Справа № 820/16411/14
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

13 листопада 2014 р.
справа № 820/16411/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді - Сагайдак В.В.,

при секретарі судового засідання -
Ромащенко М.П.,

за участю:

представника позивача - Коваля О.Ю.,

представника відповідача - Іхненко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецмайстер" до
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма "Спецмайстер",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просить
суд скасувати податкове
повідомлення-рішення Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № від 04.09.2014 р. в повному
обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що на підставі акту
перевірки від 11.08.2014 р. №
2770/20-38-22-05-08/31557763 "Про результати
документальної позапланової перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Спецмайстер"
() щодо правильності та
повноти обчислення податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
контрагентом ТОВ «НВФ Персона» () за період лютий 2014 року",
відповідачем винесено податкове
повідомлення - рішення від 04.09.2014 р. №
. Позивач вважає висновки акту
перевірки неправомірними, а вказане
податкове повідомлення - рішення таким,
що підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував,
зазначивши, що порушення, встановлені в
ході перевірки позивача, зафіксовані
належним чином в акті перевірки, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте на
законних підставах, просив у
задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судове
засідання прибув, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання прибув, проти позовних вимог
заперечував та просив суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ фірма
"Спецмайстер" зареєстроване виконавчим
комітетом Харківської міської ради
04.07.2001 р., що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію юридичної
особи серії А00 № 175118, перебуває на
обліку в органах державної податкової
служби з 13.07.2001 р. за № 2554. Позивач є
платником ПДВ, згідно свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ від 20.07.2001 р. №
29875727, індивідуальний податковий номер
82.

Згідно довідки серії АА № 322946, виданої
Головним управлінням статистики у
Харківській області, позивач має
наступні види діяльності за КВЕД:
виробництво робочого одягу;
виробництво верхнього одягу;
посередництво в торгівлі товарами
широкого асортименту; оптова торгівля
одягом; інші види оптової торгівлі;
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах без
переваги продовольчого асортименту (т.
1 а.с. 11).

Фахівцями Основ'янської ОДПІ м. Харкова
була проведена документальна
позапланова перевірка ТОВ фірма
"Спецмайстер" щодо правильності та
повноти обчислення податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
контрагентом ТОВ «НВФ Персона» за
період лютий 2014 року.

Результати перевірки оформлені актом
від 11.08.2014 р. № 2770/20-38-22-05-08/31557763 (т. 1 а.с.
13-36). В акті зазначено про порушення:

- неможливість підтвердження реального
здійснення фінансово-господарських
операцій та ведення господарської
діяльності у порядку, передбаченому
приписами діючого законодавства
України у перевіряємому періоді між
ТОВ «НВФ «Персона» за період лютий 2014
року та ТОВ фірма «Спецмайстер» та
відповідно неможливість підтвердження
реальності факту здійснення
господарської діяльності в подальшому
до підприємств-покупців, а саме: ТОВ
«Приколотнянський олійноекстраційний
завод» () та АТ
«Новоселівський ГЗК» ();

- ст. 1, п. 2 ст. 3, ст.. 4, п. 6 ст. 8, п. 1 та п. 2
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 р. № 996-XIV, пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, в
частині необхідності організації
бухгалтерського обліку та складання
первинних документів з врахуванням
сутності господарської операції
(відносин); відповідності змісту
операції, що зафіксовані в документах,
реальним обставинам; прийняття до
обліку та виконаних лише документів на
операції, що не суперечать
нормативно-правовим актам, не завдають
шкоди державі, підписаних
уповноваженими на те особами; ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності з обов'язковим
врахуванням вимог, встановлених
відповідними положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку та п. 44.1 ст. 44, п.
185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187,п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 200, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, внаслідок
чого зайво включено до складу
податкового кредиту суми ПДВ у розмірі
163,00 грн., у т.ч. за лютий 2014 року у сумі
163,00 грн.

На підставі висновків акту
відповідачем прийняте податкове
повідомлення - рішення від 04.09.2014 р. №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 203,75 грн., з яких:
за основним платежем - 163,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 40,75
грн. (т. 1 а.с. 37).

Підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
слугував висновок податкового органу
про порушення контрагентом позивача
ТОВ «НВФ Персона» своїх податкових
зобов'язань, приписів господарського
та цивільного законодавства (моральних
засад).

В основу висновку податкового органу
покладено відомості акту Основ'янської
ОДПІ м. Харкова від 28.05.2014 р. №
1494/16-03-22-02-12/38952387 "Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «НВФ Персона» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період лютий 2014 року", яким,
зокрема, було встановлено
неправомірність формування ТОВ «НВФ
Персона» податкового кредиту у лютому
2014 року та його завищення. Таким чином,
відповідач дійшов висновку, що
правочини, укладені позивачем у лютому
2014 року з ТОВ «НВФ Персона», та в
подальшому з підприємствами-покупцями
ТОВ «Приколотнянський
олійноекстракційний завод» та АТ
«Новоселівський ГЗК», мають ознаки
нереальності здійснення.

На думку податкового органу,
порушенням є також те, що придбані
позивачем у ТОВ «НВФ Персона» товари
були реалізовані
підприємствам-покупцям не в повному
обсязі. Згідно даних
оборотно-сальдової відомості позивач
за лютий-липень 2014 року по рахунку 281
«Товари на складі», залишки товарів у
виставочній залі зберігаються як
зразки, а саме: печатки в'язані з ПВХ
крапкою у кількості 3 пари, краги
спилкові у кількості 20 пар, черевики
шкіряні ПУП з мет. носком у кількості 2
пари на загальну суму 817,35 грн. (ПДВ - 163,00
грн.). Отже, ДПІ зроблено висновок про
завищення позивачем податкового
кредиту у лютому 2014 року по
взаємовідносинам з ТОВ «НВФ Персона»
на суму 163,00 грн.

Судом встановлено, що в перевіряємому
періоді позивач мав взаємовідносини з
ТОВ «НВФ Персона». Між ТОВ фірма
"Спецмайстер" (Покупець) та ТОВ «НВФ
Персона» (Продавець) 03.02.2014 р. укладено
договір купівлі-продажу № 0302/01, згідно
умов якого позивачем було придбано
тканини, матеріали, фурнітуру, готові
текстильні вироби, взуття, засоби
індивідуального захисту (т. 1 а.с. 135-136).

Матеріали справи містять: видаткові
накладні, податкові накладні від 04.02.2014
р., 06.02.2014 р., 07.02.2014 р. на загальну суму
постачання 170915,02 грн., картки
складського обліку матеріалів, виписки
за особовим рахунком,
товарно-транспортні накладні (т. 1 а.с.
137-139, 160-203, 213-217, 221, 227-229).

Транспортування поставленого товару
відбувалось відповідно до умов
договору № 0302/01 транспортом Покупця -
автомобілем марки ГАЗ 3221, рік випуску -
1999, свідоцтво про реєстрацію
автомобіля: серія САА № 335294, видане
15.12.2009 р. ВРЕР № 13 ГУМВС в Харківській
області, державний номер - АХ9017СА (т. 1
а.с. 134), з оформленням вищевказаних
товарно-транспортних накладних.

Товар був доставлений на склад площею
164 кв.м, орендований позивачем
відповідно до договору оренди № 1/01/08
від 01.01.2008 р., укладеного з TOB
«Спеціалізоване ремонтно-будівельне
підприємство № 6», за адресою: 61003, м.
Харків, вул. Кузнечна, 4/6 (т. 1 а.с. 99-103).

З боку позивача товар отримував ОСОБА_3
- комірник згідно наказу № 01-08- 01/ОК від
01.08.2011 р. (т. 1 а.с. 96). При прийнятті товару
на облік були складені прибуткові
накладні: № 377 від 04.02.2014 р., № 388 від
06.02.2014 р., № 391 від 07.02.2014 р. (т. 1 а.с. 157-159).

Товар, отриманий позивачем від ТОВ «НВФ
Персона» в лютому 2014 року відповідно до
умов договору № 0302/01 від 03.02.2014 р., був
використаний для виробництва одягу.
Списання сировини до виробництва
здійснювалось за накладною на
переміщення № 33 від 10.02.2014 р. (т. 1 а.с. 230),
товарно-транспортна накладна на
переміщення сировини в швейний цех
підприємства (адреса: Полтавська обл.,
м. Зіньків, вул. Леніна, 32) за № 1002/1 від
10.02.2014 р. (т. 1 а.с. 231).

Оприбуткування готової продукції на
склад відбувалось за накладною № 1402/1
від 14.02.2014 р. (ТТН № 006156 від 14.02.2014 р.),
накладною № 2803/1 від 28.03.2014 р., (ТТН № 006158
від 28.03.2014 р.) (т. 1 а.с. 132-135).
Транспортування сировини в швейний цех
та готової продукції з цеху на склад в
м. Харкові відбувалось автомобілем ГАЗ
3221, державний номер АХ 9017СА.

Рух сировини з моменту оприбуткування
на склад до моменту відпуску у
виробництво відображений в картках
складського обліку та
обігово-сальдових відомостях за
бухгалтерськими рахунками 201, 281.

Реалізація готової продукції,
виробленої з використанням сировини,
отриманої у лютому 2014 року від TOB "НВФ
Персона", здійснювалось відповідно до
рахунку-фактури № СФ-0002552 від 12.12.2013 р. з
TOB "Приколотнянський
олійноекстракційний завод" з
оформленням наступних первинних
документів: видаткової накладної №
РН-0000236 від 14.02.2014 р., податкової
накладної № 71 від 14.02.2014 р., податкової
накладної № 73 від 21.01.2014 р. (т. 2 а.с. 52, 53,
60, 61).

Продукція відвантажувалась на умовах
самовивозу зі складу позивача
відповідно до умов поставки, вказаних в
рахунку-фактурі.

Відносини між позивачем та TOB
"Приколотнянський олійноекстракційний
завод" в лютому 2014 року згідно
рахунку-фактури № СФ-0002552 від 12.12.2013 р.
відображені в обігово-сальдовій
відомості за бухгалтерським рахунком
361.

З боку позивача товар відпускав Амон
С.А. - керівник відділу постачань згідно
наказу № 01-12-01-OK від 01.12.2010 р. (т. 1 а.с. 98).

З боку TOB "Приколотнянський
олійноекстракційний завод" товар
отримував водій ОСОБА_5 на підставі
довіреності № 56 від 31.01.2014 р. (т. 2 а.с. 55).

Оплата за отриманий товар була
здійснена безготівковим шляхом в сумі
120431,28 грн.

Також, реалізація готової продукції,
виробленої позивачем з використанням
сировини, отриманої у лютому 2014 року
від TOB "ІІВФ Персона", здійснювалась
відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000690
від 24.03.2014 р. з AT «Новоселівський ГЗК" з
оформленням наступних первинних
документів: видаткової накладної №
РН-0000714 від 29.04.2014 р., податкових
накладних № 30 від 04.04.2014 р., № 158 від
25.04.2014 р., видаткової накладної № РН-0000765
від 14.05.2014 р., податкової накладної № 37
від 13.05.2014 р. (т. 2 а.с. 51, 56, 58, 62, 63, 64).

Відносини між позивачем та AT
«Новоселівський ГЗК" у квітні, травні
2014 року згідно рахунку-фактури №
СФ-0000690 від 24.03.2014 р. відображені в
обігово-сальдовій відомості за
бухгалтерським рахунком 361.

Транспортування товару, поставленого
позивачем, відбувалося на умовах
самовивозу відповідно до умов
поставки, наведених в рахунку-фактурі.

З боку позивача товар відпускав ОСОБА_3
- комірник згідно наказу № 01-08-01/ОК від
01.08.2011 р.

З боку AT «Новоселівський ГЗК" товар
отримував нач. ОМТС Горбатенко А.В. на
підставі довіреності № 217 від 29.04.2014 р.
та довіреності № 231 від 13.05.2014 р. (т. 2 а.с.
57, 59).

Оплата за отриманий товар була
здійснена безготівковим шляхом в сумі
62611,08 грн.

Суд вважає необґрунтованою правову
позицію відповідача, що правочини між
ТОВ фірма "Спецмайстер" та ТОВ «НВФ
Персона» та в подальшому з
підприємствами-покупцями ТОВ
«Приколотнянський
олійноекстракційний завод» та АТ
«Новоселівський ГЗК» здійснені без
мети настання реальних наслідків з
огляду на наступне.

Проведення господарських операцій
підприємства підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", на даних
бухгалтерського обліку базується
фінансова, податкова, статистична та
інша звітність. Отже, згідно вказаної
норми закону, первинні документи по
відображенню господарських операцій, є
основою для податкового обліку.

Порядок обчислення і сплати податку на
додану вартість платниками податку
визначений Податковим кодексом
України. Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187,
п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
окрім іншого, з постачання товарів,
місце постачання яких розташоване на
митній території України. Датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, або дата відвантаження
товарів. База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця та є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198
виникає, окрім іншого, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. При цьому,
відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З огляду на викладені положення, для
отримання права сформувати податковий
кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
податковий кредит можуть мати лише
реально вчинені господарські операції
з придбання товарів, послуг чи основних
фондів із метою використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, а не саме
лише оформлення відповідних
документів або рух грошових коштів на
поточних рахунках платників податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 ПК України).

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи із системного аналізу
вказаних норм, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

З огляду на встановлені обставини у
справі, враховуючи індивідуальний
характер юридичної відповідальності
особи, встановлений статтею 61
Конституції України, суд зазначає, що у
разі порушення контрагентами платника
податків чинного законодавства,
відповідальність та негативні
наслідки настають саме щодо цих осіб.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податків (в
даному випадку, ТОВ фірма "Спецмайстер")
права на віднесення сум до складу
податкового кредиту у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови його отримання (сплатив
ПДВ у ціні замовлених та фактично
отриманих товарів) та має
документальне підтвердження розміру
податкового кредиту.

З наведених норм законодавства та
досліджених матеріалів справи, суд
зазначає, що ТОВ фірма "Спецмайстер"
виконало вимоги законодавства,
сплативши податок на додану вартість в
ціні отриманих товарів ТОВ «НВФ
Персона», який в свою чергу, виконав
вимоги діючого законодавства, видавши
ТОВ фірма "Спецмайстер" належним чином
оформлені податкові накладні на
сплачені суми податку.

Відповідно до ст. 202 Цивільного Кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин повинен
відповідати вимогам, зазначеним у ст. 203
ЦК України. Правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК
України).

Слід зазначити, що притягнення суб'єкта
права до відповідальності за діяння, що
було вчинено іншою особою, є
неможливим, за винятком встановлених
ст. 228 Цивільного кодексу України та
ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу
України випадків свідомого укладення
таким суб'єктом права нікчемного
правочину з метою відображення певних
первинних документів в податковому
обліку без фактичного проведення
господарських операцій.

Обов'язок контролю за правильністю
нарахування та сплати ПДВ покладається
на відповідача, а не на позивача, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
позбавлення позивача права на
податковий кредит через можливі
порушення податкового законодавства
контрагентами.

Якщо контрагент можливо не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку (покупця товарів, робіт, послуг)
права на відшкодування ПДВ у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування і має документальне
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що досліджені первинні документи в
сукупності свідчать про реальність
виконання укладених між позивачем та
ТОВ «НВФ Персона» правочинів, та як
наслідок, правомірність віднесення
позивачем сум податку на додану
вартість до податкового кредиту.

Виконання договорів підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, договори між
позивачем і контрагентами мали
реальний характер. Судом не
встановлені факти, які б свідчили, що
зміст договорів не відповідає діючому
законодавству України, дійсним намірам
сторін та що ці наміри спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Отримані позивачем від контрагента
зазначені податкові накладні не мають
недоліків, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", та п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, що спричиняють втрату
нею статусу первинного документа.

Оскільки належними та допустимими
доказами відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, на якого покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованості висновків
акту перевірки, суд приходить до
висновку, що правочини відповідають
положенням чинного законодавства
України. Фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та
контрагентами і правомірність
включення до складу податкового
кредиту у відповідному звітному
періоді сум ПДВ по отриманим
податковим накладним.

З огляду на викладене, доводи
відповідача щодо нікчемності угод є
безпідставними і судом до уваги не
приймаються, оскільки укладений
договір виконаний з боку позивача в
повному обсязі, на момент розгляду
справи є чинним і в установленому
законодавством порядку судом
недійсним не визнавався, а податкові
накладні в установленому
законодавством порядку недійсними не
визнані, є чинними на момент розгляду
справи і в сукупності з іншими доказами
у справі дають суду підстави для
висновку про достовірність
підтвердження фактичності здійснення
господарських операцій, сплати податку
на додану вартість та його сум.

Щодо висновку податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту у лютому 2014 року по
взаємовідносинам з ТОВ «НВФ Персона»
на суму 163,00 грн. суд зазначає, що
залишки придбаних у ТОВ «НВФ Персона»
товарів на загальну суму 817,35 грн. (ПДВ -
163,00 грн.) зберігались позивачем у
виставочній залі як зразки. Суд не
вважає зазначену обставину за
порушення, враховуючи, що зразки
продукції на досить незначну суму не
було реалізовано з метою використання
у власній господарській діяльності.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Всупереч
наведеним вимогам, вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
висновки, і не довів правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення. За таких умов,
оскаржуване позивачем податкове
повідомлення - рішення № від
04.09.2014 р. не відповідає вимогам закону,
що є підставою для його скасування.

Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України,
враховуючи, що рішення приймається на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд дійшов
висновку про необхідність стягнення
документально підтверджених судових
витрат з держбюджету на користь
позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 163, ст.
185, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецмайстер" до
Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № від 04.09.2014 р. в повному
обсязі.

Стягнути з Державного бюджету України
(УДКСУ у Червонозаводському районі м.
Харкова Харківської області, код 37999628,
банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО
851011, р/р 4011) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Спецмайстер" (61003, м. Харків, вул.
Кузнечна, буд. 4/6, )
судові витрати у розмірі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві гривні сімдесят
копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення та з дня
отримання копії постанови, у разі
проголошення постанови суду, яка
містить вступну та резолютивну
частини, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

У повному обсязі постанову
складено 17.11.2014 р.

Суддя
Сагайдак В.В.