Справа № 523/18451/13-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
523/18451/13-а

Категорія: 2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Малиновський О.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого -судді
Романішина В.Л.,

суддів Димерлія
О.О., Єщенка О.В.,

за участю секретаря
Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Одесі
апеляційну скаргу Національного
університету харчових технологій на
постанову Суворовського районного
суду м.Одеси від 08 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Національного університету харчових
технологій про визнання протиправною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Суворовського районного суду м.Одеси з
адміністративним позовом до
Національного університету харчових
технологій (НУХТ) про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача щодо ненадання відповідей
на запити від 11.09.2013р., від 23.09.2013р. та від
31.10.2013р., зобов'язання протягом п'яти
днів надати позивачу обґрунтовані
відповіді на його запити від 11.09.2013р.,
від 23.09.2013р. та від 31.10.2013р. відповідно до
Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він неодноразово
звертався до відповідача із запитами
щодо надання публічної інформації. На
запит від 11.09.2013р. Університет надав
позивачу відповідь листом від 16.09.2013р.,
однак не було надано завіреної копії
довіреності, виданої Університетом на
ім'я директора закладу освіти
«Одеській інститут післядипломної
освіти НУХТ»; не надано копії
нормативно-правових актів, які
прийняті МОН України, в частині
виконання Закону; не надано інформацію,
якою володіє НУХТ щодо гуртожитку
Державного закладу освіти «Одеський
інститут післядипломної освіти НУХТ».
Не погоджується позивач і з отриманими
відповідями на його запити від 23.09.2013р.
та від 31.10.2013р., посилаючись на те, що
відповідачем повторно не надано копії
довіреності, не надано штатний розпис
гуртожитку, завірених копій документів
щодо надзвичайних ситуацій, трудових
конфліктів та інших документів,
завірених копій документів, які
містять інформаційні вимоги для посад
співробітників гуртожитку, а також
відмовлено у наданні документів та
інформації стосовно замовлення
відповідачем фінансових послуг. На
думку позивача, відповіді надано
відповідачем не по суті запитів, що
відповідно до ч.2 ст.22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
вважається відмовою в наданні
інформації.

Національний університет харчових
технологій проти позову заперечив,
зазначивши, що на запити позивача від
11.09.2013р., 23.09.2013р. та від 31.10.2013р. листами
від 16.09.2013р., 30.09.2013р. та від 05.11.2013р.
відповідно Університет надав
обґрунтовану відповідь. В задоволенні
позову відповідач просив відмовити.

Постановою Суворовського районного
суду м.Одеси від 08.04.2014р. позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії Національного
університету харчових технологій у
наданні в повному обсязі відповідей на
інформаційні запити ОСОБА_1 від 11.09.2013р.,
від 23.09.2013р. та від 31.10.2013р. Зобов'язано
Національний університет харчових
технологій у п'ятиденний строк надати
належні та обґрунтовані відповіді на
запит ОСОБА_1 від 11.09.2013р. на питання під
№1, на інформаційний запит від 23.09.2013р.
на питання під №1, №4а, №4d, №4е, на
інформаційний запит від 31.10.2013р.
відповідно до вимог Закону України
«Про доступ до публічної інформації».

Приймаючи вказане рішення суд першої
інстанції виходив з того, що позивач,
реалізуючи своє право доступу до
інформації за інформаційними запитами,
мав право отримати достовірну, точну та
повну інформацію або за наявності
підстав вмотивовану відмову,
передбачену ст.22 Закону України «Про
доступ до публічної інформації», чого
відповідачем у повному обсязі при
наданні відповідей дотримано не було.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, Національний університет
харчових технологій подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції, як таке,
що прийняте із порушенням норм
матеріального права, з неповним
з'ясуванням обставин справи, та
прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як зазначалось вище, оскаржуваною
постановою Суворовський районний суд
м.Одеси зобов'язав Національний
університет харчових технологій у
п'ятиденний строк надати належні та
обґрунтовані відповіді на запит ОСОБА_1
від 11.09.2013р. на питання під №1, на
інформаційний запит від 23.09.2013р. на
питання під №1, №4а, №4d, №4е, на
інформаційний запит від 31.10.2013р.
відповідно до вимог Закону України
«Про доступ до публічної інформації».

На підставі ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
постанову суду від 08.04.2014р. в межах
вимог апеляційної скарги
Національного університету харчових
технологій, тобто в частині вимог, які
задоволено оскаржуваним судовим
рішенням.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
11.09.2014р. ОСОБА_1 звернувся до
Національного університету харчових
технологій з запитом на інформацію, в
якому, з посиланням на ст.34 Конституції
України та Закону України «Про доступ
до публічної інформації», серед іншого,
просив надати завірені, згідно з
нормами чинного законодавства України,
копії документів, які містять
інформацію про права та зобов'язання
директора Державного закладу освіти
«Одеський інститут післядипломної
освіти Національного університету
харчових технологій», зокрема,
документи, якими передбачено право
звернення до органів державної влади
України (в тому числі органів місцевого
самоврядування та місцевих державних
адміністрацій), право на розробку та
використання фірмового бланку
установи.

У відповіді від 16.09.2013р. на запит від
11.09.2013р. Національний університет
харчових технологій повідомив ОСОБА_1,
що документом, який містить інформацію
про права та зобов'язання директора
Державного закладу освіти «Одеський
інститут післядипломної освіти
Національного університету харчових
технологій» є Положення «Про Державний
заклад освіти «Одеський інститут
післядипломної освіти Національного
університету харчових технологій», яке
позивачу було надіслано листом від
06.09.2013р. №01-513; документом, який
підтверджує право Директора інституту
звертатися до органів державної влади
є довіреність, видана університетом.

Отримавши таку відповідь на поставлене
ним питання в запиті від 11.09.2013р. ОСОБА_1
23.09.2013р. звернувся до відповідача із
запитом, в пункті 1 якого просив надати
завірені копії довіреностей, виданих
Національним університетом харчових
технологій директору Державного
закладу освіти «Одеський інститут
післядипломної освіти Національного
університету харчових технологій»,
дійсних у термін з 1 січня 2012 року по 23
вересня 2013 року.

Листом від 30.09.2013р. Університет
відмовив ОСОБА_1 у наданні запитуваної
ним копії довіреності, посилаючись на
те, що вона містить персональні дані
директора Державного закладу освіти
«Одеський інститут післядипломної
освіти Національного університету
харчових технологій», обробка яких,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
захист персональних даних», не
допускається без його згоди, крім
випадків, визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині
вимог щодо зобов'язання відповідача
надати обґрунтовані відповіді на
питання №1 запиту від 11.09.2013р. та
питання №1 запиту від 23.09.2013р. суд
першої інстанції дійшов висновку про
неправомірність відмови в наданні
позивачу копії довіреності, виданої
Національним університетом харчових
технологій на ім'я директора
Державного закладу освіти «Одеський
інститут післядипломної освіти
Національного університету харчових
технологій».

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що суд першої
інстанції неправомірно зобов'язав
відповідача надати позивачу
запитувану інформацію не врахувавши
положення Закону України «Про захист
персональних даних».

Колегія суддів критично ставиться до
таких тверджень апелянта, оскільки
ОСОБА_1 було запитано інформацію, якою
встановлюються права та обов'язки
директора відокремленого підрозділу
відповідача, який є особою, що виконує
делеговані повноваження у сфері
надання освітніх послуг та отримує
заробітну плату за рахунок бюджетних
коштів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Частиною 7 статті 6 вказаного Закону
передбачено, що обмеженню доступу
підлягає інформація, а не документ.
Якщо документ містить інформацію з
обмеженим доступом, для ознайомлення
надається інформація, доступ до якої не
обмежений.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
повинен був надати позивачу запитувану
ним довіреність, а в частині
інформації, що містить персональні
дані Директора, відомості в такій
довіреності могли б бути приховані. А
відтак, висновок суду першої інстанції
про ненадання відповідачем в повному
обсязі відповідей на питання під №1
запитів від 11.09.2013р. та від 23.09.2013р. є
правильним.

Також, в пункті 4 запиту від 23.09.2013р.
ОСОБА_1, серед іншого, просив надати
завірені копії документів, які
стосуються гуртожитку Державного
закладу освіти «Одеський інститут
післядипломної освіти Національного
університету харчових технологій»,
зокрема, щодо: штатного розпису
гуртожитку, інформації з надзвичайних
ситуацій, трудових конфліктів та інших
документів, які містять інформацію про
факти будь-яких перевірок та/або
порушень гуртожитком норм чинного
законодавства України, які мали місце
протягом 2011-2013р.р., а також інформацію з
кваліфікаційними вимогами для посад
співробітників гуртожитку Державного
закладу освіти «Одеський інститут
післядипломної освіти Національного
університету харчових технологій».

У відповіді від 30.09.2013р. відповідач
відмовив позивачу у надані запитуваної
ним інформації, зазначивши, що
відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.13 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» Національний університет
харчових технологій не є розпорядником
запитуваної інформації; щодо
документів, які передбачають
інформацію з кваліфікаційними
вимогами для посад співробітників
гуртожитку, то Університет повідомив,
що такі документи містять персональні
дані цих співробітників, обробка яких,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
захист персональних даних», не
допускається без їх згоди.

В оскаржуваній постанові Суворовський
районний суд м.Одеси дійшов висновку, з
яким погоджується суд апеляційної
інстанції, що відмовляючи у наданні
інформації щодо гуртожитку,
відповідач, на виконання вимог ч.3 ст.22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», зобов'язаний
був направити запит ОСОБА_1 належному
розпоряднику запитуваної ним
інформації.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги Національний університет
харчових технологій вказує, що
зобов'язуючи відповідача надати
відповіді на питання №4а, №4d, №4е
інформаційного запиту від 23.09.2013р.,
судом першої інстанції залишено поза
увагою, що гуртожиток являється
госпрозрахунковим структурним
підрозділом Державного закладу освіти
«Одеський інститут післядипломної
освіти Національного університету
харчових технологій», не надає
освітніх послуг, не фінансується з
державного бюджету та здійснює свою
діяльність за спеціальним фондом.

Колегія суддів критично ставиться до
таких тверджень апелянта, оскільки ні
до суду першої, а ні до суду апеляційної
інстанцій, відповідачем не надано
жодного доказу таких тверджень.

Крім того, відповідно до ст.13 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» розпорядниками інформації
є особи, якщо вони виконують делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень згідно із законом чи
договором, включаючи надання освітніх,
оздоровчих, соціальних або інших
державних послуг. Під державними
послугами можна й передбачити, зокрема,
послуги проживання.

Суд апеляційної інстанції, також, не
бере до уваги посилання апелянта про
незрозумілість Національному
університету харчових технологій
питання №4d запиту від 23.09.2013р., оскільки
останній міг запропонувати ОСОБА_1
конкретизувати зазначене питання,
однак цього зроблено не було.

Що ж до відповіді на питання №4е
інформаційного запиту від 23.09.2013р., то
судова колегія повністю погоджується з
судом першої інстанції, що ОСОБА_1
просив надати інформацію щодо
кваліфікаційних вимог до посад
співробітників гуртожитку, а не
відомості щодо осіб, які ці посади
займають. А відтак, посилання
відповідача на ст.6 Закону України «Про
захист персональних даних» є
безпідставним.

31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Державного закладу освіти «Одеський
інститут післядипломної освіти
Національного університету харчових
технологій» із запитом про надання
завіреної копії угоди та фінансових
документів щодо передбачення витрат
Інституту на замовлення юридичних
послуг, документів, що містять
інформацію про здійснення оплати
згаданих послуг й мотивацію замовлення
послуг у конкретного контрагента.

Листом від 05.11.2013р. відповідач зазначив,
що обов'язки Університету пов'язані з
наданням освітніх послуг і запитувані
ним документи не містять інформації
щодо використання бюджетних коштів та
інформації, пов'язаної з виконанням
Університетом своїх обов'язків. У
зв'язку з цим, відповідач відмовив у
наданні запитуваної інформації з
посиланням на те, що він не є
розпорядником відповідної інформації.

Колегія суддів погоджується з
висновком Суворовського районного
суду м.Одеси, що інформацію, яку просив
надати ОСОБА_1, відноситься до
фінансової діяльності університету,
який, в свою чергу, фінансується з
державного бюджету. Отже, інформація,
яка була предметом інформаційного
запиту позивача, може вважатися такою,
що створена в процесі виконання
суб'єктом владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, що дає позивачу право
на доступ до неї (інформації), в тому
числі у вигляді копій документів, які
зазначені в запиті.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що при
розгляді справи судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову від 08 квітня 2013 року
прийнято Суворовським районним судом
м.Одеси в порядку скороченого
провадження, то на підставі ч.10 ст.183-2
КАС України, судове рішення
апеляційної інстанції по даній справі
є остаточним та оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183-2, 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200,
205 ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Національного
університету харчових технологій
залишити без задоволення, а постанову
Суворовського районного суду м.Одеси
від 08 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено
07.11.2014р.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Єщенко О.В.