Справа № 2а-1870/539/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/69629/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги ОСОБА_4 та
Державної судової адміністрації
України

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03 жовтня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної
судової адміністрації України (далі -
ДСА України), Головного управління
Державного казначейства України в
Сумській області (далі - ГУ ДКУ в
Сумській області), Територіального
управління Державної судової
адміністрації у Сумській області (далі
- ТУ ДСА у Сумській області) про
визнання дій неправомірними та
стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому зазначив, що маючи право на
відставку, продовжував працювати
суддею, у зв'язку з чим отримував
щомісячне грошове утримання, належного
суддям у разі виходу у відставку.
Посилаючись на те, що протягом 2011 року з
його грошового утримання
відповідачами утримано податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 7821,36
грн, просив суд визнати неправомірними
дії та стягнути на його користь 7821,36 грн
утриманого податку.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2012
року, яку залишено без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року, позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії ТУ ДСА у
Сумській області щодо утримання з
щомісячного грошового утримання судді
ОСОБА_4 податку з доходів фізичних осіб
в період з серпня по грудень 2011 року в
сумі 3220,56 грн. В іншій частині позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ТУ ДСА України у
Сумській області порушує питання про
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.
Посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права.
Вказує, що доходи у вигляді щомісячного
грошового утримання судді, який має
право на відставку та продовжує
працювати на посаді судді не входять до
переліку доходів, визначених статтею 165
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим такий дохід підлягає
оподаткуванню.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. Посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права.
Вказує, що вимоги за період з січня по
липень 2011 року не були предметом
судового розгляду, оскільки попередні
судові рішення, на які послалися суди
першої та апеляційної інстанцій
винесені у справі, у якій вирішувався
спір щодо зобов'язання виплачувати
грошове утримання судді без утримання
податку. Крім того, факт відсутності
його звернення до органу податкової
служби з вимогою повернути зайво
сплачений податок, не може бути
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення такої
переплати.

Перевіривши доводи касаційних скарг,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працює на
посаді судді Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
та отримує щомісячне грошове утримання
судді, який набув право на відставку і
продовжує працювати.

У період з січня по грудень 2011 року із
сум його щомісячного довічного
грошового утримання утримано та
перераховано до місцевого бюджету
податок на доходи фізичних осіб у сумі
7821,36 грн.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що позовні вимоги за період з
січня по липень 2011 року задоволенню не
підлягають, оскільки суди вже
розглянули питання правомірності дій
ТУ ДСА у Сумській області щодо
утримання податку з доходів фізичних
осіб при виплаті грошового утримання
позивачу та прийняли рішення у іншій
адміністративній справі № 2а-1870/4736/11.
Крім того, позивач не вчинив дій,
спрямованих на повернення надміру
сплачених сум податку на доходи
фізичних осіб, а тому вимоги щодо
стягнення з відповідачів в солідарному
порядку 7821,36 грн є передчасними.

Проте такі висновки не відповідають
вимогам закону та обставинам справи.

Із змісту позовної заяви видно, що
ОСОБА_4 заявляє вимоги про визнання
неправомірними дій відповідачів ДСА
України та ТУ ДСА у Сумській області
щодо утримання сум прибуткового
податку з щомісячного грошового
утримання, починаючи з 01 січня 2011 року,
та стягнення утриманих сум податку.

З обґрунтування, наведеного у
постанові Сумського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2011
року у справі № 2а-1870/4736/11 за позовом
ОСОБА_4 видно, що не погоджуючись з
діями ДСА України та ТУ ДСА у Сумській
області щодо утримання податку на
доходи фізичних осіб з щомісячного
грошового утримання, позивач просив
зобов'язати виплачувати щомісячне
грошове утримання без стягнення
податку з доходів з 01 січня 2011 року.

Отже, предметом спору у вказаних
справах були дії одних і тих же
суб'єктів владних повноважень у
питанні утримання податку з доходів
фізичних осіб із сум щомісячного
довічного грошового утримання судді
ОСОБА_4 за період з 01 січня 2011 року.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті
157 КАС України суд закриває провадження
у справі, якщо є такі, що набрали
законної сили, постанова чи ухвала суду
з того самого спору і між тими самими
сторонами.

Наведена норма процесуального права
свідчить про те, що у разі повторного
звернення до суду особи з аналогічними
вимогами, за наслідками розгляду таких
вимог, суд закриває провадження у
справі, а не відмовляє у задоволенні
позову.

При цьому період, протягом якого
вчинялись оскаржувані дії за умови, що
до законодавства, що регулює спірні
правовідносини, не вносились певні
зміни, не має правового значення.

Вирішуючи спір, суди не дали належної
правової оцінки зазначеним обставинам,
змісту позовних вимог ОСОБА_4 у цій
справі та справі № 2а-1870/4736/11, та не
обговорили питання щодо закриття
провадження у справі у цій частині
позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про
стягнення безпідставно утриманих сум
податку, то відповідно до частини 1
статті 25 Бюджетного кодексу України,
Державне казначейство України
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Порядок повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до державного
та місцевих бюджетів, затверджений
наказом Державного казначейства
України від 10 грудня 2002 №226 (далі -
Порядок), регламентує процедуру
повернення помилково або надміру
зарахованих коштів, в тому числі,
податків, зборів (обов'язкових
платежів) за заявою платника або за
поданням органу, що контролює
справляння надходжень до бюджету.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 №845, органи
Казначейства за судовими рішеннями про
стягнення надходжень бюджету
здійснюють безспірне списання коштів
державного та місцевих бюджетів,
зокрема, для повернення надмірно та/або
помилково сплачених податків і зборів.
Стягувачі, на користь яких прийняті
судові рішення про стягнення
надходжень бюджету, подають до органу
Казначейства, на рахунки в якому
зараховані надходження бюджету,
документи, зазначені у пункті 7 цього
Порядку, крім випадків, передбачених
пунктом 23 цього Порядку.

Між тим, закон не позбавляє платника
податку права безпосередньо
звернутись до суду за захистом
порушеного права, у випадку, якщо
останній не скористався можливістю
досудового врегулювання спору, що є
необов'язковим у таких
правовідносинах.

Отже, суди безпідставно відмовили
позивачу у захисті порушеного права
шляхом стягнення з бюджету
безпідставно утриманих з нього сум
податку з доходів фізичних осіб за
період з серпня по грудень 2011 року.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального
права, на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні
(частина 1 статті 220 КАС України).

Згідно із частиною 2 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий розгляд є порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Державної
судової адміністрації України
задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03 жовтня 2012 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак