Справа № 2а-682/11,2а-453/30/14
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року

Справа № 876/6426/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Сколівському районі
Львівської області на постанову
Сколівського районного суду
Львівської області від 23.05.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Сколівському районі Львівської
області про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Сколівському районі
Львівської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Сколівського районного
суду Львівської області від 23 травня 2014
року позов задоволено частково.
Визнано дії відповідача щодо невиплати
позивачу підвищення до пенсії
відповідно до вимог ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» неправомірними та зобов'язано
Управління ПФУ нарахувати і виплатити
ОСОБА_1 з 15.04.2011 року по 22.07.2011 року
включно підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком на
підставі положень ст.. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни». У
задоволенні решти позовних вимог суд
першої інстанції відмовив.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, Управління Пенсійного
фонду України в Сколівському районі
Львівської області подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що судом першої інстанції порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Зокрема, звератє
увагу, що законодавством не визначено
термін «мінімальна пенсія за віком» як
розрахункової величини для підвищення
пенсії. Крім того, законодавчо не
встановлено, за рахунок яких коштів і
джерел, в якому порядку та яким чином
обчислювати розмір доплат та
виплачуватии їх. Бюджетні призначення
на виплату пенсій, доплат, підвищень,
визначених в інших розмірах, ніж ті, що
встановлені постановами Уряду України,
якими керувався відповідач при
нарахуванні пенсійних виплат позивачу,
відсутні.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України), що є
достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач є дитиною війни, що
підтверджується відповідним
посвідченням, а відтак, вона має право
на підвищення до пенсії відповідно до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Суд першої інстанції задовольняючи
частково позовні вимоги, вірно виходив
з того, що невиплата підвищення до
пенсії позивачу заподіяна
протиправними діями відповідача.
Колегія суддів вважає вірним способом
відновлення порушеного права позивача
покладення обов'язку на відповідача
провести належне нарахування та
виплату підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
урахуванням виплачених позивачу сум.

Межі задоволення позовних вимог також
відповідають нормам матеріального
права з врахуванням положень КАС
України щодо строків звернення до
адміністративного суду за захистом
порушеного права, а також Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» щодо зміни порядку і розміру
виплат, передбачених ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» і виданої на виконання даного
закону Постанови Кабінету Міністрів
України від 06.07.2011 року № 745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету».

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити про те, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбачених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», підвищення до пенсії не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Оскільки правові положення, які
передбачали виплату підвищення до
пенсії дітям війни, були чинними, а
позивач належить до вказаної групи
осіб і має право на її отримання, органи
державної влади не можуть свідомо
зменшувати розмір такої допомоги.

Стосовно посилань апелянта на те, що
законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», то колегія вважає за необхідне
вказати про наступне.

За чинним законодавством України
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Однак, згідно ч.3 ст. 28
цього Закону мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом. Оскільки законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, слід застосовувати цей
розмір.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України,
апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сколівському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Сколівського районного суду
Львівської області від 23 травня 2014 року
по адміністративній справі № 2а/453/30/14 -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська