Справа № 2а-8385/12/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Справа №
9104/181009/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Галицькому районі м. Львова
Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2012 року в адміністративній справі за
позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 звернулася до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 21
вересня 2012 року №000751721 повністю та
№ в частині суми 80716,48 грн..

Постановою Львівського окружного
адміністратвного суду від 16 листопда
2012 року позов задоволено повністю,
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова Львівської
області Державної податкової служби
України від 21 вересня 2012 року №000751721 та
№.

Із таким судовим рішенням не
погодилася Державна податкова
інспекція у Галицькому районі м.
Львова, подавши апеляційну скаргу, в
якій вказала, що при проведенні
перевірки позивача було встановлено
факт заниження обсягу виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) за 2010
ріу на суму 471,20 грн. Відповідно до
банківських документів перевищення
обсягу виручки від реалізації в
розмірі 500000 грн. відбулося у третьому
кварталі 2010 року. Однак у порушення ст. 1
Укразу Президента України від 3 липня
1998 року №727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку і звітності
суб'єктів малого підприємництва»
ОСОБА_1 застосовувала спрощену систему
оподаткування, обліку і звітності у 2010
році, а виручка від реалізації товарів
(послуг) за 2010 рік склала 500071,2 грн. Таким
чином позивач відповідно до ст. 5 цього
нормативно-правового акту повинна була
перейти на загальну систему
оподаткування, починаючи з наступного
кварталу зі сплатою податку з доходів
фізичних осіб згідно Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян». Цього
позивачем зроблено не було. Перевіркою
правильності визначення валових
витрат за 2010-2011 роки встановлено, що
книга обліку доходів і витрат у
приватного підприємця відсутня, а
згідно банківських документів сума
виручки знімалася як дохід підприємця.
Перевіркою встановлено розмір витрат
за 2010 рік в сумі 17,80 грн., сума чистого
доходу за 2010 рік склала 53,40 грн. За
результатами перевірки було
донараховано позивачу податок з
доходів фізичних осіб в сумі 8,01 грн.
Сума чистого доходу за 2011 рік
встановленого під час перевірки (на
суму перевищення) становить 478124 грн. та
на цю суму позивачу донараховано
податок на доходи фізичних сіб в сумі
80716,48 грн. Проведеною перевіркою
встановлено, що у третьому кварталі 2009
року, працюючи на умовах сплати єдиного
податку, позивач отримала валовий
дохід в сумі 491203 грн. 15 вересня 2009 року
ОСОБА_1 подала заяву про відмову від
застосування спрощеної системи
оподаткування з 1 жовтня 2009 року. З 1
жовня 2009 року позивач підлягала
обов'язковій реєстрації платником
податку на додану вартість. Однак в
порушення п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону
України «Про податок на додану
вартість» цього зроблено не було. Тому
перевіркою було донараховано позивачу
податок на додану вартіть за 2010 рік в
сумі 100014 грн. У порушення п. 185.1 ст. 185, п.
186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, ст. 188, п. 193.1 ст. 193
Податкового кодексу України
підприємець ОСОБА_1 здійснювала
операції з постачання послуг у 2011 році
без нарахування та сплати податку на
додану вартість, чим занизила
податкове заобов'язання на 95625 грн. Крім
того, перевіркою встановлено неподання
позивачем деклараціїй з податку на
додану вартість за жовтень, листопад,
грудень 2009 року, січень-грудень 2010 року,
чим порушено п.п. 4.1.4 п. 4.1. ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними ціьовими
фондами». Також встановлено неподання
декларації по податку на додану
вартість з січня по грудень 2011 року, чим
порушено п. 120.1 ст. 120 Податкового
кодексу України. Враховуючи викладене,
апелянт вважає, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення про
донарахування позивачу податку на
додану вартість законними.

Судом апеляційної інстанції було
здійснено заміну відповідача на
Державну податкову інспекцію у
Галицькому районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області у зв'язку з реорганізацією.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_2 підтримала апеляційну
скаргу та дала пояснення, аналогічні
викладеним в ній доводам.

Представник позивача судовому
засіданні заперечив щодо задоволення
апеляційної скарги та пояснив, що
оскаржуване судове рішення є законним
та обгрнутованим, доводи податкового
органу, викладені в апеляційній скарзі
є безпідставними. Зокрема, зазначив, що
позивач не повинна була сплачувати
податок на додану вартість та подавати
декларації, оскільки не була
зареєстрована платником податку на
додану вартість.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, в межах викладених
у ній доводів, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією у
Галицькому районі м. Львова була
проведена документальна позапланова
перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_3 за період з 01 липня 2009 року
по 30 червня 2012 року, про що 17 серпня 2012
року складено акт №88/17-2/НОМЕР_1 (а.с. 13-26).

21 вересня 2012 року відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № (а.с. 29)
про збільшення позивачу грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб в сумі 80724 грн. та
податкове повідомлення- рішення
№ про збільшення грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 195639 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в сумі 68969,75 грн.

Підставою прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень є
викладені в акті перевірки висновки
про порушення позивачем:

- пп. 2.3.1 ст. 2, пп. 3.1.1., п. 3.1, ст. 3, пп. 6.1.1., п.
6.1, ст. 6, пп. 7.3.1., п. 7.3, ст. 7, пп. 7.8.1., п. 7.8,
ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР
«Про податок на додану вартість»(із
змінами та доповненнями). В результаті
перевірки донараховано ПДВ за 2010 рік в
сумі 100014,00 грн.

- п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, ст.
188, п. 193.1 ст. 193 Податкового Кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-У1 (із
змінами та доповненнями). В результаті
перевірки донараховано ПДВ за 2011 рік в
сумі 95625,00 грн.

- ст. 13, ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів
Україн «Про прибутковий податок з
громадян» № 13-92 від 26.12.92 р. (із змінами
та доповненнями), п. 4.1 ст. 4, пп. 8.1.3 п. 8.1
ст. 8, пп. 9.12.2 п. 9.12 ст. 9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
№889-4 від 22.05.2003 року. За результатами
перевірки відповідно до п. 7.1 ст. 7
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» №889-4 від 22.05.2003 року
донараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 8,01 грн.

- ст. 164, ст. 165, ст. 167, п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року № 2755-УІ із змінами та
доповненнями, донараховано податок на
доходи фізичних осіб в сумі 80716,48 грн.

Вказані порушення полягають у тому, що
позивач перебуваючи на спрощеній
системі оподаткування перевищив обсяг
виручки від реалізації продукції та
при переході на загальну систему
оподаткування, не сплатив у
встановленому розмірі податок на
доходи фізичних осіб та не
зареєструвався платником податку на
додану вартість.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується з висновками суду першої
інстанції про незаконність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 зареєстрована як підприємець з
01.06.2006 року та перебувала на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності у 2009 році: з 01 січня по 30
вересня; у 2010 році: з 01 квітня по 30
червня, у 2011 році: з 01 жовтня по 31 грудня
(а.с. 31-33).

Згідно Книги обліку доходів та витрат
(а.с. 34-37) у 2009 році за період перебування
на спрощеній системі оподаткування
(І-ІІІ квартал) обсяг виручки позивача
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) склав 491 202,70 грн..

З IV кварталу 2009 року позивач перейшов
на загальну систему оподаткування,
подавши відповідачу відповідну заяву
про відмову від спрощеної системи
оподаткування (а.с. 74).

У ІІ кварталі 2010 року позивачем знову
обрано спрощену систему оподаткування,
про що відповідачем видано свідоцтво
про сплату єдиного податку від 22.03.2010 р.

Згідно акта перевірки відповідачем
встановлено, що у 2010 році у позивача,
під час перебування на спрощеній
системі оподаткування обсяг виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) склав за рік 500071,20 грн.
(п.п. 2.2.1. та 2.2.2 Акта перевірки).

З IV кварталу 2010 року позивач перейшов
на загальну систему оподаткування,
подавши відповідачу відповідну заяву
про відмову від спрощеної системи
оподаткування (а.с. 75).

У IV кварталі 2011 року позивач отримав
свідоцтво про сплату єдиного податку
від 09.09.2011 р. (а.с. 33) і отримав згідно
звіту (а.с. 49) у четвертому кварталі
обсяг виручку в сумі 478124 грн.

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Указ Президента України від 3 липня 1998
року №727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
(надалі - Указ № 727/98) є спеціальним
нормативним актом, що визначає правила
оподаткування доходів суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичних
осіб, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи.

Так, статтею 1 Указу № 727/98 встановлено,
що спрощена система оподаткування,
обліку та звітності запроваджується
для суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн..

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 вказаної статті).

Приписами статті 6 Указу визначено, що
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
податку на доходи фізичних осіб,
оскільки вказаний податок сплачується
ним у складі єдиного податку.

Відповідно до статті 2 цього Указу
фізична особа, зареєстрована як
платник єдиного податку, сплачує такий
податок за ставкою, встановленою
місцевими радами за місцем державної
реєстрації платника, залежно від виду
його діяльності. При цьому, лише за умов
додержання приписів зазначеного Указу,
доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладаються єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника податку
та осіб, що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Зважаючи на викладене, несплата
податку з доходів фізичних осіб, як це
передбачено для платників єдиного
податку, можлива лише в разі дотримання
суб'єктом малого підприємництва умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування. Зазначене стосується
також і відповідності граничного
обсягу виручки платника єдиного
податку розмірам, визначеним Указом.

Статтею 5 вказаного Указу передбачено,
що у разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

В той же час, зазначений Указ не містить
положень, які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищили
граничний обсяг виручки, встановлений
законодавцем.

За таких обставин оподаткування
доходів, отриманих платником податків
єдиного податку з порушенням умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування, повинно здійснюватися з
урахуванням загальної системи
оподаткування, зокрема, доходи
(виручка), отримані таким суб'єктом,
підлягають оподаткуванню у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян», який відповідно до
пункту 22.10 статті 22 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» діє у
частині оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, та
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 цього Закону до
набрання чинності спеціальним законом
з питань оподаткування фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності.

Абзацом 1 статті 13 Декрету № 13-92
визначено, що оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву (абзац
2 вказаної статті).

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає не тільки
обов`язок переходу у наступному
податковому періоді на загальну
систему оподаткування, а й
оподаткування суми такого перевищення
за ставкою, передбаченою статті 7
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Такий перехід платник повинен
здійснити самостійно, починаючи з
наступного звітного періоду шляхом
подання до податкового органу за його
податковою адресою податкової
декларації за наслідками звітного
кварталу, наступного за тим, в якому
відбулося перевищення виручки.

Як встановлено перевіркою, позивач
протягом звітного року перевищив
граничний обсяг виручки від здійснення
підприємницької діяльності, що
дозволяє перебувати на спрощеній
системі оподаткування. Перевищення
обсягу виручки від реалізації послуг в
розмірі 500000 грн. відбулося у третьому
кварталі 2010 року - 18 червня 2010 року. Сума
перевищення склала 500071,21 грн.

Позивач не перейшла на загальну
систему оподаткування, подавши у
встановленому порядку декларацію.

Заява ОСОБА_1 про зняття нарахування по
єдиному податку з 1 жовтня 2010 року у
зв'язку з припиненням діяльності не
свідчить про виконання цього обов'язку.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає не тільки
обов`язок переходу у наступному
податковому періоді на загальну
систему оподаткування, а й
оподаткування суми такого перевищення
із застосуванням правил загальної
системи оподаткування, а тому
донарахування державним податковим
органом позивача податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в розмірі в сумі 8,01 грн є
правомірним.

Згідно пп. 177.1 та пп. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом,
виручка у грошовій та не грошовій
формі, і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Сума доходу позивача за 2011 рік склала
478124 грн., а тому відповідач правильно
визначив податкове зобов'язання в сумі
80716,48 грн..

Щодо правомірності донарахування
позивачу суми податкового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість,
то колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» особа підлягає
обов'язковій реєстрації, як платник
податку у разі, коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 грн..

При цьому, згідно з пунктом 12.1
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 1
березня 2000 року № 79 (у редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин) не зареєстрована
платником податку на додану вартість
особа, яка, перебуваючи на спрощеній
системі оподаткування та сплачуючи
єдиний податок, перевищила обмеження
щодо обсягу виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік, установленого статтею 1 Указу,
зобов'язана подати до органу державної
податкової служби заяву про реєстрацію
як платника податку на додану вартість.
Реєстраційна заява платника податку на
додану вартість має бути подана
(надіслана) податковому органу
фізичною особою - підприємцем - не
пізніше двадцятого календарного дня з
моменту перевищення.

У зв'язку з тим, що сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг) у
ІІІ кварталі 2009 року сукупно
перевищила 300000 грн., на виконання вимог
підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону
України «Про податок на додану
вартість» суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1
зобов'язана була зареєструватися як
платник податку на додану вартість не
пізніше двадцятого календарного дня з
моменту досягнення суми
оподатковуваних операцій. Проте
остання заяву про реєстрацію платника
податку на додану вартість до ДПІ не
надавала.

Відповідно до пункту 9.4 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість», якщо особа укладає одну чи
більше цивільно-правових угод
(договорів), унаслідок виконання яких
планується здійснення оподатковуваних
операцій, обсяг яких перевищуватиме
протягом звітного податкового періоду
у два чи більше разів суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, то така особа зобов'язана
зареєструватися як платник цього
податку до кінця такого звітного
податкового періоду.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Отже, чинне на час виникнення спірних
правовідносин податкове
законодавство, встановлюючи обов'язок
особи зареєструватися платником ПДВ за
умови перевищення обсягу
оподатковуваних операцій, не містить
будь-яких особливостей або застережень
в залежності від режиму оподаткування,
на якому перебуває така особа.
Невиконання ж такого обов'язку особою у
визначений законом строк тягне
застосування передбачених законом
наслідків, що обумовлює правомірність
донарахування позивачеві оспорюваної
суми податкового зобов'язання з ПДВ.

Враховуючи викладене, перевіркою
правомірно донараховано податок на
додану вартість за 2010 рік в сумі 100014
грн..

Також у порушення п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст.
186, п. 187.1 ст. 187, ст. 188, п. 193.1 ст. 193
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року ФОП ОСОБА_1 здійснювала
операції з постачання послуг у 2011 році
без нарахування та сплати пожатку на
додану вартість, занизивши їх на 95625
грн..

Також позивач у жовтні-грудні 2009 року, у
2010 році всупереч вимогам Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» №2181 (який був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин) не
подавала декларації по податку на
додану вартість. У 2011 році позивач
також порушила вимоги п. 120.1 ст. 120
Податкового кодексу України та не
подавала вищевказані декларації до
податкового органу, тому відповідачем
правомірно нараховано відповідні
фінансові санкції в сумі 68969,75 грн..

Відтак, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідають
вимогам чинного законодавства, а суд
першої інстанції безпідставно
задовольнив позовні вимоги та скасував
їх, визнавши протиправними.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Львівської області
задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2012 року у справі № 2а-8385/12/1370 скасувати
та прийняти нову, якою у позові суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 04 листопада 2014 року.