Справа № 135/1197/14-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 135/1197/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Волошина Т.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

04 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
м.Ладижині Вінницької області на
постанову Ладижинського міського суду
Вінницької області від 12 вересня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у м.Ладижині
Вінницької області про визнання
неправомірними рішення суб'єкта
владних повноважень та зобов'язання
вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
у м.Ладижині Вінницької області про
визнання неправомірним рішення
суб'єкта владних повноважень та
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Ладижинського міського
суду Вінницької області від 12 вересня
2014 року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю, посилаючись при
цьому на неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи та
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

Сторони в судове засідання не з'явились
про дату час та місце розгляду справи
були повідомлені належним чином.

03 листопада 2014 року на адресу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду надійшла заява
( вх. 24817/14) управління Пенсійного фонду
України у м.Ладижин Вінницької області
про розгляд справи без участі їхнього
представника.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце судового розгляду,
не перешкоджає судовому розгляду
справи.

За таких обставин, а також враховуючи,
що судом участь сторін в судовому
засіданні не визнавалась обов'язковою,
колегія суддів прийшла до висновку
щодо можливості апеляційного розгляду
справи в порядку письмового
провадження у відповідності до пункту 2
частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1
статті 41 КАС України у випадку неявки в
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, під час судового
розгляду повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції -без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.01.2014 року позивач звернувся до
відповідача з письмовою заявою про
призначення йому пенсії на підставі
ст.55 ЗУ "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Розпорядженням управління Пенсійного
фонду України у м.Ладижині Вінницької
області від 14 березня 2014 року № 4 у
призначенні пенсії зі зниженням
пенсійного віку відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
відповідача позивач звернувся з
адміністративним позовом до суду.

Постановою Ладижинського міського
суду Вінницької області даний позов
задоволено повністю.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з позицією суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках передбачених законом.

В силу вимог ст.45 Закону України "Про
загальнооб"язкове державне пенсійне
страхування"передбачено, що пенсія за
віком призначається з дня звернення за
пенсією, крім випадків коли пенсія
призначається з більш раннього строку.

Статтею 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Зі змісту ст. 55 Закону № 796-XII випливає,
що пенсії зі зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержавнння
державних пенсій, призначаються лише
учасникам ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС та потерпілим від
Чорнобильської катастрофи.

В силу вимог ст. 65 даного Закону
встановлено, що за поданням районних
державних адміністрацій Міністерством
у справах захисту населення від
наслідків аварії на ЧАЕС , Радою
Міністрів АРК, державними
адміністраціями областей, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями видаються посвідчення
"Учасник ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий
від Чорнобильської катастрофи".

Такі посвідчення є документами, що
підтверджують статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та надають прав
користування пільгами, встановленими
зазначеним Законом.

Як свідчать матеріали справи, позивач є
потерпілим від Чорнобильської
катастрофи 4 категорії, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 від 23.01.2013 року та має право на
отримання пенсії зі зменшенням
пенсійного віку на 5 років, відповідно
до ст. 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"(а.с.24).

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження в суді
апеляційної інстанції, що посвідчення
позивача, як потерпілої особи від
Чорнобильської катастрофи 4 категорії
ніким не оспорювалось і не визнавалось
нечинним.

Відповідно до довідки № 1851 від 10.07.2014
року, виданої виконкомом Ладижинської
міської ради, позивач в період з 25.12.1988
року по даний час зареєстрований в
м.Ладижині Вінницької області, який
згідно Переліку населених пунктів
Вінницької області, які віднесені до
зони радіоактивного забрудення
внаслідок Чорнобильської катастрофи
затвердженого постановою КМ України №
106 від 23.07.1991 року та розпорядженням КМ
України № 17 від 12.01.1993 року, нележить до
зони гарантованого добровільного
відселення (а.с. 25).

Також, факт постійного проживання
позивача підтвержується довідкою № 1984
від 30.07.2014 Ладижинського МТМО, згідно
якої ОСОБА_2 звертався до Ладижинської
міської лікарні з приводу
захворювання, медичної комісії на
право дозволу на зброю, керування
транпсортним засобом з 15.12.1998 року і в
наступні роки (а.с.5).

Згідно копій свідоцтва про одруження
серії НОМЕР_2, виданого 12.08.1879 року
Ладижинським РАЦС Тростянецького
району Вінницької області зазначено,
що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстрований 12.08.1978 року та свідоцтва
про народження серії НОМЕР_3, виданого
Ладижинським відділом РАЦС
Тростянецького району Вінницької
області вказано, що 06.05.1987 року в
м.Лажижин Вінницької області
народилась ОСОБА_4, батьками якої
записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6-7).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що під час розгляду справи
в суді першої інстанції були допитані
свідки, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
належним чинном повідомленні про
відповідальність за дачу неправдивих
чи спотворених фактів.

Вказані особи є сусідами позивача, які
підтвердили суду факт постійного
проживання та ведення спільного
господарства ОСОБА_2 разом з сім'єю з 1985
року по даний час в м.Ладижині
Вінницької області, при цьому вказали,
що позивач в період з 1986 року по 2012 рік
дійсно працював на території Росії та
Молдови, однак робота носила вахтовий
характер, що дозвляло йому щомісячно
повертатись на тривалий час за місцем
свого постійного проживання, а саме в
м.Ладижин Вінницької області.

На підставі досліджених доказів, суд
апеляційної інстанції вважає
обґрунтованими твердження позивача
про наявність у нього права на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах відповідно до п. 2 ст.55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
із зменшенням пенсійного віку на 5
років, а відмова відповідача в
призначенні ОСОБА_2 такої пенсії є
протиправною.

Отже, доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, та повністю
спростовуються встановленими у справі
обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м.Ладижині
Вінницької області залишити без
задоволення, а постанову Ладижинського
міського суду Вінницької області від 12
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
протягом трьох днів .

Головуючий
Гонтарук В. М.

Судді
Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.