Справа № 2а/1301/19/12, 1301/332/12
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
Справа № 99808/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Хобор Р.Б.

суддів:
Попка Я.С., Cапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Бориславського міського суду
Львівської області від 12 березня 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Бориславі
Львівської області, управління праці
та соціального захисту населення
Бориславської міської ради Львівської
області про зобов'язання здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії, -

В С Т А Н
О В И В:

14.02.2012 року позивач звернувся в суд із
адміністративним позовом до
управління пенсійного фонду України в
м. Бориславі Львівської області,
управління праці та соціального
захисту населення Бориславської
міської ради Львівської області, у
якому просить визнати протиправною
бездіяльність УПСЗН Бориславської
міської ради щодо не нарахування і
невиплати їй щорічної разової допомоги
до 5 травня у 2011 році як учаснику війни у
розмірі передбаченому ч. 5 ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
зобов'язати УПСЗН Бориславської
міської ради здійснити їй як учаснику
війни нарахування та виплату щорічної
разової допомоги до 5 травня у 2011 році у
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком, передбаченому ч. 5 ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
розмір якої встановлено ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
урахуванням проведених виплат; визнати
протиправною бездіяльність УПФУ в м.
Бориславі щодо не нарахування і
невиплати їй як учаснику війни до
пенсії щомісячної доплати у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком,
зобов'язати УПФУ у м. Бориславі
здійснити їй як учаснику війни виплату
до пенсії щомісячної допомоги у
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком
у розмірі 3929,20 гривень, стягнути з УПФУ
у м. Бориславі на її користь 1500 гривень
у відшкодування моральної шкоди,
стягнути з УПСЗН Бориславської міської
ради на її користь 1500 гривень у
відшкодування моральної шкоди.

Позивач мотивує свої позовні вимоги
тим, що вона є учасником війни.
Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про статус
ветеранів, гарантії їх соціального
захисту» щорічно до 5 травня учасникам
війни виплачується разова грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком та до пенсії щомісячно
оплачується 50% мінімальної пенсії за
віком. Однак відповідачі порушили
вказані норми. Зокрема, управління
праці та соціального захисту населення
повинно було виплатити разову грошову
допомогу у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком, а виплатило 120,00
гривень. Крім цього, управління
Пенсійного фонду України щомісячну
допомогу у розмірі 50% не доплачувало, а
виплатили лише 10%.

Оскарженою постановою, прийнятою в
порядку скороченого провадження, у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено, оскільки суд прийшов до
висновку, що дії відповідачів при
виплаті спірних виплат були
правомірними, а розмір виплат належним.

ОСОБА_1, не погодившись з таким рішенням
суду, оскаржила його в апеляційному
порядку. Вважає оскаржувану постанову
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з неповним з'ясуванням обставин справи,
що мають значення для справи, з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, а тому просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити повністю з
підстав, викладених в апеляційній
скарзі.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість рішення
суду колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційну скаргу
слід частково задовольнити,
скасувавши постанову суду та прийнявши
нову постанову про часткове
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
що ОСОБА_1 є учасником війни, а тому на
неї поширюється дія Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Відповідно, до ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», щорічно до 5
травня учасникам війни, виплачується
разова грошова допомога у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком.

Згідно, вимог ст. 17 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», фінансування
витрат, пов'язаних з введенням в дію
цього Закону, здійснюється за рахунок
коштів державного та місцевого
бюджетів.

Законом України від 19.06.2003 року № 968-IV
Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» доповнено ст. 17-1 відповідно до
ч. 4 якої, особи, які не отримали разової
грошової допомоги до 5 травня, мають
право звернутися за нею та отримати її
до 30 вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Як вбачається, із ч. 2 ст. 95 Конституції
України, виключно Законом про
Державний бюджет України, визначаються
видатки на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків. За цим конституційним
приписом у разі якщо застосування
пільг, компенсацій та гарантій для
певних категорій громадян, у тому числі
виплата грошової допомоги для
учасників бойових дій, потребує
фінансування за рахунок коштів
Державного бюджету України, його
обсяги не можуть визначатися будь-яким
іншим законом, крім закону про
Державний бюджет України.

Статтею 22 Конституції України,
передбачено, що права і свободи людини
і громадянина, закріплені
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2004 рік», Законом України «Про
Державний бюджет на 2007 рік» та Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
обмежувалась дія статей 12, 13, 14 та 15
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Рішеннями Конституційного Суду
України від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007
року № 6-рп/2007 і від 22.05.2008 року № 10-рп/2008
визнавались неконституційними
положення Законів України «Про
Державний бюджет України на 2004, 2007 і 2008
роки», якими зупинялись на ці роки дія
статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно, до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З огляду на це, оскільки норми Законів,
якими обмежувалась дія ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
визнані неконституційними і втратили
свою чинність, то у 2011 році ст. 14 цього
Закону діяла у редакції відповідно до
якої, щорічно до 5 травня учасникам
війни виплачується разова грошова
допомога у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком.

Таким чином, позовні вимоги щодо
виплати щорічної разової грошової
допомоги як учаснику війни за 2011 рік є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Крім того, при нарахуванні та виплаті
щорічної одноразової грошової
допомоги слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої.
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Що стосується позовної вимоги про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання відповідача ? УПФУ у м.
Бориславі здійснити їй як учаснику
війни виплату до пенсії щомісячної
допомоги у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком у розмірі 3929,20 грн. суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» в редакції Закону
України № 488/95-ВР від 22 грудня 1995 року
учасникам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, а в
редакції Закону України № 2212-ІУ від 18
листопада 2004 року підвищується також
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії.

Відповідно до п. 4 Закону України «Про
внесення змін до закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»№ 2939-ІУ від 05
жовтня 2005 року, який набрав чинності з 01
січня 2007 року, ч. 4 ст. 14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» викладена в
новій редакції, згідно якої учасникам
війни, нагородженим орденами і
медалями колишнього Союзу РСР за
самовіддану працю і бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, іншим
учасникам війни - на 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

В передбаченому законом порядку до
Конституційного Суду України вказана
норма не оскаржувалась й судом не
розглядалася, отже є законною та
підлягає застосуванню.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що заявлені позивачем
вимога в частині зобов'язання їй як
учаснику війни виплату до пенсії
щомісячної допомоги у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком є
необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів зазначає наступне.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
зазначено, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації.

Обов'язок по відшкодуванню моральної
шкоди виникає лише за умови, що
моральні страждання особи, або втрата
нею нормальних життєвих зв'язків, або
необхідність додаткових зусиль для
організації свого життя стали
наслідками порушення законних прав
особи.

Однак будь-яких доказів, що діями
відповідачів позивачу спричинена
моральна шкода ОСОБА_1 не було надано.
Вимоги щодо відшкодування моральної
шкоди є похідними від основних вимог, а
тому не має підстав для задоволення
позову в частині стягнення моральної
шкоди заподіяними діями відповідачів.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання про порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповноту
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного вирішення спору по
суті. Відтак, оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям
нової, якою позовні вимоги слід
задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, ч.3 ст. 197, п. 3
ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н
О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Бориславського міського
суду Львівської області від 12 березня
2012 року по справі № 2а/1301/19/2012 скасувати
та прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
Калуської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області щодо відмови провести
перерахунок ОСОБА_2, виплаченої у 2011
році разової щорічної грошової
допомоги до 5 травня відповідно до ст. 14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Зобов`язати управління праці та
соціального захисту населення
Калуської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області здійснити на користь ОСОБА_1
перерахунок та виплату за 2011 рік
недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги до 5 травня
відповідно до ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком, розмір
яких визначається відповідно до ч.1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням виплачених
сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова касаційному оскарженню не
підлягає. Постанова набирає законної
сили через п'ять днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі.

Головуючий-суддя :
Хобор Р.Б.

Судді :
Попко Я.С.

Сапіга В.П.