Справа № 462/1070/14а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 р.
Справа № 3849/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова на
постанову Залізничного районного суду
м. Львова від 11.03.2014р. у справі № 462/1070/14-а
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова про
визнання дій неправомірними та
зобов»язання провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії,-

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем неправомірно відмовлено
в поновленні позивачу раніше
призначеної пенсії, оскільки заява про
поновлення подається пенсіонером
особисто в орган, що призначає пенсію
по місцю проживання (реєстрації).

Постановою Залізничного районного
суду м. Львова від 11.03.2014р. позов
задоволено. Визнано протиправними дії
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова щодо
відмови у поновленні виплати раніше
призначеної пенсії ОСОБА_1 Зобов»язано
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова поновити
виплату ОСОБА_1 раніше призначеної
пенсії починаючи з 07 жовтня 2009 року з
урахуванням усіх перерахунків та
індексації пенсії відповідно до ст.42
Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування».

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м.Львова
подало апеляційну скаргу в якій
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що позивач не
звертався особисто із заявою про
поновлення виплати пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
переконання про те, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.
При цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено те,
що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
громадянкою України, виїхала на
постійне місце проживання в Сполучені
Штати Америки 09.01.1995 р.

Позивач перебувала на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова та
отримувала призначену пенсію. В
зв»язку з її виїздом на постійне місце
проживання за кордон виплату
призначеної їй пенсії було припинено.

29 листопада 2013р. представник позивача
звернувся до управління Пенсійного
фонду України в Залізничному районі м.
Львова із заявою про поновлення
виплати пенсії ОСОБА_1

Листом управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м. Львова
від 17 січня 2014 року №263/1-9 у відновленні
виплати пенсії ОСОБА_1 відмовлено з тих
підстав, що заява про поновлення
виплати раніше призначеної пенсії
подається пенсіонером особисто в
орган, що призначає пенсію по місцю
проживання (реєстрації).

Відповідно до ст.24 Конституції України
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів пенсійного
фонду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надано Верховною
Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що у разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України..

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009
року у справ № 1-32/2009 за конституційним
поданням Верховного суду України щодо
відповідності конституції України
положень п.2 ч.1 ст. 49 та другого речення
ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вказані положення
визнано неконституційними - такими, що
не відповідають Конституції України та
такими, що втрачають чинність з дня
ухвалення цього рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України
визначено звернути увагу Верховної
Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
Законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, а
також прийняття Закону про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданою фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними. З
прийняттям рішення Конституційним
Судом України від 07 жовтня 2009 року
виключена така підстава для припинення
пенсійних виплат як проживання
пенсіонера за кордоном, що є підставою
для поновлення конституційного права
позивача на виплату пенсії, незалежно
від місця його постійного проживання.

Після прийняття зазначеного рішення і
на теперішній час інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, не прийнято.

Як встановлено ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, положення п.2 ч.1 ст.49 та другого
речення ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з 07
жовтня 2009 року, тобто з дати прийняття
рішення Конституційним Судом України
№ 25-рп/2009.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» поновлення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду протягом 10 днів після
з'ясування обставин та наявності умов
для відновлення її виплати.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що позивач, проживаючи в
США, як громадянин України, має такі ж
самі конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання, про що
вказано у Рішенні Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009, яке є безумовною підставою для
нарахування та виплати пенсії позивачу
як особі, яка проживає за межами
України.

Статтею 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у позивача немає
перешкод щодо відновлення виплати
пенсії, яку вона отримувала, оскільки
кожний громадянин України, включаючи
пенсіонерів, має право на вибір свого
місця проживання зі збереженням усіх
конституційних прав.

Крім того, постановою правління
Пенсійного фонду України, який є
центральним органом виконавчої влади,
25 листопада 2005 року за № 22-1
затверджений Порядок подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 27 грудня
2005 року за № 1566/11846.

Цим Порядком передбачено, що заява про
призначення (поновлення) пенсії
подається заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації). Днем звернення
за пенсією вважається день приймання
органом, що призначає пенсію, заяви про
призначення, перерахунок, відновлення
або переведення з одного виду пенсії на
інший. Якщо заява пересилається поштою
(крім випадків призначення (поновлення)
пенсій), днем звернення за пенсією
вважається дата, що зазначена на
поштовому штемпелі місця відправлення
заяви (п.5 Порядку).

Зважаючи на відсутність іншого
нормативно-правового акту, що регулює
порядок відновлення виплати пенсії
особам, які виїхали на постійне місце
проживання за межі України,
застосуванню підлягають приписи
діючого Порядку № 22-1, відповідно до
яких для поновлення виплати пенсії
особа має подати заяву особисто або
через представника, який діє на
підставі довіреності, посвідченої
нотаріально.

Відтак, висновки оскаржуваної
постанови відповідають закону та
матеріалам справи.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

На переконання колегії суддів, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
постанова суду першої інстанції
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим не
вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова залишити
без задоволення, а постанову
Залізничного районного суду м. Львова
від 11.03.2014р. у справі № 462/1070/14-а - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуюча суддя
Р.Б. Хобор

суддя
Я.С. Попко

суддя
Р.П Сеник