Справа № 826/4831/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року
м. Київ К/800/50374/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівЛогвиненка А.
О., Маслій В. І.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниця Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01 липня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "Україна
Іновуд" до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про скасування
рішення про коригування митної
вартості,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Україна Іновуд"
звернулось з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про скасування рішення відповідача про
коригування митної вартості товарів
від 09 липня 2013 року №100250000/2013/600382/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 липня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
митний орган звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
позові.

Заперечень на касаційну скаргу не
надійшло.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 27 березня 2013
року між ТОВ «Україна Іновуд» та
компанією Taizhou Yongda Travelling Articles Co., Ltd
(Китай) укладено контракт
№ 27/03-2013 (надалі - Контракт № 27/03-2013),
відповідно до умов якого позивачем в
Україну здійснювалась поставка
товарів спортивного та розважального
призначення, зокрема: футбольних та
більярдних столів, аерохокею, міні
настільних ігор та деталей до них,
визначених в інвойсі на кожну
конкретну партію товару.

Відповідно до п. 3.1 Контракту № 27/03-2013
кількість товару, який є предметом
поставки за даним контрактом,
зазначається в інвойсах на кожну
конкретну партію товару.

З метою митного оформлення товарів
позивачем подано митну декларацію
№ 100250000/2013/407043 від 08
липня 2013 року, в якій митна вартість
визначена за ціною угоди.

Для підтвердження заявленої митної
вартості товару декларантом надано:
картку обліку особи, яка здійснює
операції з товарами за № 100/2012/0007724 від 05
грудня 2012 року; міжнародну
автомобільну накладну (CMR) № 017978 від 05
липня 2013 року; коносамент (Bill of Lading)
HDMUQSUA4498566 від 26 травня 2013 року; довідку
про транспортні витрати б/н від 02 липня
2013 року; інвойс YD2013503 від 01 квітня 2013
року; Контракт № 25/08-2011; договір про
надання послуг митного брокера № 040313/1
від 04 березня 2013 року;
договір про
транспортно-експедиторське
обслуговування № 617/20 від 01 листопада
2013 року; довідку ДПІ У Святошинському
р-н ГУ Міндоходів у м. Києві №
1349 про відсутність за межами України
валютних цінностей та майна від 18
квітня 2013 року; інформацію про
позитивні результати здійснення
радіологічного контролю товару (для
товарів і транспортних засобів, що не
підлягають екологічному контрою) № 2761
від 26 травня 2013 року;
сертифікат про проходження товару
загальної форми ССРІТ125701402 від 30 травня
2013 року; рішення ДП
«Укрметртестстандарт» № 14-18/265 від 05
липня 2013 року.

Утім, у митного органу виникли сумніви
стосовно достовірності наданих
декларантом до митного оформлення
відомостей, у зв'язку з чим митницею
запропоновано декларанту надати
додаткові документи для підтвердження
заявленої митної вартості товарів, а
саме: якщо рахунок сплачено -
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; виписку з
бухгалтерської документації;
експортну декларацію країни
відправлення; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями; інші наявні документи
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів (за власним бажанням).

Після проведення процедури
консультацій відповідачем оформлено
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску транспортних засобів
комерційного призначення № 100250000/2013/50137
від 09 липня 2013 року, а також прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100250000/2013/600382/2 від 09
липня 2013 року за шостим резервним
методом.

Не погоджуючись з рішенням митниці,
позивач заявив цей позовом.

Задовольнивши позов, суди виходили з
того, що митницею не доведено наявності
підстав для коригування заявленої
митної вартості, оскільки дійшли
висновку про відсутність у поданих
позивачем документах розбіжностей, які
можуть вплинути на митну вартість
товару, а також про достатність цих
документів для її перевірки.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, оскільки вони
зроблені з правильним застосуванням
норм матеріального права, за
результатом встановлення, розгляду і
оцінки всіх необхідних обставин
справи.

Статтями 49, 51, 53, 57, 58 Митного кодексу
України встановлено, що митна вартість
товарів, які ввозяться на митну
територію України, відповідно до
митного режиму імпорту, за загальним
правилом обчислюється за першим
методом визначення митної вартості
товарів, тобто за ціною договору.
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Згідно із з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України до переліку документів, які
декларант повинен подавати для
підтвердження митної вартості товару,
заявленої у декларації, і методу,
обраного для її обчислення, належать:
декларація митної вартості,
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності, рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару, за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару,
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів, копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню, якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині 2 цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, яка
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що
обов'язок доведення митної ціни товару
лежить на позивачу. При цьому митний
орган у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей може витребувати додаткові
документи. Водночас, митниця може
витребувати, а декларант зобов'язаний
надати лише ті документи, які здатні
такі сумніви усунути. При цьому законом
чітко встановлено умову, за наявності
якої у митного органу виникає право на
застосування таких повноважень, як
витребування додаткових документів та
відмова у митному оформленні за
заявленою декларантом митною вартістю
товарів.

Такою імперативною умовою є наявність
обґрунтованих сумнiвiв у правильності
зазначеної декларантом митної
вартості товарів. При цьому, в
розумінні наведених статей, сумніви
митниці є обґрунтованими, якщо надані
декларантом документи містять
розбiжностi, наявні ознаки підробки або
не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують
митницю зазначити конкретні обставини,
які викликали вiдповiднi сумніви,
причини неможливості їх перевірки на
пiдставi наданих декларантом
документів, а також обґрунтувати
необхiднiсть перевірки спірних
відомостей та зазначити документи,
надання яких може усунути сумніви у їх
достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх
відомостей, що підтверджують
задекларовану митну вартість товарів,
митниця повинна вказати, які саме
складові митної вартості товарів є не
підтвердженими, чому з поданих
документів неможливо встановити дані
складові, та які документи необхiднi для
підтвердження того чи іншого
показника.

Як вбачається з рішення про
коригування митної вартості,
обґрунтовуючи свої сумніви у
правильності зазначеної митної
вартості, митниця посилалась на
розбіжності у поданих позивачем
документах, які пов'язані з тим, що
рахунок, зазначений у контракті,
відрізняється від рахунку у інвойсі, не
подано платіжне доручення щодо
попередньої оплати і додатки на
транспортно-експедиційне
обслуговування.

Однак всупереч вищевказаним вимогам
митницею не зазначено, яким чином
відсутність вказаної інформації
впливає на митну вартість товару.

Ненаведення митницею в рішенні про
коригування митної вартості товарів
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару, є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовiрностi наданої iнформацiї,
витребовування митницею додаткових
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
свідчать про протиправність рішення
щодо застосування іншого, ніж основний
метод, визначення митної вартості
товарів.

Таким чином сумніви, що виникли з
обставин, які вказані митницею у
оскаржуваному рішенні, є
необґрунтованими.

Крім того, митницею не враховано, що
декларантом надано заяву щодо
виправлення недоліків, на які вказав
відповідач, зокрема про заміну
контракту № 25/08-2011 від 25 серпня 2011 року
на контракт № 27/03-2013 від 27 березня 2013
року, а також доказ того, що попередня
оплата за контрактом № 27/03-2013 від 27
березня 2013 року не здійснювалась.

За таких обставин висновки судів
ґрунтуються на правильному
застосуванню норм матеріального права,
що є підставою для залишення скарги без
задоволення, а судових рішень - без
змін.

Доводи митниці не є достатніми для
визнання законними оскаржуваного
рішення.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.
ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниця Міндоходів
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 липня 2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: