Справа № 815/2702/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

05 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2702/14

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Гусев О. Г.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
начальника Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки Кобилінського Сергія
Володимировича про визнання дій
протиправними у частині надання
відповіді на запит,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом та просив суд визнати дії
начальника Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки протиправними у частині
надання відповіді на запит.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
відповідачем було неправомірно
направлено його запит, оскільки
розпорядником запитуваної інформації
є безпосередньо відповідач. Позивач
вважає, що своїми діями
переадресування начальник Південної
Державної інспекції з ядерної та
радіаційної безпеки порушив вимоги ч.3
ст. 22 Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

Позивач, посилаючись на ст.ст.2,3,5 Закону
України «Про інформацію», ст.ст.20,22,23
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», ст.10 Закону
України «Про державну службу» вважає,
що його позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав до суду заяву, у якій просив,
розглядати справу за його відсутності,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив їх задовольнити з
підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судове
засідання з'явився, з позовними
вимогами не погодився у повному обсязі
з підстав, викладених у запереченні.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою на
зазначену постанову. Апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити його позовні вимоги
повністю.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, проте про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що 30.10.2013
року позивач надіслав на адресу
Держатомрегулювання України запит до
публічної інформації з проханням
надати йому у сканованому вигляді та на
паперовому носії копію ліцензій на
право провадження діяльності з
використання джерел іонізуючого
випромінювання ПАТ «Гемопласт», до
яких 31.07.2013 року були внесені зміни.

31.10.2013 року Держатомрегулювання
України надало позивачу відповідь, що
вони як розпорядник інформації, який не
володіє запитуваною інформацією
надсилає запит позивача до
відповідача, як того вимагає ч.3 ст.22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

11.11.2013 року начальник Південної
державної інспекції з ядерної та
радіаційної безпеки запит позивача
направив до ПАТ «Гемопласт»
посилаючись на ч.3 ст.22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації».

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку щодо відсутності порушень з
боку відповідача при наданні відповіді
на запит ОСОБА_2 про надання публічної
інформації, у зв'язку з чим відмовив у
задоволенні адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації, та
інформації, що становить суспільний
інтерес визначено Законом України «Про
доступ до публічної інформації» № 2939-VI
від 13.01.2011 року.

Відповідно до вимог ст.1 Закону № 2939-VI
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.5 Закону № 2939-VI
доступ до інформації забезпечується
шляхом надання інформації за запитами
на інформацію.

Відповідно до вимог ч.1 ст.19 Закону №
2939-VI запит на інформацію - це прохання
особи до розпорядника інформації
надати публічну інформацію, що
знаходиться у його володінні.

Згідно п.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»,
передбачено, що розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визнаються: особи, якщо вони виконують
делеговані повноваження суб'єктів
владних повноважень згідно із законом
чи договором, включаючи надання
освітніх, оздоровчих, соціальних або
інших державних послуг, - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків.

Відповідно до вимог ч.3 ст.22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» розпорядник інформації,
який не володіє запитуваною
інформацією, але якому за статусом або
характером діяльності відомо або має
бути відомо, хто нею володіє,
зобов'язаний направити цей запит
належному розпоряднику з одночасним
повідомленням про це запитувача.

Відповідно до вимог п.11 ст.1 Закону
України «Про дозвільну діяльність у
сфері використання ядерної енергії»
визначено, що ліцензування - це видача,
внесення змін, переоформлення,
зупинення дії та анулювання ліцензій,
видача дублікатів ліцензій; ведення
ліцензійних справ, контроль за
додержанням ліцензіатами умов
провадження ліцензованої діяльності,
встановлених нормами і правилами з
ядерної та радіаційної безпеки і
фізичного захисту ядерних установок,
ядерних матеріалів, радіоактивних
відходів, інших джерел іонізуючого
випромінювання; видача розпоряджень
про усунення порушень умов провадження
ліцензованої діяльності.

Так згідно вимог п.п.4.1 п.4 Положення про
державні регіональні інспекції
здійснення у встановленому законом
порядку ліцензування діяльності з
використання джерел іонізуючого
випромінювання покладено на
регіональні держінспекції тобто на
Південну держінспекцію.

Як вбачається з матеріалів справи,
начальник Південної державної
інспекції з ядерної та радіаційної
безпеки листом від 11.11.2013 року № 33-08/935
повідомив позивача, що Південною
Державною інспекцією з ядерної та
радіаційної безпеки було видані
ліцензії на право провадження
діяльності з використання ДІВ Серії ОВ
№ 040012 від 25.01.2012 року терміном дії до
25.01.2017 року, Серії ОВ № 040079 від 31.07.2013
року терміном дії до 31.07.2016 року, Серії
ОВ № 040073 від 31.07.2013 року терміном дії до
31.07.2018 року, відповідно.

В такий спосіб відповідач надав ОСОБА_2
наявну в нього публічну інформацію.

Крім того, у листі зазначено, що
володарями вищевказаних ліцензій є
Південна митниця Міндоходів, ПАТ
«Гемопласт», ПАТ «Югцемент»
відповідно, запит ОСОБА_2 в частині
надання «копії ліцензій» листами від
11.11.2013 року за № 33-10/934, 11.11.2013 року за №
33-10/932 та 11.11.2013 року за № 33-10/933
направлено до належних розпорядників
(володарів) інформації, якими є
Південна митниця Міндоходів, ПАТ
«Гемопласт», ПАТ «Югцемент».

Колегія суддів вважає, що зазначені дії
відповідача в повній мірі узгоджуються
з вимогами ч.3 ст.22 Закону України «Про
доступ до публічної інформації».

Як було встановлено, оригінал ліцензії
друкується у одному екземплярі та
знаходиться у Ліцензіата, тобто
володарем вищевказаної ліцензії та
розпорядником інформації є ПАТ
«Гемопласт».

Стосовно посилання апелянта на
Положення про Ліцензійну комісію
Південної державної інспекції з
ядерної та радіаційної безпеки
Держатомрегулювання щодо наявності
копії ліцензії, колегія суддів вважає
необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до чинного законодавства
видача ліцензій на здійснення
діяльності у сфері використання
ядерної енергії є результатом надання
заявнику адміністративної послуги.
Після здійснення заявником (ПАТ
«Гемопласт») встановленої
законодавством оплати за надання
адміністративної послуги (оплата
проводиться згідно вимог постанови
Кабінету Міністрів України за № 440 від
06.05.2001 року) орган, що прийняв рішення
про видачу ліцензії, видає цьому
заявнику оригінал ліцензії.

Колегія суддів зазначає, що
законодавством не передбачено,
наявність другого екземпляру
оригінала ліцензії, з якого могла б
бути знята та належним чином завірена
копія ліцензії. Таким чином, після
видачі суб'єкту діяльності оригінала
ліцензії, ця ліцензія переходить у
володіння ліцензіата.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що Південна державна інспекція з
ядерної та радіаційної безпеки не
володіла на час звернення позивача з
вищевказаним запитом запитуваною у
ньому інформацією.

На думку суду першої інстанції, з якою
погоджується суд апеляційної
інстанції начальник Південної
державної інспекції з ядерної та
радіаційної безпеки діяв в межах
наданих йому повноважень та правомірно
направив запит позивача до належного
розпорядника запитуваної інформації,
як того вимагає положення ч.3 ст.22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

Таким чином, на підставі наведеного,
колегія суддів вважає, що позивачем не
доведена протиправність дій
відповідача щодо порушення вимог
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» при наданні
відповіді на його запит, у зв'язку з чим
суд першої інстанції вірно дійшов
висновку щодо відмови у задоволенні
позовних вимог .

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 28
травня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький