Справа № 240/654/14-а
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р. Справа №
240/654/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову
Олександрівського районного суду
Донецької області від 12.09.2014р. по
справі № 240/654/14-а

за позовом ОСОБА_3

до Петрівської другої сільської
ради Олександрівського району
Донецької області треті особи
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Відділ
опіки та піклування Олександрівської
районної державної адміністрації
Донецької області

про визнання дій неправомірними та
виконання певних дій,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Олександрівського
районного суду Донецької області від
12.09.2014 р. позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірним рішення
Виконавчого комітету Микільської (нині
Петрівської другої) сільської ради
Олександрівського району Донецької
області № 26 від 25.07.2007 р. про
закріплення жилого будинку АДРЕСА_1 за
неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та
ОСОБА_4.

Зобов'язано Петрівську другу сільську
раду Олександрівського району
Донецької області скасувати вказане
рішення Виконавчого комітету
Микільської сільської ради
Олександрівського району Донецької
області № 26 від 25.07.2007 р. про
закріплення жилого будинку АДРЕСА_1 за
неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та
ОСОБА_4.

ОСОБА_1, та ОСОБА_2 (далі-треті особи), не
погодившись з судовим рішенням подали
апеляційну скаргу, в якій просять
постанову Олександрівського районного
суду Донецької області від 12.09.2014 р.
скасувати та винести нову постанову,
якою провадження по справі закрити.

В обґрунтування посилається на
помилкове застосування матеріального
права, незастосування ст. 99, 100 КАС
України, неповне та неправильне
дослідження обставин справи, доказів, у
зв'язку із чим справа розглянута
невірно.

Сторони повідомлені належним чином про
дату, місце та час розгляду справи, в
судове засідання на не з'явилися,
поважних причин неявки не встановлено,
у зв'язку із чим, справа розглянута в
порядку письмового провадження згідно
ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши докази
по справі, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 11.11.2004р. ОСОБА_3 є
власником 1/2 частини житлового будинку
АДРЕСА_2, що підтверджується копією
свідоцтва про право на спадщину та
витягом з Реєстру прав власності на
нерухоме майно (а. с. 10-11, 22).

В житловому будинку АДРЕСА_2, з 26.03.2004р.
були зареєстровані ОСОБА_5 та її
неповнолітні діти ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_1.) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) ,
що підтверджується домовою книгою за
період 2004-2010 р. та погосподорської
книги домоволодіння (а.с. 16-21, 89).

В липні 2007 р. ОСОБА_1 (опікун
неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_2.)
звернулася до відповідача із заявою, в
якій просила закріпити за
неповнолітніми дітьми житло.

25.07.2007 р. Рішенням Виконавчого комітету
Микільської (нині Петрівської другої)
сільської ради Олександрівського
району Донецької області № 26 за
неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_4
закріплено житловий будинок АДРЕСА_2
(а.с. 23).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3
зазначила, що житловий будинок за
неповнолітніми дітьми було закріплено
без її згоди та участі, що перешкоджає
їй як власнику в реалізації права
вільно розпоряджатися власним майном.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з незаконності
рішення відповідача.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції ,
зважаючи на таке.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 247 СК України дитина,
над якою встановлено опіку або
піклування, має право на збереження
права користування житлом, у якому вона
проживала до встановлення опіки або
піклування.

Згідно ч. 2 ст. 156 ЖК України на вселення
до батьків їх неповнолітніх дітей
згоди власника не потрібно.

Статтею 246 СК України передбачено, що
орган опіки та піклування контролює
умови утримання, виховання, навчання
дитини, над якою встановлено опіку або
піклування.

Згідно п. 6.1., 1.9 Правил опіки та
піклування, затверджених Наказом
Державного комітету України у справах
сім'ї молоді та спорту, Міносвіти,
Міністерства охорони здоров'я та
Міністерства праці та соціальної
політики N 34/166/131/88 від 26.05.1999 р., органи
опіки та піклування вирішують питання
щодо збереження за неповнолітніми
житла, а також щодо забезпечення житлом
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, які
закінчили навчально-виховні заклади і
не мають житла.

Керівництво органами опіки та
піклування і контроль за їх діяльністю
здійснюють обласні, Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації та виконавчі комітети
вищестоящих рад.

Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
(в редакції від 16.05.2007р.)до делегованих
повноважень селищної ради належить
вирішення у встановленому
законодавством порядку питань опіки і
піклування.

Згідно ч. 6 ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
виконавчий комітет сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради в межах своїх
повноважень приймає рішення. Рішення
виконавчого комітету приймаються на
його засіданні більшістю голосів від
загального складу виконавчого
комітету і підписуються сільським,
селищним, міським головою, головою
районної у місті ради.

Відповідно до ст.32 Закону України « Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування» за дітьми-сиротами та
дітьми, позбавленими батьківського
піклування, а також особами із їх числа
зберігається право на житло, в якому
вони проживали з батьками, рідними тощо
до влаштування у відповідні заклади.

Судом встановлено, що неповнолітні
діти ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на час прийняття
оскаржуваного рішення були позбавлені
батьківського піклування, мати , яких ,
ОСОБА_5, була позбавлена батьківських
права, були зареєстровані за місцем
реєстрації іх матері- АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

З огляду на зазначене колегія суддів
вважає, що відповідач, приймаючи
рішення № 26 від 25.07.2007 р. та закріплюючи
житло за неповнолітніми дітьми діяв
правомірно, в межах наданих
повноважень та у спосіб встановлений
законом.

Колегія суддів вважає помилковими
висновки суду першої інстанції про
порушення спірним рішенням прав
позивача, оскільки на час його
винесення неповнолітні діти були
зареєстровані в будинку, та наявність
згоди співвласника будинку на
закріплення житла за особами,
позбавленими батьківського піклування
законом не встановлена.

Доказів щодо відсутності реєстрації
неповнолітніх дітей в спірному
будинку, або визнання її незаконною,
станом на час прийняття спірного
рішення відповідача, матеріали справи
не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції не
вірно встановив обставини справи та
застосував норми матеріального права,
а тому постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню разом із
винесенням нової постанови про відмову
в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції ст.ст.
99, 100 КАС України та незастосування
наслідків пропуску позивачем строків
звернення до суду з адміністративним
позовом, колегія суддів відхиляє з
наступних підстав.

Позивач зазначає, що про наявність
рішення № 26 від 25.07.2007р. вона дізналася
лише при розгляді іншої цивільної
справи, а саме в квітні 2014р. Доказів на
спростування зазначених обставин
матеріали справи не містять, а тому
враховуючи, що позивач звернулася до
суду в серпні 2014р. з зазначеним
позовом, судом першої інстанції справу
вирішено з дотриманням строків
звернення до суду, встановлених
ст..ст.99,100 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 202 КАС України підставами
для скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 3 ст. 198, п.
1 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Постанову Олександрівського районного
суду Донецької області від 12.09.2014р. по
справі № 240/654/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволені позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Русанова В.Б.Судді
Курило Л.В. Присяжнюк О.В.