Справа № 813/5919/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/5919/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі колегії:
головуючого - судді
судді
судді
секретаря судового засідання
представника позивача
представника відповідачів
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх
справ України, Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про визнання
протиправними наказів, поновлення на
посаді та виплату грошового
ОСОБА_3 звернувся у Львівський окружний
адміністративний суд з позовом до
Міністерства внутрішніх справ України,
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області, в якому просить:
- визнати протиправним наказ №1541 ос від
13 серпня 2014 року Міністра внутрішніх
справ України Авакова А.Б. про
звільнення із займаної посади
начальника управління по боротьбі з
організованою злочинністю ГУ МВС
України у Львівській області
полковника міліції ОСОБА_3 та поновити
його в займаній посаді і виплатити
грошове забезпечення за час вимушеного
- визнати протиправним наказ №344 ос від
13 серпня 2014 року начальника ГУ МВСУ у
Львівській області полковника Загірія
Д.Д. про переміщення начальника
управління по боротьбі з організованою
злочинністю ГУ МВС України у
Львівській області полковника міліції
ОСОБА_3 на посаду заступника начальника
Самбірського МВ ГУМВСУ у Львівській
області, поновити на займаній посаді і
виплатити грошове забезпечення за час
В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що наказ Міністра
внутрішніх справ №1541 о/с від 13.08.2014 року
та наказ начальника ГУМВСУ у
Львівській області № 344 о/с від 13.08.2014
року є протиправними і підлягають
скасуванню, оскільки такі прийняті під
час перебування позивача на лікуванні
у зв'язку з хворобою, що в свою чергу
порушує норми, встановлені ч. 3 ст. 40
Кодексу законів про працю України.
Також позивач зазначає, що при
прийнятті спірних наказів не враховано
вимог Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року
(надалі - Положення). Так, наказом № 1541
о/с від 13.08.2014 року позивача звільнено з
посади начальника Управління по
боротьбі з організованою злочинністю
ГУ МВСУ у Львівській області на
підставі п.21 Положення, зарахувавши
його в розпорядження ГУМВСУ у
Львівській області. Вказана норма не
передбачає звільнення особи з займаної
посади, а лише встановлює обов'язок
особи рядового та начальницького
складу проходити службу там, де це
викликано інтересами служби і
обумовлено наказами прямих
начальників. Порядок призначення на
посади, переміщення і просування по
службі врегульований розділом IV
Положення та передбачає вичерпний
перелік підстав переміщення осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу з вищих посад на
нижчі. При цьому, у разі такого
переміщення, подальше проходження
особою служби оформляється
В даному випадку, мало місце звільнення
позивача з посади та подальше
призначення його на іншу - нижчу посаду
без його згоди та рапорту, чим порушено
його права. Звільнення особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ є видом
дисциплінарного стягнення, що
передбачені ст. 12 Закону України «Про
дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» (далі -
Дисциплінарний статут), які
накладаються за порушення службової
Позивач зазначає, що за період роботи
на посаді начальника управління по
боротьбі з організованою злочинністю
ГУ МВС України у Львівській його
неодноразово нагороджено за високі
досягнення на займаній посаді. Жодних
фактів порушення службової дисципліни
встановлено не було. З урахуванням
викладеного вважає, що спірні накази є
протиправними та такими, що підлягають
Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав повністю з
підстав викладених у позовній заяві та
додаткових поясненнях. Просив
задовольнити такий в повному обсязі.
Представник відповідачів в судовому
засіданні проти задоволення даного
адміністративного позову заперечив.
Вказав, що у зв'язку з неналежним
виконанням та несумлінним ставленням
до своїх службових обов'язків 05.08.2014
року начальником Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області направлено
Міністру внутрішніх справ України
подання №1-3152 про звільнення позивача
із займаної посади. Таке подання було
погоджено Головним управлінням по
боротьбі з організованою злочинністю.
У зв'язку з цим 13.08.2014 року Міністром
внутрішніх справ України було видано
наказ № 1541 о/с, яким звільнено позивача
з займаної посади на підставі п.21
Положення, зарахувавши його в
розпорядження ГУМВСУ у Львівській
області. При цьому, представник
відповідачів зазначає, що у зв'язку з
відсутністю в штаті ГУМВСУ у
Львівській області вакантних посад,
рівнозначних посаді, яку займав
позивач, йому було запропоновано ряд
інших посад, однак він відмовився від
таких. У зв'язку з чим, наказом № 344 о/с
від 13.08.2014 року позивача було
призначено виконуючим обов'язки
заступника начальника міського
відділу - начальника міліції
громадської безпеки Самбірського
міського відділу ГУМВСУ у Львівській
області. Вважає, що відповідачі при
винесенні оскаржуваних наказів діяли
на підставі і в межах повноважень,
передбачених законодавством України, а
відтак відсутні законні підстави для
задоволення позовних вимог. Тому
просить відмовити у задоволенні
адміністративного позову у повному
Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне:
Полковник міліції ОСОБА_3 з 04.07.2011 року
походив службу в управлінні по
боротьбі з організованою злочинністю
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області на посаді начальника
05.08.2014 року начальником ГУМВСУ у
Львівській області було направлено
Міністру внутрішніх справ України
подання №1-3152 про звільнення з посади
полковника міліції ОСОБА_3 (а.с.38)
Листом Головного управління по
боротьбі з організованою злочинністю
від 09.08.2014 року №9/11-9631, адресованим
начальнику Департаменту кадрового
забезпечення МВС України, повідомлено,
що керівництво Головного управління не
заперечує щодо звільнення з посади
начальна УБОЗ ГУ МВС України у
Львівській області полковника міліції
На підставі зазначеного вище подання,
відповідно до вимог пункту 21 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, наказом від 13.08.2014
року №1541о/с позивача звільнено з
посади начальника управління по
боротьбі з організованою злочинністю
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області, зарахувавши його в
розпорядження ГУМВСУ у Львівській
Цього ж дня позивача повідомлено про
зміст вказаного наказу, роз'яснено
вимоги п.21 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ та
запропоновано три посади. А саме:
першого заступника начальника
районного відділу районного відділу -
начальника слідчого відділення
Жидачівського районного відділу
ГУМВСУ у Львівській області;
заступника начальника районного
відділу - начальника міліції
громадської безпеки Галицького
районного відділу ЛМУ ГУМВСУ у
Львівській області; заступника
начальника міського відділу -
начальника міліції громадської
безпеки Самбірського міського відділу
ГУМВСУ у Львівській області. Від
запропонованих посад позивач
відмовився, про що складено акт від
13.08.2014 року (а.с.36).
З цього приводу, було проведено
службову перевірку, результати якої
оформлено висновком від 13.08.2014 року (а.с.
Наказом по особовому складу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області від
13.08.2014 року №344о/с полковника міліції
ОСОБА_3 призначено виконуючим обов'язки
заступника начальника міського
відділу - начальника міліції
громадської безпеки Самбірського
міського відділу ГУМВС, увільнивши
його від посади начальника управління
по боротьбі з організованою
злочинністю (а.с.25).
Листом від 14.08.2014 року №1/8-3298 позивача
повідомлено про необхідність прибути
для ознайомлення з наказом від 13.08.2014
року №344о/с в управління кадрового
забезпечення ГУ МВС України у
Львівській області. Також в даному
листі вказано, що позивача повідомлено
про наявність наказу від 13.08.2014 року
№1541о/с, однак він відмовився
ознайомитись з таким (а.с.33).
З наявної матеріалах справи Довідки
про тимчасову непрацездатність особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ,
військовослужбовця внутрішніх військ
МВС України судом встановлено, що
ОСОБА_3 перебував на амбулаторному
лікуванні з 13.08.2014 року по 13.08.2014 року
Не погодившись з вищевказаними
наказами позивач звернувся до суду.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) на спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби поширюється юрисдикція
адміністративних судів. Пунктом 15 ч. 1
ст. 3 КАС України визначено, що публічна
служба - це діяльність на державних
політичних посадах, професійна
діяльність суддів, прокурорів,
військова служба, альтернативна
(невійськова) служба, дипломатична
служба, інша державна служба, служба в
органах влади Автономної Республіки
Крим, органах місцевого
Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до ст. 43 Конституції України
громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.
Правові засади і гарантії здійснення
громадянами України права
розпоряджатися своїми здібностями до
продуктивної і творчої праці
визначаються Кодексом законів про
працю України № 322-VIII від 10.01.1972 року із
наступними змінами та доповненнями
(далі -КЗпП України).
Згідно з приписами ч. 3 ст. 40 КЗпП
України не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що наказ №1541 ос від
13 серпня 2014 року та наказ №344 ос від 13
серпня 2014 року винесені в період
тимчасової непрацездатності позивача,
перебування такого на амбулаторному
лікування з діагнозом - локалізований
парадонтит, гострий перебіг, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи Довідкою про тимчасову
непрацездатність ОСОБА_3 З пояснень
представника позивача судом
встановлено, що про дану обставину
позивачем було повідомлено
керівництво ГУМВСУ у Львівській
області. Відтак, за наведених обставин,
суд вважає, що відповідачем не було
дотримано вказаної вище гарантії при
звільненні позивача, передбаченої
Кодексом законів про працю України.
Проходження служби в органах
внутрішніх справ регламентується
спеціальним законодавством - Законом
України «Про міліцію», Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України (надалі -
Положення), введеним в дію Постановою
Кабінету Міністрів України від 29.07.1991
року №114, Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України (далі
- Дисциплінарний статут), затвердженим
Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV
та Правилами поведінки та професійної
етики осіб рядового та начальницького
складу ОВС України від 22.02.2012 року №155.
Зі змісту спірних наказів судом
встановлено, що такі прийняті
відповідно до п.21 Положення.
Абзацом 4 п. 21 Положення передбачено, що
особи рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ зобов'язані
проходити службу там, де це викликано
інтересами служби і обумовлено
наказами прямих начальників.
Направлення для проходження служби за
межами республіки здійснюється за
згодою працівника в порядку,
встановленому законодавством.
Вказана норма визначає обов'язок особи
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України
проходити службу за направленням, яке
обумовлено наказом прямого начальника,
однак не передбачає звільнення особи з
Разом з цим звільнення особи з посади є
видом дисциплінарного стягнення,
визначеним п.6 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного
статуту. При цьому, порядок, умови та
підстави накладення адміністративних
стягнень передбачені Розділом ІV
Дисциплінарного статуту.
Дисциплінарні стягнення, в тому числі
звільнення особи з посади,
накладаються за порушення службової
Статтею 1 Дисциплінарного статуту
передбачено, що службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та ОСОБА_1 працівника
органів внутрішніх справ України.
Службова дисципліна в органах
внутрішніх справ досягається:
створенням належних умов проходження
служби особами рядового і
начальницького складу; набуттям
високого рівня професіоналізму;
забезпеченням гласності та
об'єктивності під час проведення
оцінки результатів службової
діяльності; дотриманням законності і
статутного порядку; повсякденною
вимогливістю начальників до підлеглих,
постійною турботою про них, виявленням
поваги до їх особистої гідності;
вихованням в осіб рядового і
начальницького складу високих
моральних і ділових якостей;
забезпеченням соціальної
справедливості та високого рівня
соціально-правового захисту; умілим
поєднанням і правильним застосуванням
заходів переконання, примусу,
дисциплінарного та громадського
впливу; належним виконанням умов
контракту про проходження служби.
Невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни
вважається дисциплінарним проступком
(ст. 2 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного
статуту з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
міністром внутрішніх справ України.
Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ.
Зміст наказу доводиться до відома
особи рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу.
При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
З пояснень представника відповідачів
та письмових доказів, долучених до
матеріалів справи судом встановлено,
що службове розслідування відносно
полковника міліції ОСОБА_3 не
призначалось та не проводилось,
оскільки не було встановлено факту
вчинення ним дисциплінарного
проступку. Разом з цим, на вимогу суду
представник відповідачів не зміг
пояснити причин та не подав належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
наявність достатніх підстав для
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у виді
звільнення з посади.
Представник відповідачів вказав, що
зазначене у спірному наказі № 1541о/с від
13.08.2014 року формулювання «звільнити
полковника міліції ОСОБА_3 з посади
начальника управління по боротьбі з
організованою злочинністю Головного
управління МВС України у Львівській
області, зарахувавши його в
розпорядження Головного управління
МВС України у Львівській області»
полягало у фактичному усуненні його
від посади для вибору місця служби.
Суд не бере до уваги вказані доводи,
оскільки в законодавстві, яке регулює
спірні відносини відсутнє поняття
усунення особи з посади. Статтею 17
Дисциплінарного статуту передбачено
можливість відсторонення особи від
посади із збереженням посадового
окладу, окладу за спеціальне звання,
надбавок за вислугу років та
безперервну службу на час проведення
службового розслідування. При цьому,
про відсторонення особи від посади
повинен видаватись окремий наказ.
Судом враховано, що відносно позивача
не проводилось службового
розслідування та, відповідно, не було
винесено наказу про його відсторонення
від посади на період проведення такого.
Вказана обставина не заперечується
Разом з тим, суд зазначає, що з аналізу
п. 21 Положення та змісту спірних
наказів слідує, що фактично позивача
скеровано в розпорядження ГУ МВС
України у Львівській області для
подальшого переміщення в службі. Таке
переміщення фактично відбулось шляхом
призначення позивача виконуючим
обов'язки заступника начальника
міського відділу - начальника міліції
громадської безпеки Самбірського
міського відділу ГУМВСУ у Львівській
області. При цьому, вказана посада є
нижчою ніж та, яку попередньо займав
Судом встановлено, що на момент
звільнення ОСОБА_3 присвоєно
спеціальне звання полковника міліції.
Згідно з п. 2 Положення вказане
спеціальне звання відноситься до
старшого начальницького складу.
Відповідно до п.42 Положення,
переміщення по службі осіб середнього,
старшого і вищого начальницького
складу провадиться на нижчі посади - за
підставами, передбаченими пунктом 45
Рішення про переміщення по службі осіб
середнього, старшого або вищого
начальницького складу приймається
відповідним начальником з урахуванням
думки їх прямих начальників і
колективу працівників.

Пунктом 45 Положення встановлено, що
переміщення осіб середнього, старшого
і вищого начальницького складу з вищих
посад на нижчі провадиться:

а) при скороченні штатів;

б) за станом здоров"я згідно з висновком
військово-лікарської комісії;

в) за особистим проханням;

г) за службовою невідповідністю,
виходячи з професійних моральних і
особистих якостей;

д) у порядку дисциплінарного стягнення
відповідно до Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ або за
клопотанням товариського суду честі
середнього і старшого начальницького
складу.

Переміщення осіб середнього, старшого
і вищого начальницького складу на
нижчі посади при скороченні штатів і за
станом здоров"я провадиться прямими
начальниками в межах наданих їм прав за
умови, якщо немає можливості для
призначення на рівнозначну посаду.

Зниження в посаді в порядку
дисциплінарного стягнення провадиться
начальником, якому таке право надано
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ.

У наказах по особовому складу про
переміщення осіб середнього, старшого
і вищого начальницького складу на
нижчі посади зазначаються підстави
переміщення, передбачені цим пунктом.

Зі змісту спірних наказів судом не
встановлено підстав, передбачених
вказаним Положенням, для переміщення
позивача по службі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку що відповідачі при звільненні
позивача з посади начальника
Управління по боротьбі з організованою
злочинністю ГУМВСУ у Львівській
області та призначенні його на посаду
виконуючого обов'язки заступника
начальника міського відділу -
начальника міліції громадської
безпеки Самбірського міського відділу
ГУМВСУ у Львівській області порушили
вказані вище норми Конституції
України, Кодексу законів про працю
України, Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України та
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України.

Відповідно до наказу № 1541о/с від 13.08.2014
року звільнення позивача з посади
відбулось на підставі подання
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області № 1/1-3152 від 05.08.2014 року.

Аналізуючи зміст зазначеного подання
судом встановлено, що підставами для
звільнення позивача з посади була
низька результативність роботи
підпорядкованого йому підрозділу
протягом 1 кварталу 2014 року,
відсутність контролю позивача за
роботою структурних підрозділів УБОЗ
та невжиття ним практичних заходів для
покращення роботи.

Суд зазначає, що факти, які викладені у
зазначеному вище поданні не є самі по
собі достатніми підставами для
звільнення позивача з посади, а лише
можуть бути підставами для проведення
службового розслідування, за умови, що
такі дії позивача підпадають під
визначення дисциплінарного проступку.

З наявного в матеріалах справи
Ранжування результатів
оперативно-службової діяльності
спецпідрозділів БОЗ судом встановлено,
що за період керівництва ОСОБА_3 УБОЗ
ГУМВСУ у Львівській області за 2013 рік
вказаний підрозділ зайняв шосте місце
серед 27 спецпідрозділів БОЗ, за перший
квартал 2014 року - третє загальне місце
серед 27 підрозділів БОЗ, за п'ять
місяців 2014 року - перше загальне місце
серед 27 підрозділів БОЗ.

Показники роботи УБОЗ ГУМВСУ у
Львівській області за перший квартал
та 4 місяці 2014 року відображені у
наявних в матеріалах справи довідках
про результати оперативно-службової
діяльності.

Окрім цього, судом враховано наявне в
матеріалах справи колективне
звернення особового складу управління
по боротьбі з організованою
злочинністю ГУМВСУ у Львівській
області (а.с.121-126). Зі змісту якого
встановлено, що увесь колектив
підрозділу заперечує щодо звільнення
ОСОБА_3 з займаної посади. В
обґрунтування вказаної заяви
зазначено, що під час перебування
позивача на посаді начальника
підрозділу таким досягнуто значних
досягнень, при яких значно покращились
показники роботи спецпідрозділу.

Також, вказане колективне звернення
підтримано Головою Львівської
обласної ради у відповідному листі,
направленому на адресу Міністра
внутрішніх справ України (а.с. 81), в
якому позитивно оцінено результати
роботи УБОЗ ГУМВСУ у Львівській
області.

З послужного списку ОСОБА_3 особистий
№?М06252 видно, що за період проходження
служби у підрозділі БОЗ такий
неодноразово нагороджувався за
вагомий внесок у справах по боротьбі зі
злочинністю.

Відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють не лише чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також чи такі рішення прийняті
обґрунтовано, добросовісно, розсудливо
та безсторонньо.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача.

Відповідачами не доведено
правомірності оскаржуваних наказів.

В той же час позивач довів
обґрунтованість позовних вимог
належними та допустимими доказами.

Наведене дає підстави для висновку про
протиправність оскаржених наказів.

Суд зазначає, що згідно з п.10.2 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове
рішення в адміністративній справі», в
разі задоволення позову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи його окремих положень
суд повинен зазначити про це в судовому
рішенні та одночасно застосувати один
із встановлених законом способів
захисту порушеного права позивача: про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

Відповідно до п. 24 Положення порушене
право особи рядового або
начальницького складу підлягає
негайному поновленню; у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 08.02.1995 року (зі змінами і
доповненнями) затверджено Порядок
обчислення середньої заробітної плати,
який застосовується у випадку виплати
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи.

Згідно з наявною в матеріалах справи
довідкою № 1138 від 05.09.2014 року (а.с. 23)
розмір грошового забезпечення
позивача за червень 2014 року становив
9674,88 грн. (без врахування отриманої
матеріальної допомоги), за липень 2014
року 9726,04 грн. У червні та липні 2014 року
було 42 робочих днів. Таким чином,
середньоденний заробіток позивача
становив 461,93 грн. (9674,88 грн.+9726,04 грн. : 42).
З урахуванням кількості робочих днів
вимушеного прогулу за період з 14.08.2014
року по 31.10.2014 року, розмір грошового
забезпечення, що підлягає виплаті
позивачу становить 25868,08 грн. Згідно з
довідками Самбірського МВ ГУМВСУ у
Львівській області № 9235 від 24.09.2014 року
(а.с.48) та № 10063 від 21.10.2014 року (а.с.181) за
період роботи з 13.08.2014 року по 30.09.2014
року позивачу нараховано та виплачено
грошове забезпечення в сумі 2732,66 грн., а
за період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року -
1694,25 грн. Таким чином, різниця в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, яку слід
стягнути на користь позивача становить
21441,17 грн.

Розмір грошового забезпечення за один
місяць, обрахований відповідно до п.8
Порядку, та стягнення якого підлягає до
негайного виконання у зв'язку з
поновленням на посаді, становить 10393,42
грн.

Відповідно до ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
сплачений позивачем судовий збір
підлягає стягненню з Державного
бюджету України на користь позивача.

Керуючись статтями. 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Міністерства внутрішніх справ
України № 1541 о/с від 13.08.2014р. «По
особовому складу».

Визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області № 344 о/с від
13.08.2014р. «По особовому складу».

Поновити полковника міліції ОСОБА_3 на
посаді начальника управління по
боротьбі з організованою злочинністю
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області з 14 серпня 2014 року.

Стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області на користь ОСОБА_3
(місце проживання: АДРЕСА_1) 21441
(двадцять одну тисячу чотириста сорок
одну) грн. 17 коп. грошового забезпечення
за час вимушеного прогулу.

Постанову в частині поновлення на
посаді ОСОБА_3 та стягнення на його
користь грошового забезпечення у межах
суми стягнення за один місяць в розмірі
10393 (десять тисяч триста девяносто три)
грн. 42 коп. звернути до негайного
виконання.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 73
(сімдесят три) гривні 08 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
Кузан Р.І.

Суддя
Грень Н.М.

Суддя
Кухар Н.А.