Справа № 824/2472/14-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 листопада 2014 року м.
Чернівці справа № 824/2472/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Кордобан А.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Васійчука
С.І., Паленчука В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області про визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1.)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області (далі - відповідач або ДПІ) про
скасування податкового повідомлення -
рішення від 23.06.2014 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДПІ
проведено позапланову документальну
перевірку ОСОБА_1 за наслідками якої
прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення. Підставою для
прийняття податкового
повідомлення-рішення стало, на думку
ДПІ, порушення позивачем вимог
податкового законодавства внаслідок
чого йому донараховано податкові
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб. Позивач вважає
прийняте за наслідками перевірки
податкове повідомлення-рішення
незаконним, оскільки при прийнятті
оскаржуваного рішення відповідач
порушив процедуру щодо його прийняття,
а також невірно визначив суму доходу, з
якої здійснювалось донарахування
зобов'язання. У зв'язку із зазначеним
позивач просить позов задовольнити.

Відповідач щодо задоволення позову
заперечив.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі, суду пояснили
наступне.

Так, ДПІ, на підставі постанови
слідчого про проведення позапланової
перевірки ОСОБА_1 на предмет
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 17.03.2009 р. по 31.12.2012 р.,
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку, яка
задокументована актом від 05.02.2014 р. №
1525/24-12-17-01-18/243671657. Згідно змісту акту,
перевіркою виявленні порушення ОСОБА_1
вимог податкового законодавства
України, внаслідок чого ДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від
07.04.2014 р. № . Дане податкове
повідомлення-рішення позивачем
оскаржене в адміністративному порядку,
внаслідок чого воно скасовано.

Крім цього, за результати
адміністративного оскарження ДПІ
прийнято рішення про проведення
повторної позапланової перевірки, яка
задокументована актом від 02.06.2014 р.,
№2059/24-12-17-01-18/НОМЕР_2. За наслідками
розгляду акту перевірки ДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від
23.06.2014 р. №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб (далі - ПДФ) на 2435361 грн. 22 коп., з них
за основним платежем 2183609 грн. 94 коп., за
штрафними санкціями 251751 грн. 28 коп.

Позивач вважає зазначене податкове
повідомлення-рішення протиправним
виходячи із наступного.

Так, вважає, що оскільки перевірка
проводилась в рамках кримінального
провадження, на підставі постанови
слідчого, ДПІ не мало правових підстав
приймати оскаржуване податкове
повідомлення-рішення. У зв'язку з чим,
позивач вважає розраховане
контролюючим органом за результатами
перевірки грошове зобов'язання таким,
що визначене з порушенням вимог п.86.9
ст.86 Податкового кодексу України від
02.12.2010 р., №2755-VI (далі -ПК України), а тому
воно є протиправним.

Крім цього, позивач пояснив, що
податкове повідомлення рішення є
необгрунтованим по своїй суті. Так, при
перевірці та складанні акту від 05.02.2014
р. відповідачем проігноровано, що весь
аспект нарахування та сплати податків
і зборів врахований при систематичних
подачах позивачем звітів (декларацій)
про доходи в статусі фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності,
який застосовує спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності.

Також, ДПІ не правильно визначено доход
позивача. Зокрема, позивач пояснив
суду, що він за рахунок своїх власних
готівкових коштів поповнював поточні
банківські рахунки, з яких частина
грошей на цей рахунок поступало у
безготівковому вигляді від його
клієнтів, користувачів системи
електронного обліку майнових прав
"WebMoney Transfer" та "Liberty Reserve S.A.", які купували
у нього право вимоги до відповідних
гарантів. Таким самим чином, позивач
діяв, купуючи право вимоги у
користувачів вищезазначених систем,
використовуючи для цього грошові
кошти, які знаходились на відкритому в
банку рахунку.

Від надання такої послуги, позивач
отримував різницю, від 3 до 5 % від
перерахованих своїм клієнтам сум прав
вимоги систем "WebMoney Transfer" та "Liberty Reserve
S.A.", яка залишалась на його власних
мережевих реквізитах у зазначених
системах у вигляді відповідних до
кожної операції правах вимоги. Однак
при визначенні суми донарахованого
грошового зобов'язання ДПІ виходило із
того, що дохід ОСОБА_1 складав 100 % від
сум отриманих від його клієнтів, при
цьому не було враховано, що зазначені
кошти у подальшому перераховані іншим
особам, що підтверджується
банківськими виписками.

Зазначена позиція підтверджується
вироком Шевченківського районного
суду від 05.05.2014 р., у справі №727/11024/13-к,
яким ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні
злочину передбаченого ч.2 ст.200
Кримінального кодексу України.

Крім цього, позивач та його представник
суду пояснили, що ДПІ під час перевірки,
також помилково визначено суму
інвестиційного доходу, який ОСОБА_1
отримав внаслідок реалізації цінних
паперів, оскільки при реалізації
цінних паперів позивач отримав збитки,
а не дохід, що підтверджується
первинними документами.

У зв'язку із зазначеним просить суд
позов задовольнити у повному обсязі.

На уточнююче запитання суду, чому
ОСОБА_1, як фізичною особою, яка
отримувала дохід від нерезидента, не
подавались декларації до ДПІ за час
коли він не здійснював підприємницьку
діяльність, позивач суду пояснив, що це
є його упущенням і застосовану до нього
у зв'язку із цим штрафну санкцію він
визнає.

Представники відповідача суду
пояснили наступне.

Так, на виконання постанови слідчого,
на підставі пп.78.1.11 п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79 ПК
України та наказу ДПІ у м. Чернівцях від
09.01.2014 р. №17 проведена документальна
невиїзна перевірка, за результатом
якої складено акт від 05.02.2014 р.
№1525/24-12-17-01-18/243671657. У результаті
розгляду акту, ДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 07.04.2014 р.
№, яке скасоване внаслідок його
адміністративного оскарження.

Крім цього, у зв'язку із наявним
запереченням на акт перевірки, ДПІ
прийнято рішення провести повторну
позапланову перевірку ОСОБА_1, яка
проведена відповідно до положень
пп.78.1.5 п. 78.1 ст.78, п.79.1 ст.79 ПК України на
підставі направлень від 20.05.2014 р.
№№003741, 003743, 003742 та наказу ДПІ у м.
Чернівцях № 849 від 20.05.2014 р.

Перевіркою в діяльності позивача
встановлено порушення п.19.1 ст.19, п.4.1,
пп.4.2.8 п.4.2, ст.4, пп.9.9.1 п.9.1 ст.9, п.18.1, п.18.7
ст.18 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003
р. (далі - Закон №889), пп.164.1.3, п.164.1,
пп.164.2.6, пп.164.2.9, пп.164.2.19 п.164.2 ст.164, п. 170.2,
пп.170.11.1 п.170.11 ст.170, пп."а", пп."в" п.176.1
ст.176, п.179.1 ст.179 ПК України.

Суть порушень полягала у тому, що
позивачем не подавались до ДПІ
податкові декларації про майновий стан
і доходи, крім цього ним не визначено та
відповідно не сплачено до бюджету за
період з 17.03.2009 р. по 31.12.2009 р. та за 2010-2012
рр. податок на доходи фізичних осіб в
розмірі 2183609,94 грн.

За результатами перевірки винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 23.06.2014 р., яким позивачу
донараховано грошове зобов'язання на
суму 2435361 грн. 22 коп., з них за основним
платежем 2183609 грн. 94 коп., за штрафними
санкціями 251751 грн. 28 коп.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення прийняте
відповідно до положень ПК України,
будь-яких обмежень щодо його прийняття
чинний ПК не містить, положення п.86.9
ст.86 ПК України до зазначених
правовідносин застосовуватись не
можуть, оскільки перевірка проведена
на підставі пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України,
а не пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України.

Щодо доходу, то перевіркою встановлено,
що ОСОБА_1 в період з 17.03.2009 р. по 31.12.2012 р.
відповідно до заяв на отримання коштів
отримував грошові перекази з джерел за
межами України із застосуванням
платіжних систем "Money Gram" та "Western Union
Financial Services GmbH". Всього таким чином ним
отримано не задекларований дохід у
розмірі 13797091,27 грн. та відповідно не
сплачено до бюджету податок на доходи
фізичних осіб за 2009-2012 р. в розмірі
2183609,94 грн.

Під час визначення доходу в додатках до
акту перевірки посадовими особами ДПІ
допущена арифметична помилка, яка
вплинула на збільшення розміру
донарахованого позивачу грошового
зобов'язання. Відповідач у цій частині
позов визнає.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

Так, працівниками слідчого управління
фінансових розслідувань ГУ Міндоходів
у Чернівецькій області розпочато
досудове розслідування стосовно
ОСОБА_1 і ОСОБА_5 у кримінальному
провадженні за ознаками злочину,
передбаченого ч.2 ст.200, ч.2 ст.209, ч.3 ст.212
Кримінального кодексу України.

14.10.2013 р. процесуальний керівник
прокуратури Чернівецької області
своїми постановами виділив з даного
кримінального провадження матеріали
досудового розслідування в окреме
провадження за ознаками злочину,
передбаченого ч.2 ст.209, ч.3 ст.212
Кримінального кодексу України.

21.10.2013 р. кримінальне провадження за ч.2
ст.200 Кримінального кодексу України
відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 направлено
до суду з обвинувальним актом.

Вироком Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 05.05.2014 р. у справі
№727/11024/13-к ОСОБА_1 визнаний винним у
скоєнні злочину передбачено ч.2 ст.200 КК
України (об'єкт злочину є встановлений
порядок виготовлення, використання та
обігу документів на переказ, платіжних
карток та інших засобів доступу до
банківських рахунків, який забезпечує
нормальне функціонування банківської
системи України; предметом злочину є: 1)
документи на переказ грошових коштів; 2)
платіжні картки; 3) інші засоби доступу
до банківських рахунків).

Постановою від 22.09.2014 р. кримінальне
провадження відносно ОСОБА_1, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 за ознаками злочину
передбаченого ч.2 ст.209, ч.3 ст.212
Кримінального кодексу України -
закрите, у зв'язку із відсутністю
достатніх доказів.

У рамках зазначеного кримінального
провадження слідчим 13.11.2013 р. винесено
постанову про призначення
позапланової перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів) фізичною особою ОСОБА_1 за
період з 01.01.2010 р. по 30.06.2013 р.

На підставі зазначеної постанови,
керуючись положеннями пп.78.1.11 п.78.1 ст.78,
п.79.1 ст.79 ПК України та наказу ДПІ у м.
Чернівцях від 09.01.2014 р. №17 відповідачем
проведена документальна невиїзна
перевірка, за результатом якої
складено акт від 05.02.2014 р.,
№1525/24-12-17-01-18/243671657. Внаслідок розгляду
зазначеного акту, ДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від
07.04.2014 р., №, яке позивачем
оскаржене в адміністративному порядку.

У ході адміністративного оскарження
органом фіскальної служби податкове
повідомлення-рішення від 07.04.2014 р.,
№ - скасоване та прийнято рішення
щодо проведення документальної
позапланової перевірки відповідача.

Повторна позапланова перевірка
позивача проведена на підставі пп.78.1.5.
п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79 ПК України та
направлень від 20.05.2014 р. №№003741,003743,003742,
наказу ДПІ у м. Чернівцях №849 від 20.05.2014
р. про проведення документальної
позапланової перевірки.

Перевіркою в діяльності ОСОБА_1
встановлені порушення вимог
податкового законодавства, зокрема
порушення вимог п. 19.1 ст.19 Закону № 889, п.
179.1 ст. 179 ПК, а саме не подання ОСОБА_1 до
ДПІ за період з 17.03.2009 р. по 31.12.2012 р.
податкових декларацій про майновий
стан і доходи та порушення п.4.1, пп.4.2.8
п.4.2, ст.4, пп. 9.9.1 п.9.1 ст.9, п. 18.1, п.18.7 ст.18
Закону №889, пп.164.1.3, п.164.1, пп. 164.2.6,
пп.164.2.9, пп.164.2.19 п.164.2 ст.164, п. 170.2, пп.170.11.1
п.170.11 ст.170, пп."а", пп."в" п.176.1 ст.176 ПК
України, а саме не визначення
оподатковуваного доходу за період з
17.03.2009 р. по 31.12.2009 р., а також за 2010-2012 рр.
та відповідно не сплата до бюджету
податку на доходи фізичних осіб за
2009-2012 рр. в розмірі 2183609,94 грн. (у т.ч. 2009 р.
- 719481,84 грн., 2010 р. - 458482,98 грн., 2011 р. - 333793,96
грн., 2012 р. - 671851,16 грн.).

Дані порушення задокументовані актом
перевірки від 02.06.2014 р.
2059/24-12-17-01-18/НОМЕР_2 про результати
документальної позапланової перевірки
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 за період
з 17.03.2009 р. по 31.12.2012 р (далі - акт
перевірки).

Зміст виявлених порушень полягав у
тому, що позивачем не подавались до ДПІ
за період з 17.03.2009 р. по 31.12.2012 р.
податкові декларації про майновий стан
і доходи, крім цього ним не визначено та
відповідно не сплачено до бюджету за
період з 17.03.2009 р. по 31.12.2009 р. та за 2010-2012
рр. податок на доходи фізичних осіб в
розмірі 2183609,94 грн.

У зв'язку із зазначеним ДПІ прийняте
податкове повідомлення-рішення від
23.06.2014 р. № про збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем ПДФ
на суму 2435361 грн. 22 коп., з них за
основним платежем 2183609 грн. 94 коп., за
штрафними санкціями 251751 грн. 28 коп.

Суд вважає, що податкове
повідомлення-рішення від 23.06.2014 р.
№ є частково протиправним та
підлягає скасуванню, виходячи із
наступного.

При цьому, дослідивши зміст позовної
заяви, а також враховуючи характер
оспорюваних правовідносин, суд вважає,
що обраний позивачем спосіб захисту
його прав, який полягає у визнанні
недійсним та скасуванні податкового
повідомлення-рішення не у повній мірі
поновлює порушені права, так як в
даному разі судом не надається оцінка
щодо правомірності самого рішення.
Зокрема, згідно змісту приписів ст.162
КАС України у разі задоволення позову
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень чи його
окремих положень, суд повинен зробити
висновок про протиправність такого
рішення чи окремих його положень та
одночасно застосувати один із
встановлених законом способів захисту
порушеного права позивача: про
скасування або визнання не чинними
рішення чи окремих його положень.

Відповідно до змісту позову, а також
враховуючи пояснення надані позивачем
та його представником, суд дійшов
висновку, що під «недійсністю»
податкового повідомлення-рішення
позивач мав на увазі його
«протиправність», тобто у даному разі
має місце не правильне словесне
вираження форми захисту прав позивача.
У зв'язку із зазначеним, на підставі ч.2
ст.11 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), з метою повного захисту прав
позивача, суд вважає за необхідним
надати оцінку оскаржуваному рішенню на
предмет його правомірності.

Нормативно правовідносини з питань
оподаткування в перевіряємий період
були врегульовані Законом №889 (період з
17.03.2009 р. по 01.01.2011 р.) та ПК України
(період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р.).

Так, ДПІ у розумінні КАС України є
суб'єктом владних повноважень, який
відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України зобов'язаний діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 21 ПК України визначені
обов'язки посадових осіб контролюючих
органів, серед яких обов'язок
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами;
забезпечувати ефективну роботу та
виконання завдань контролюючих
органів відповідно до їх повноважень;
не допускати порушень прав та
охоронюваних законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
організацій.

Посадові особи ДПІ при прийнятті
рішень у т.ч. податкових
повідомлень-рішень, зобов'язані
виходити із наявності в діяльності
платника податків об'єктивних порушень
вимог податкового законодавства, які
задокументовані актом перевірки.

Згідно Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства (далі - Порядок),
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 р., №984 під актом перевірки
розуміють службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотримання
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Відповідно до п.п.5,6 Порядку в акті
перевірки викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до фактів виявлених
порушень. При цьому ці порушення в акті
перевірки викладаються чітко,
об'єктивно та в повній мірі із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Згідно положень ПК України, а також
враховуючи принципи прийняття
суб'єктом владних повноважень рішень,
які викладенні у ч.3ст.2 КАС України, не
допускається прийняття рішень, у т.ч.
податкових повідомлень-рішень на
підставі припущень, які не
підтверджуються відповідними
доказами. У силу положень ч.2 ст.71 КАС
України саме на ДПІ покладено обов'язок
доказувати законність своїх рішень.
При цьому під доказами в
адміністративному судочинстві
розуміють будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи (ч.1 ст.69
КАС України). Припущення в розумінні
КАС України не є доказами у справі.

Так, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте на
підставі акту перевірки. Дослідженням
змісту зазначеного акту перевірку суд
прийшов до висновку, що він не
відповідає вимогам Порядку в частині
чіткого, об'єктивного відображення
порушень податкового законодавства.
Факти викладені у ньому не в повній
мірі підтверджуються первинними
документами, що у сукупності з іншими
обставинами, призвело до винесення
незаконного податкового
повідомлення-рішення.

До зазначеного суд прийшов виходячи із
наступного.

Так, оскаржене грошове зобов'язання
донараховане позивачу за період з
17.03.2009 р. по 31.12.2012 р.

Відповідно до матеріалів справи
позивач з 08.07.2010 р. зареєстрований як
суб'єкт господарювання (фізична
особа-підприємець), з 09.07.2010 р. перебуває
на обліку у ДПІ як платник податків, з
01.10.2010 р. перебуває на спрощеній системі
оподаткування.

Отже у період з 17.03.2009 р. по 08.07.2010 р.
позивач не перебував у статусі суб'єкта
господарювання, а в період з 08.07.2010 р. по
31.12.2012 р. перебував у статусі фізичної
особи-підприємця. Відповідно до
свідоцтва платника єдиного податку
ОСОБА_1 здійснював діяльність у сфері
надання інших індивідуальних послуг,
консультування з питань
інформатизації, консультування з
питань комерційної діяльності та
управління, оптова торгівля і
посередництво в оптовій торгівлі.

Дослідженням матеріалів справи,
зокрема банківських виписок, які
наявні у дослідженому кримінальному
провадженні, а також відповідно до
пояснень представників сторін
встановлено, що донарахування ДПІ
оскарженого грошового зобов'язання
здійснено за діяльність ОСОБА_1, яка
полягала у наступному.

Так, у перевіряємий період на рахунки
ОСОБА_1, які відкритті на нього, як на
фізичну особу у ПАТ «ОТП банк» та ПАТ КБ
«ПриватБанк» надходили грошові кошти
від його клієнтів (як правило
нерезидентів), користувачів системи
електронного обліку майнових прав
"WebMoney Transfer" та "Liberty Reserve S.A.", крім цього у
зазначений період позивач отримував
грошові перекази по платіжним системам
"Money Gram" та "Western Union Financial Services GmbH".

За отримані кошти позивач купував у
власників права вимоги до відповідних
гарантів. Придбані права вимоги в
подальшому відправляв у зворотному
напрямку тим же відправникам
переказів, фактично повертаючи їм їх
кошти за мінусом, від 2 до 5 відсотків
від суми (див. матеріали кримінального
провадження щодо руху коштів), які
залишались на його власних мережевих
реквізитах у зазначених системах у
вигляді відповідних до кожної операції
правах вимоги, як плату за послугу.

Тобто, ОСОБА_1 фактично виконував
функцію транзитера коштів, внаслідок
чого отримував дохід у розмірі від 2 до 5
відсотків суми транзиту.

Крім цього, використовуючи зазначені
вище платіжні системи ОСОБА_1 надавав
послуги з вводу/виводу, обміну,
конвертації (переведення у готівку та
навпаки) електронних грошей (гривня,
долар США, Євро, російський рубель).

Конвертація електронних коштів на
готівку відбувалась наступним чином:
замовники - власники електронних
грошей, за допомогою Інтернету через
сайт ОСОБА_1 або у телефонному режимі,
здійснювали замовлення про
конвертацію електронних грошей у
готівку, та пересилали необхідну суму
електронних грошей з свого
електронного гаманця на електронні
гаманці, які перебували у користуванні
ОСОБА_1

У подальшому, на протязі однієї доби,
замовники конвертації приходили за
адресою здійснення ОСОБА_1 своєї
діяльності, пред'являли паспорти та
отримували в замін за перераховані
електронні гроші електронних
платіжних систем "WebMoney Transfer" та "Liberty
Reserve S.A." готівку в сумі перерахованих
електронних грошей, за мінусом 3-5% від
перерахованої суми, як плату за вказану
послугу.

За зазначенні діяння позивач
притягнутий до кримінальної
відповідальності і вироком
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 05.05.2014 р. у справі
№727/11024/13-к визнаний винним у скоєнні
злочину передбаченого ч.2 ст.200 КК
України (а.с.78-80 т.1).

Тобто, узагальнюючи викладене вище,
слід прийти до висновку, що фактично
від зазначеної діяльності ОСОБА_1
отримував дохід, який складає 3-5% від
суми коштів, які транзитом проходили
через його рахунки та від суми коштів,
які він конвертував у готівку.

При цьому суд зазначає, ДПІ при
нарахуванні позивачеві податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб виходило із того, що
дохід ОСОБА_1 складав 100% від суми
коштів, які транзитом проходили через
його рахунки та від суми коштів, які він
конвертував у готівку. Зазначене
обґрунтовувалось тим, що
формування витрат у зв'язку із
відправкою коштів через системи
електронного обліку майнових прав
"WebMoney Transfer" та "Liberty Reserve S.A." є
неправомірним, оскільки дані платіжні
не зареєстровані на території України,
а тому не можуть братись до уваги, у
зв'язку із чим до доходу включено весь
прихід на рахунки ОСОБА_1

Дослідженням змісту зазначеної
діяльності позивача встановлено, що по
своїй правовій природі вона є
діяльністю у сфері фінансового
посередництва, яку, відповідно до
свідоцтва про сплату єдиного податку,
позивач не здійснював. Тобто, доходи
здобуті від такої діяльності є
доходами здобутими поза межами
господарської діяльності ОСОБА_1, а
тому окремо підлягають оподаткуванню.

Відповідно до п.9.9.1 ст.9 Закону №889
якщо джерело виплат будь-яких
оподатковуваних доходів є іноземним,
то сума такого доходу включається до
складу загального річного
оподатковуваного доходу платника
податку - їх отримувача, який
зобов'язаний подати річну податкову
декларацію (аналогічна норма щодо
декларування міститься і у ПК України).

Враховуючи те, що у перевіряємий період
кошти ОСОБА_1 отримував у т.ч. від
нерезидентів, він зобов'язаний був
подавати до ДПІ податкову декларацію
щодо його доходу, як фізичної особи. При
цьому суд зазначає, що декларування ним
свого доходу, як суб'єкта
господарювання не звільняє його від
обов'язку декларувати свої доходи, які
фізичної особи, здобуті поза межами
господарської діяльності.

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що ОСОБА_1 податкові
декларації щодо його доходу, як
фізичної особи у період часу з 2009 р. по
2012 р. не подавав.

Відповідно до п.120.1 ст.120 ПК України
неподання або несвоєчасне подання
платником податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), - тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

У зв'язку із неподанням позивачем до
ДПІ податкової декларації про його
доходи, як фізичної особи за 2011-2012 р.р.
до нього застосовано штраф у розмірі 340
грн. (170*2), який входить до структури
суми грошового зобов'язання,
визначеного оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням. За 2009-2010 р.р. до
позивача штраф за неподання податкових
декларацій не застосований у зв'язку із
відсутністю відповідальності за це
діяння у Законі №889, який був чинний на
той час.

За таких обставин суд вважає, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення в цій частині є
правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо доходу отриманого ОСОБА_1
внаслідок наведеної вище діяльності.

Так, відповідно до п.1.2 ст.1 Закону №889
дохід це сума будь-яких коштів,
вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел як на території
України, так і за її межами, а
відповідно до п.14.1.56 ст.14 ПК України
доходи це загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Аналізуючи зміст зазначених норм, у
сукупності із іншими положеннями
Закону №889 та ПК України, слід прийти до
висновку, що до доходу відносяться такі
активи платника податку, якими він може
володіти, розпоряджатись та
користуватись. Активи, якими платник
податку не володіє та які надійшли у
його відання тимчасово (транзитом,
тощо) не можуть вважатись його доходом.

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що кошти, які транзитом
проходили через рахунки ОСОБА_1 не
належали йому у 100% обсязі, а отже не є
його доходом.

Крім цього, органи досудового
розслідування під час здійснення
кримінального провадження за ст.212 КК
України не довели наявність в діяннях
ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого
цієї статтею КК України, саме у зв'язку
із неможливістю встановити суму
ухилення від сплати податків, а тому
постановою від 22.09.2014 р. кримінальне
провадження відносно ОСОБА_1 за
ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.212
КК України було закрите.

Аналізуючи банківські виписки, заявки
на отримання готівки, виписки по руху
коштів у системах електронного обліку
майнових прав "WebMoney Transfer" та "Liberty Reserve
S.A.", які дослідженні у судовому
засіданні, а також враховуючи
матеріали кримінального провадження
та вирок Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 05.05.2014 р. у справі
№727/11024/13-к, слід прийти до висновку, що
ОСОБА_1 від викладених вище
посередницьких операцій отримував
доходів, якій є значно менше того, який
йому визначило ДПІ.

ОСОБА_1, будучи у розумінні ПК України
та Закону №889 платником податків,
зобов'язаний був декларувати свій
дохід та відповідно сплачувати з нього
податки, однак розмір цього доходу мав
індивідуально визначатись по кожній
посередницький операції, що ДПІ не
зробило. При цьому суд зазначає, що
позивач будучи платником єдиного
податку, подавав до ДПІ звітність та
відповідно сплачував податки. До суми
доходу він, як платник податку, включав
дохід від його фінансової
посередницької діяльності, однак
зазначене ДПІ при прийнятті
оскаржуваних рішень не було враховане.

Відповідно до положень ПК України ДПІ є
контролюючим органом, який здійснює
адміністрування податків. Саме на ДПІ
покладено функцію визначати розмір
податкових зобов'язань платника
податку, у разі якщо останній не
визначає таке зобов'язання самостійно.

У цій справі при визначені ОСОБА_1 суми
грошового зобов'язання відповідач
допустив методологічну помилку його
розрахунку, що призвело до не
правильного визначення суми
зобов'язання.

Суд, в силу своєї правової природи, у
даному разі не вправі підмінювати
функції ДПІ, як органу контролю, а тому
він не може самостійно здійснити
донарахування податкового
зобов'язання позивачеві. Крім цього,
здійснити технічно нарахування
зобов'язання по наявним матеріалам
справи є не можливим, оскільки не
індивідуалізовані всі посередницькі
операції, які проводив ОСОБА_1

При цьому суд зазначає, що в ході
судового розгляду справи встановлено,
що ДПІ при визначенні суми податкового
зобов'язання допускала і технічні
помилки, які призвели до невірного
розрахунку суми зобов'язання. Зокрема в
додатку №2 до акту перевірки (а.с.36
зворотній бік, т.1) сума надходження на
рахунок ОСОБА_1 за 15.03.2011 р. складає 500
дол.сша., тоді як відповідно до
банківської виписки така сума складає
150 дол.сша. (представники ДПІ зазначену
помилку визнали).

За таких обставин податкове
повідомлення - рішення від 23.06.2014 р.
№ в частині донарахування
податкових зобов'язань позивачеві,
внаслідок його посередницької
діяльності, та штрафних санкцій у
зв'язку із цим, є протиправним та
підлягає скасуванню.

Крім цього, до структури
донарахованого податкового
зобов'язання входить інвестиційний
прибуток, який, згідно позиції ДПІ,
ОСОБА_1 отримав внаслідок реалізації
ТзОВ «Компанія з управління активами
та адміністратор пенсійних фондів
«Цитаделе Ассет Менеджмент Україна»
інвестиційних сертифікатів
номінальною вартістю 10,00 грн., в
кількості 220 шт. (а.с.31 т.1), згідно
договору купівлі-продажу цінних
паперів №02В-67/2011 від 04.08.2011 р.

Згідно п.170.2.2 ст.170 ПК України
інвестиційний прибуток розраховується
як позитивна різниця між доходом,
отриманим платником податку від
продажу окремого інвестиційного
активу, та його вартістю, що
визначається із суми витрат на
придбання такого активу з урахуванням
норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту
(крім операцій з деривативами).

Відповідно п.170.2.6 ст.170 ПК України до
складу загального річного
оподатковуваного доходу платника
податку включається позитивне
значення загального фінансового
результату операцій з інвестиційними
активами за наслідками такого звітного
(податкового) року.

Загальний фінансовий результат
операцій з інвестиційними активами
визначається як сума інвестиційних
прибутків, отриманих платником податку
протягом звітного (податкового) року,
зменшена на суму інвестиційних
збитків, понесених платником податку
протягом такого року.

Так, відповідно до акту перевірки
позивачем ТзОВ «Компанія з управління
активами та адміністратор пенсійних
фондів «Цитаделе Ассет Менеджмент
Україна» реалізовано інвестиційні
сертифікати номінальною вартістю 10,00
грн. в кількості 220 шт. за 3371,60 грн.

Зазначені інвестиційні сертифікати
позивач придбав у ТзОВ «Компанія з
управління активами та адміністратор
пенсійних фондів «Парекс Ассет
Менеджмент Україна» на підставі
договору купівлі-продажу цінних
паперів №02-322/2008 від 25.02.2008 р. за 5007,20 грн.
(а.с.128-130, т.1).

Отже внаслідок проведення такої
операції позивач не здобув
інвестиційного прибутку, а здобув
інвестиційний збиток (3371,60-5007,20=-1635,6).
ДПІ при визначенні інвестиційного
прибутку, суму доходів від продажу
інвестиційних сертифікатів зменшувала
на номінальну вартість інвестиційних
сертифікатів, яка є меншою їх фактичної
вартості. При цьому суд зазначає, що ДПІ
проводило перевірку на підставі
документів переданих їй органом
досудового розслідування, які були
вилученні в ході кримінального
провадження, а тому помилково не
врахувала наявність інших документів,
які спростовують її судження
викладенні в акті перевірки.

За таких обставин податкове
повідомлення - рішення від 23.06.2014 р.
№ в цій частині також є
протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позиції позивача, відповідно до
якої оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є незаконним,
оскільки прийняте всупереч положень
п.86.9 ст.86 ПК України, суд зазначає
наступне.

Так, відповідно до п.86.9 ст.89 ПК України
у разі якщо грошове зобов'язання
розраховується контролюючим органом
за результатами перевірки, проведеної
з обставин, визначених підпунктом 78.1.11
пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо
кримінального провадження, у якому
розслідується кримінальне
правопорушення стосовно посадової
особи (посадових осіб) платника
податків (юридичної особи) або фізичної
особи - підприємця, що перевіряється,
предметом якого є податки та/або збори,
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки
приймається таким контролюючим
органом протягом 10 робочих днів з дня,
наступного за днем отримання цим
контролюючим органом відповідного
судового рішення (обвинувальний вирок,
ухвала про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами), що набрало законної сили.

Згідно із пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України
позапланова перевірка проводиться,
якщо отримано судове рішення суду
(слідчого судді) про призначення
перевірки або постанову органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, слідчого, прокурора,
винесену ними відповідно до закону.

Разом з цим, позапланова перевірка
позивача, на підставі якої
донараховано оскаржуване зобов'язання,
проведена відповідно до п.п.78.1.5 п.78.1
ст.78 ПК України на підставі наказу №849
від 20.05.2014 р., який позивачем не
оскаржений.

Згідно п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України
позапланова перевірка проводиться у
разі коли платником податків подано в
установленому порядку контролюючому
органу заперечення до акта перевірки
або скаргу на прийняте за її
результатами податкове
повідомлення-рішення, в яких
вимагається повний або частковий
перегляд результатів відповідної
перевірки або скасування прийнятого за
її результатами податкового
повідомлення-рішення у разі, коли
платник податків у своїй скарзі
(запереченнях) посилається на
обставини, що не були досліджені під
час перевірки, та об'єктивний їх
розгляд неможливий без проведення
перевірки. Така перевірка проводиться
виключно з питань, що стали предметом
оскарження. Дослідженням матеріалів
справи встановлено, що обставини для
проведення позапланової перевірки
позивача на підставі пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК
України у даному разі були наявні.

Отже досліджена перевірка проведена на
підставі п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України, а
не пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України, а тому на
ДПІ обмеження при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, передбачені п.86.9
ст.89 ПК України, не розповсюджувались.

Крім цього, відповідно до п.58.4 ст.58 ПК
України у разі коли судом за
результатами розгляду кримінального
провадження про кримінальне
правопорушення, предметом якого є
податки, збори, винесено обвинувальний
вирок, що набрав законної сили, або
винесено рішення про закриття
кримінального провадження за
нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням, та
прийняти податкове
повідомлення-рішення про нарахування
платнику таких податкових зобов'язань
і застосування стосовно нього штрафних
(фінансових) санкцій у розмірах,
визначених цим Кодексом.

Складання та надсилання платнику
податків податкового
повідомлення-рішення за податковими
зобов'язаннями платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням,
забороняється до набрання законної
сили судовим рішенням у кримінальному
провадженні або винесення ухвали про
закриття такого кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами.

Абзац другий цього пункту не
застосовується, коли податкове
повідомлення-рішення надіслане
(вручене) до повідомлення особі про
підозру у вчиненні кримінального
правопорушення.

Дослідженням матеріалів кримінального
провадження встановлено, що відносно
ОСОБА_1 процесуальне рішення щодо
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення не
приймалось, кримінальне провадження
було фактове.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а згідно з ч.2 зазначеної
статті в адміністративних справах про
протиправність рішення суб'єктів
владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім цього, пп. 4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України
встановлено презумпцію правомірності
рішень платника податку. При цьому з
урахуванням норм ст.ст.61, 44 ПК України
саме на контролюючі органи
покладається обов'язок контролювати
правильність формування даних
податкового обліку платників податків,
у тому числі щодо правильності
складення та достовірності первинних
документів.

Позивач по справі частково
обґрунтовано довів свої вимоги щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення, а ДПІ не надала
суду у повному обсязі докази, які б
свідчили про порушення позивачем вимог
податкового законодавства України.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене
суд прийшов до висновку, що позов
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області про скасування податкового
повідомлення - рішення від 23.06.2014 року
№ - підлягає задоволенню
частково, відповідно до мотивувальної
частини цього рішення.

Судові витрати суд розподіляє
відповідно до положень ст.94 КАС
України, із врахуванням пропорційності
задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст.158 - 163, 167 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області про
визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області
№ від 23.06.2014 р. у частині
донарахування ОСОБА_1 грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 2435021 (два мільйони
чотириста тридцять п'ять тисяч
двадцять одна) грн. 22 коп. у т.ч. за
основним платежем 2183609 (два мільйони
сто вісімдесят три тисячі шістсот
дев'ять) грн. 94 коп., за штрафними
(фінансовими санкціями) 251411 (двісті
п'ятдесят одна тисяча чотириста
одинадцять) грн. 28 коп.

У решті позовних вимог у задоволенні
позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати у
вигляді сплаченого квитанціями №250 від
29.07.2014 р. та №434 від 17.07.2014 р. судового
збору в розмірі 485 (чотириста
вісімдесят п'ять) грн. (пропорційно
задоволеним вимогам).

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо

Суддя
О.В. Анісімов

Постанова в повному обсязі складена 18
листопада 2014 року .