Справа № 815/347/14
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/347/14

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції:
Гусев О. Г.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
ГУ Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки),
рішення про застосування штрафних
санкцій від 15.11.2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з
вищевказаним адміністративним
позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що податковим органом
було проведено камеральну
документальну планову виїзну
перевірку відповідача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
іншого законодавства за період з 01.01.2011
року по 31.12.2012 року з висновками якого
вони не згодні, оскільки зазначені
висновки виникли у результаті
неналежного аналізу особами, що
проводили перевірку матеріалів
перевірки та невірного тлумачення
чинного законодавства.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року адміністративний позов було
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
вимогу про сплату боргу (недоїмки),
рішення про застосування штрафних
санкцій від 15.11.2013 року, прийняті ДПІ у
Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі - 182 грн. 70 коп.

Не погоджуючись з даною постановою
суду податковий орган подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не повно з'ясовані обставини справи, у
зв'язку з чим просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ФОП ОСОБА_1 є суб'єктом підприємницької
діяльності, про що видано Свідоцтво про
державну реєстрацію.

Позивач є платником податку на додану
вартість.

Податковим органом було здійснено
камеральну документальну планову
виїзну перевірку позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
іншого законодавства за період з 01.01.2011
року по 31.12.2012 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем був складений акт №
921/17-01/261520/8535/86 від 15.11.2013 року.

Податковий орган на підставі акту №
921/17-01/261520/8535/86 від 15.11.2013 року прийняв та
надіслав позивачу вимогу Форми № 2у від
15.11.2013 року, якою вимагав сплатити
недоїмки зі сплати єдиного внеску,
штрафів та пені на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі -
39897 грн. 00 коп., а також на підставі
даного акту прийняв рішення №4/1701 про
застосування санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску у розмірі
- 2030 грн. 80 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
податкового органу були відсутні
правові підстави для прийняття
оскаржуваного рішення про
застосування санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів не нарахованого єдиного внеску
у розмірі - 2030 грн. 80 коп.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Податкового кодексу
України.

Так, за змістом п. 44.6 ст.44 ПК України у
разі якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці 2 п. 44.7 цієї
статті платник податків не надає
посадовим особам контролюючого органу,
які проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого не
надання, крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податкової
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складання
такої звітності. Якщо платник податків
після закінчення перевірки та до
прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим п. 44.7 цієї статті),
такі документи повинні бути враховані
контролюючим органом під час розгляду
ним питання про прийняття рішення.

Як встановлено в ході судового
розгляду, позивач надавав відповідачу
оригінали первинних документів під час
перевірки, проте вони не були прийняті
до уваги посадовими особами
відповідача та в порушення вимог п., п.
44.6, 44.7 ст. 44 ПК України відповідачем
була винесена податкова вимога та
прийняте оскаржуване рішення №4/1701.

За правилами ст. 198.3 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Водночас за наявністю усіх наданих
позивачем первинних документів та
книги обліку доходів та витрат
відповідачем помилково було зроблено
висновок про завищення податкового
кредиту, що не відповідає обставинам,
які були встановлені в ході судового
розгляду.

Отже, враховуючи вищевикладене колегія
суддів погоджується з висновком, що у
податкового органу були відсутні
правові підстави для прийняття
оскаржуваного рішення про
застосування санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів не нарахованого єдиного внеску
у розмірі - 2030 грн. 80 коп.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належні
докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 03
березня 2014 року у справі у справі №
815/347/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складення ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і
підписання рішення суду - 10 листопада
2014 року.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян