорядникам бюджетних коштів на суму
коштів, що витрачені не за цільовим
призначенням, і притягненням винних
осіб до кримінальної відповідальності.

З врахуванням вище наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову, якою
повністю відмовити у задоволені
позовних вимог.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником війни, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1 від 13.03.2004 року та у 2011 році
отримала, як учасник війни, щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня у
розмірі 120 грн.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно враховано, що
відповідно до ч.5 ст.14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» (що діяла на
час спірних правовідносин) щорічно до 5
травня учасникам війни, нагородженим
орденами і медалями колишнього СРСР за
самовіддану працю та бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, виплачується разова
грошова допомога у розмірі чотирьох
пенсій за віком, іншим учасникам війни -
у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком. Жодних змін до вказаної статті,
під час існування спірних
правовідносин, не вносилось,
призупинення її дії - не здійснювалось.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 04 квітня 2011 року № 341, що,
теж була чинною на час існування
спірних правовідносин, розмір згаданої
допомоги виплачувався у 2011 році особам
із статусом учасника війни у розмірі 120
грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що відповідно до змісту п.6 ч. 1 ст.
92 Конституції України виключно
законами України визначаються, основи
соціального захисту. Тому при
нарахуванні та виплаті позивачу
грошової допомоги відповідачу слід
було керуватись згаданим законом
України, а не постановою Кабінету
Міністрів України.

Також суд першої інстанції вірно
зазначив, що при здійсненні розрахунку
згаданої допомоги відповідачу слід
було виходити із розміру мінімальної
пенсії за віком, який встановлений ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що дії відповідача щодо
невиплати позивачу щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня, як
учаснику війни, у розмірі
встановленому ч.5 ст. 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеної ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» слід визнати
протиправними, зобов'язати відповідача
провести нарахування та виплату
позивачу щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня, як учаснику війни,
в розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком, встановленої ч.5 ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
врахуванням проведених виплат.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Золочівської районної державної
адміністрації - залишити без
задоволення, а постанову Золочівського
районного суду Львівської області від
03 жовтня 2011 року по справі № 2а-1996/11 - без
змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

О.О. Большакова