Справа № 826/9757/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9757/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Степанюка А. Г., Шурка О.І.,

за участю секретаря
Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
перекладів «ТРІС» до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання нечинним і скасування
податкового повідомлення-рішення, за
апеляційними скаргами Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр перекладів
«ТРІС» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
30.07.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся з позовом до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання нечинним і
скасування податкового
повідомлення-рішення від 22.01.2014 року №
.

Вимоги мотивував тим, що висновки акту
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Центр перекладів «ТРІС»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість по взаємовідносинах з
контрагентом ТОВ
«Торгівельно-промисловий альянс
«Україна» за період з 01.05.2013 року по
31.05.2013 рік, документально та нормативно
не підтверджуються.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
30.07.2014 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивачем подано апеляційну
скаргу, в якій останній просить змінити
постанову суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог щодо визнання нечинним і
скасування повідомлення-рішення від
22.01.2014 року № в частині грошового
зобов'язання в сумі 71 728, 75 грн. та
визнати нечинним повідомлення-рішення
від 22.01.2014 року №.

Разом з тим, відповідачем також подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В судове засідання з'явився
представник позивача, який підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представник відповідача - не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
протягом періоду з 23.12.2013 року по 27.12.2013
рік, згідно з нормами п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75,
п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України, на підставі наказу від 11.12.2013
року № 1543/26-59-22-01 та направлення на
перевірку від 23.12.2013 року № 1564/22-01,
працівником ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ТОВ «Центр перекладів
«ТРІС» (ідентифікаційний код 31173039) з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість по взаємовідносинах з
контрагентом ТОВ
«Торгівельно-промисловий альянс
«Україна» (ідентифікаційний код 31173039)
за період з 01.05.2013 року по 31.05.2013 року, за
результатами якої складений акт від
10.01.2014 року № 33/26-59-22-01-18/31173039.

В ході перевірки встановлено
взаємовідносини ТОВ «Центр перекладів
«ТРІС» з суб'єктом господарської
діяльності ТОВ
«Торгівельно-промисловий альянс
«Україна» (ідентифікаційний код 31173039)
на підставі договору про надання
послуг з письмового та усного
синхронного послідовного перекладу
від 01.04.2013 року № 10413/8, за результатами
яких перевіряєме підприємство
сформувало суму податкового кредиту з
податку на додану вартість за звітний
період травень 2013 року у розмірі 158 584, 00
грн., на підставі податкової накладної
виписаної ТОВ
«Торгівельно-промисловий альянс
«Україна».

Окрім договору від 01.04.2013 року № 10413/8
перевіряючому до перевірки були надані
первинні документи (акт наданих послуг
від 31.05.2013р. № 557, податкову накладну від
31.05.2013р. № 557, оборотно-сальдові
відомості по рахункам бухгалтерського
обліку 631, 10) та банківські виписки по
особовому рахунку.

Одночасно в тексті цього ж акту
перевірки зазначено наступне:
«Протягом періоду з 01.05.2013 по 31.05.2013 року
було підписано акт здачі-прийняття
робіт № 557 від 31.05.2013 року та № 16 від
30.04.2013 року, за номенклатурою: послуги
послідовного перекладу. На загальну
суму 951 504, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 158 584, 00 грн.

Протягом періоду з 01.05.2013 року по 31.05.2013
року отримано податкові накладні від
31.05.2013 року № 557 та від 04.04.2013 року № 16. На
суму 951 504, 00 грн. в т.ч. ПДВ - 158 584, 00 грн.».

Разом з тим, відомості про отримання
перевіряючим від позивача первинних
документів по спірним господарським
операціям, датованих квітнем 2013 року (в
тому числі податкової накладної від
04.04.2013 року), в акті перевірки не
зафіксовані, як і розмір суми послуг за
податковою накладною від 31.05.2013 року №
557.

При цьому перевіряючим були враховані
висновки іншого акта ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 16.10.2013р. № 1354/2201 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Торгівельно-промисловий
альянс «Україна» (ідентифікаційний код
31173039) з питань підтвердження
відомостей по взаємовідносинам з
контрагентами, якими сформовано
податкові зобов'язання та податковий
кредит за період з 01.04.2013р. по 31.07.2013р.

Зокрема, за даними цього акта
працівниками контролюючого органу
виявлено відсутність у ТОВ «ТПА
«Україна» необхідних умов для
здійснення господарської діяльності, а
саме: відсутність основних фондів,
технічного персоналу, виробничих
активів, складських приміщень і
транспортних засобів, також був
отриманий лист ОСОБА_2 з поясненнями
про непричетність останнього до
діяльності ТОВ «ТПА «Україна». Крім
того відсутні відомості про надання
ТОВ «ТПА «Україна» первинних
документів на підтвердження фактів
вчинення господарських операцій за
вказаний період.

На підставі вищевикладеного працівник
відповідача, в свою чергу, дійшов
висновку про відсутність у ТОВ «Центр
перекладів «ТРІС» правової підстави
для формування ним податкового кредиту
з податку на додану вартість в сумі 158
584, 00 грн.

Під час перевірки відповідачем
встановлено порушення ТОВ «Центр
перекладів «ТРІС» норм п. 198.1, п. 198.2 і п.
198.6 ст. 198, п. 200.1 п. 200.2 і п. 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження цим
підприємством податку на додану
вартість за звітний період травень 2013
року на суму 158 584, 00 грн.

22.01.2014 року ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
підставі акту перевірки від 10.01.2014 року
№ 33/26-59-22-01-18/31173039 прийняла спірне
податкове повідомлення-рішення за №
(форми «Р»), яким за порушення
вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.
188, п. 198.1, п. 198.2 і п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, визначило ТОВ «Центр
перекладів «ТРІС» суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 198 230, 00 грн., в т.ч. 158
584, 00 грн. - основний платіж, 39 646, 00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи дії відповідача стосовно
прийняття оскаржуваного
повідомлення-рішення неправомірними
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи колегія судді виходить з
наступного.

Відповідно до п.1.7. ст.1. Закону України
«Про податок на додану вартість»,
пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Кодексу, податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду.

Згідно пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», п.198.1,
п.198.3. ст.198 Кодексу, податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт і
послуг), вартість яких відноситься до
складу витрат виробництва (обігу).

Право на нарахування податкового
кредит виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», п.198.6.
ст.198 Кодексу, не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6 Закону, п. 201.11 ст.201 Кодексу). У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до пп.7.5.1. п.7.5. Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.1 ст.198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: - дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; - дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до законодавства
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, наприклад,
виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
для визначення податкового кредиту з
податку на додану вартість, якщо
відомості, які містяться в таких
документах, не відповідають дійсності,
зокрема, у випадку не здійснення самих
операцій.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясувати, зокрема, рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З наявних у справі документів,
встановлено, що 01.04.2013 року між ТОВ
«Центр перекладів «ТРІС» (Виконавець) і
ТОВ «Торгівельно-промисловий альянс
«Україна» (Замовник) був укладений
договір про надання послуг з
письмового та усного синхронного та
послідовного перекладу за № 10413/8.

За умовами цього договору Виконавець
за письмовим замовленням Замовника та
за плату останнього, за рахунок власних
сил і засобів надає послуги з
письмового та усного синхронного та
послідовного перекладу з іноземної
мови на російську/українську мову, і
оренди обладнання для синхронного
перекладу.

При цьому за умовами п. 2.8 Договору про
кожний факт надання виконавцем послуг
усного перекладу перекладач Виконавця
та представник Замовника складають і
підписують акт, за формою узгодженою
між сторонами.

Проте, як вірно зазначив суд першої
інстанції, зі змісту даного договору
вбачається його невідповідність ч. 1 ст.
901 Цивільного кодексу України. У
договорі від 01.04.2013р. № 10413/8 обов'язки
Виконавця покладені на Замовника
(позивача).

Разом з тим, судовою колегією
встановлено, що позивачем не надано
підтверджуючих реальність здійснення
господарських операцій первинних і
розрахункових документів, оформлених
на підставі договору від 01.04.2013 року №
10413/8, зокрема: письмових замовлень
позивача на надання послуг з перекладу;
актів, оформлених перекладачами
Виконавця, за результатами надання
усного перекладу; актів
приймання-передачі наданих послуг,
оформлених Виконавцем безпосередньо
за результатами надання послуг;
документальних доказів руху
документації та інформаційних
матеріалів між Замовником та
Виконавцем; документів на
підтвердження надання Виконавцем
послуг з оренди певного обладнання;
рахунків на оплату наданих послуг;
розрахункових документів та
банківських виписок по особовому
рахунку ТОВ «Центр перекладів «ТРІС»
на підтвердження перерахування
Замовником коштів Виконавцю за наданні
послуги з перекладу, тощо.

Крім того, позивач не надав суду жодних
документальних доказів на
підтвердження факту використання ТОВ
«Центр перекладів «ТРІС» результатів
спірних господарських операцій з метою
отримання прибутку (в т.ч., договорів,
укладених Товариством з
контрагентами-замовниками робіт і
послуг, та оформлених на їх виконання
первинних і розрахункових документів).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо того, що
позивачем не доведено факти здійснення
господарських операцій з придбання та
отримання послуг з перекладу,
передбачених договором від 01.04.2013 року
№ 10413/8, в сумі 344 298, 00 грн. від названого
вище контрагента належними первинними
і розрахунковими документами, а тому
віднесення сум податку на додану
вартість з вартості таких послуг в сумі
57383, 00 грн. до складу податкового
кредиту за звітний період травень 2013
року на підставі податкової накладної
від 31.05.2013 року № 557, виписаної ТОВ «ТПА
«Україна», є безпідставним.

Разом з тим, висновки відповідача про
заниження позивачем податкового
кредиту за звітний період травень 2013
року по взаємовідносинам з ТОВ «ТПА
«Україна», саме в сумі 158584, 00 грн.,
спростовуються документами податкової
звітності ТОВ «Центр перекладів «ТРІС»
з податку на додану вартість за
вказаний звітний період 2013 року та
безпосередньо змістом самого акта
перевірки.

За змістом ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням вище викладеного та
приписів ст. 159 КАС України, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Апелянтами не було надано доказів на
підтвердження вимог апеляційних скарг,
а висновки суду першої інстанції є
такими, що відповідають вимогам закону
і доводами апеляційних скарг не
спростовуються.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційних скарг,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
задоволення позову, через що постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» від 20.05.2013
року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр перекладів
«ТРІС» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
30.07.2014 року по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
перекладів «ТРІС» до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання нечинним і скасування
податкового повідомлення-рішення -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30.07.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 11.11.2014 року,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
О.І. Шурко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 11.11.2014
року.

Головуючий суддя
Кузьменко В. В.

Судді:
Степанюк А.Г.

Шурко О.І.