Справа № 802/3485/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 листопада 2014 р.
Справа № 802/3485/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медяної Н.А.

позивача: ОСОБА_1,
ОСОБА_2

відповідача:
Прокопюк О.В., Цвігун В.О.

свідка:
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Вінницькій області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ФОП ОСОБА_1 звернувся
в суд з адміністративним позовом, у
якому просив скасувати податкове
повідомлення-рішення Немирівської
ОДПІ № від 14 серпня 2014 року про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на
загальну суму 35296,88 грн., в т.ч. основного
платежу - 29070,84 грн. та штрафні санкції -
6226,04 грн. В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначав, що підставою для
прийняття вказаного рішення стали
висновки перевірки про неправомірне
включення до складу витрат витрати, які
пов'язані з використанням транспортних
засобів, придбання основних засобів та
суми амортизації основних засобів на
суму 195132,75 грн. Однак, з такими доводами
податкового органу позивача не
погоджується, оскільки всі
господарські операції за період, що
перевірявся, оформлялися належним
чином і на підставі первинних
документів формувалися витрати і
визначався чистий дохід. Крім того
зазначав, що придбаний товар було
використано у власній господарській
діяльності, а тому висновки
податкового органу, викладені в акті
перевірки є необґрунтованими, а
винесене на їх підставі податкове
повідомлення-рішення - протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі та зазначив, що не погоджується
з висновками акта перевірки щодо
порушення позивачем відповідних
положень Податкового кодексу України
(далі - Кодекс), оскільки висновки
відповідача за наслідками проведеної
перевірки щодо порушень позивачем
положень Кодексу при визначенні суми
витрат є хибними, базуються виключно на
суб'єктивних припущеннях перевіряючих,
які не мають підтвердження належними
доказами.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти
заявлених позовних вимог про що
зазначили в наданих до суду письмових
запереченнях на адміністративний
позов. Окремо вказували, що під час
проведення перевірки встановлено факт
завищення вартості документально
підтверджених витрат, пов'язаних із
здійсненням діяльності, однак належних
підстав в підтвердження витрат на
технічне обслуговування автомобіля
позивачем наведено в ході перевірки не
було, крім того відсутні ТТН з
відміткою про передачу товару від
постачальників позивачу. За таких
обставин, податковий орган просив суд в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В судовому засіданні в якості свідка
надав пояснення суду ОСОБА_5 Останній
пояснив суду, що він є водієм
вантажного автомобільного транспорту,
який належить ФОП ОСОБА_1 Автомобільні
шини, які придбавались ФОП ОСОБА_1
використовувались саме для даного
службового автотранспорту, оскільки
ним особисто здійснювалась заміна
запчастин під час здійснення
перевезень.

Суд розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, заслухавши
пояснення свідка, встановив наступне.

Судом з'ясовано, що відповідно до
наказів №252 від 01.06.2014 року та №297 від
02.07.2014 року, направлень №200 та №201 від
23.06.2014 року та №222 та №223 від 02.07.2014 року
в період з 02.07.2014 року по 15.07.2014 року
головними державними ревізорами
Немирівської ОДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013
року дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011 року по
31.12.2013 року, за результатами якої
складено акт №844-17/НОМЕР_1 від 29 липня 2014
року (а.с.11-42).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем, зокрема:

- на порушення п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163,
п.п.164.1.1 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2,
п.177.4 ст.177 ПК України встановлено
заниження суми податку, що підлягає
сплаті до бюджету на 29070,84 грн. в т.ч. 2011
р. - 12512,00 грн., 2012 р. - 16-13,29 грн., 2013 р. - 545,55
грн.;

- на порушення п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
занижено єдиний внесок на загальну
суму 77911,69 грн., в т.ч. за 2011 рік на суму
28944,49 грн., за 2012 рік на 47704,92 грн., за 2013
рік на суму 1262,28 грн.;

- в порушення ч.1 п.121.1 ст.121 ПК
України та ст.164 прим.1 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
самозайнятою особою ОСОБА_1
незареєстрована книга обліку доходів
та витрат.

На підставі виявлених порушень,
податковим органом 14.08.2014 року прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму
35296,88 грн., в т.ч. за основним платежем в
сумі 29070,84 грн., за штрафними санкціями -
6226,04 грн. (а.с.8).

Не погоджуючись з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить із
наступного.

Так, перевіркою правильності
визначення витрат. Відображених у
деклараціях про доходи безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу та
документально підтверджених, з даними
про суму витрат, визначеними в ході
перевірки, виявлено розбіжностей
всього в сумі 195 132,75 грн. з яких в 2011 році
- 83413,38 грн., 2012 році - 108081,69 грн. та в 2013
році - 3637,68 грн.

Зокрема, як видно з акту перевірки, в
обґрунтування встановленого порушення
перевіряючими зазначено, що ФОП ОСОБА_1
включив до складу витрат суми витрат,
які пов'язані із використанням
транспортних засобів, придбання
основних засобів, суму амортизації
основних засобів на загальну суму 195
132,75 грн. Дані обставини встановлені
згідно наданих позивачем під час
проведення перевірки видаткових
накладних, виписаних в перевіряємий
період контрагентами позивача на товар
(запчастини, шафа та амортизація
основних засобів). Інших обґрунтувань
наведеного порушення, перевіряючими в
акті перевірки не зазначено.

Ретельно перевіривши доводи
податкового органу, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України,
платник податків зобов'язаний вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів.

Згідно з пунктами 177.1-177.4 статті 177
Податкового кодексу України, доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України,
витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 вказаної статті,
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, в перевіряємий період
ФОП ОСОБА_1 придбавався товар у вигляді
авто-шин та іншого автомобільного
устаткування, як запчастини та
комп'ютерна техніка. Факт придбання та
передачі даного товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи накладними та податковими
накладними виписаними контрагентами
(постачальниками) позивачу (покупець)
(а.с.62-97).

Згідно пояснень представників
відповідача, під час проведення
перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано ТТН із
відповідною відміткою, які б
підтверджували передачу товару від
постачальників до позивача.

Так, в спростування зазначеного, в
судовому засіданні позивач пояснив, що
такий товар отримувався ним особисто
та самостійно, власним автотранспорт
перевозився. У зв'язку з чим, ТТН на
перевезення цього товару не
оформлювались. Також, позивач пояснив,
що у його власному користуванні для
здійснення власної господарської
діяльності знаходяться транспортні
засоби, а саме КРАЗ 256Б (3 шт.), ТАТРА815
держ.номер АВ4275АХ та ТАТРА815 держ.номер
АВ5983ВА. Позивач зазначив, що чинним
законодавством таке право не
заборонено. З даним твердженням
позивача суд погоджується, оскільки
положенням п.2 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Переліку документів, необхідних для
здійснення перевезення вантажу
автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні» №207 від 25.02.2009
року, передбачено, що для водія
юридичної особи або фізичної
особи-підприємця, що здійснює вантажні
перевезення для власних потреб,
потрібно мати лише накладну або інший
документ, який підтверджує право
власності на вантаж.

Також, представники відповідача на
іншу обставину порушення позивачем
податкового законодавства
наголошували, що в актах списання
запасних частин не вказане місце
складання та міститься підпис
невідомої особи. Крім того, у дні
підписання актів на списання запасних
частин автомобілями надавались
послуги перевезення. Одночасно,
наголошували, що позивачем надмірно
були придбані шини, що свідчить про
безпідставне їх списання.

Однак, з таким твердженням
представників відповідача суд не
погоджується, оскільки в судовому
засіданні дослідженні наявні в
матеріалах справи акти на списання, що
надавались перевіряючим в ході
проведення перевірки. Судом
встановлено, що дані акти складались
гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за їх підписом та
підписом ФОП ОСОБА_1 Вказані гр. є
найманими водіями, які працювали на ФОП
ОСОБА_1, що підтверджується долученими
до матеріалів справи
цивільно-правовими договорами на
перевезення вантажів на самоскидах
ТАТРА815, які належать позивачу (а.с.141-164).

Разом з тим, в судовому засіданні в
якості свідка допитано гр. ОСОБА_5, який
підтвердив факт того, що він дійсно був
найманим працівником на договірних
умовах ФОП ОСОБА_1 Також пояснив суду,
що при здійсненні транспортних
перевезень для ФОП ОСОБА_1 здійснювався
пробіг на довготривалі кілометри. Тому,
заміна шин здійснювалась в нормах
експлуатаційного пробігу, проте деколи
виникали обставини, у зв'язку із
великими обсягами навантаження та
пробігу, а також погодні умови, які
зумовлювали негайну понаднормову
заміну шин, ремонт та заміну
комплектуючих на автомобілях. Така
заміна, здійснювалась особисто ним або
іншим водієм під час здійснення
перевезень, оскільки інколи автомобіль
потребував ремонту в нічний час та за
межами відповідних автосервісів, про
що він складав акти на списання.

Крім того, на підтвердження факту
надання ФОП ОСОБА_1 послуг по
перевезенню в перевіряємий період
надано акти здачі-прийняття робіт
(а.с.49-59).

Щодо нарахування амортизаційних
відрахувань на основні засоби, які
використовуються в виробничих цілях
позивач зазначив, що під час проведення
перевірки він особисто пропонував
ревізорам здійснити виїзд на
орендовані ним приміщення де
знаходяться закуплена комп'ютерна
техніка та шафи. Однак, перевіряючі
відмовились від даної пропозиції. На
підтвердження факту оренди приміщень
для власної господарської діяльності
позивач надав суду договори оренди
укладені між ним та ПП «Сервісбуд»
(а.с.222-225). В спростування зазначеного,
представники відповідача не змогли
надати суду обґрунтувань, інших
доводів або доказів протилежного.

Разом з цим, як випливає з
вищенаведених правових норм, до витрат
підприємця, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності. Дані витрати включаються
за принципом нарахування, тобто, по
даті отримання товарів, незалежно від
дати оплати постачальникам.

Порядок складання та надання юридичної
сили документам регламентується
статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та звітність в
Україні» та Положенням "Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88 (далі -
Положення № 88).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені при
здійсненні господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її завершення. За змістом цієї ж статті
та пунктів 1.2 статті 1 та 2.4 статті 2
Положення № 88, первинні документи
повинні містити такі обов'язкові
реквізити: назву документа; дату і
місце складання; назву підприємства,
від імені якого складений документ;
зміст та об'єм господарської операції
та її одиниця виміру, підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Закон України «Про бухгалтерський
облік та звітність в Україні» також
визначає принципи бухгалтерського
обліку, які застосовуються у
Податковому кодексі України, а саме:
принцип нарахування та відповідність
доходів і витрат, яким передбачено, що
для визначення фінансового результату
звітного періоду необхідно порівняти
доходи звітного періоду з витратами, що
були здійснені для отримання цих
доходів. При цьому, доходи і витрати
відображаються в бухгалтерському
обліку та фінансовій звітності в
момент їх виникнення, незалежно від
дати надходження або сплати грошових
коштів.

Факт придбання товарів у власність,
згідно договору купівлі-продажу, та
виникнення в результаті даної події
податкового зобов'язання у позивача
щодо формування витрат пов'язаних з
його господарською діяльністю в
перевіряємий період, підтверджується
вище переліченими первинними
документами.

При цьому перевіряючими не наведено
належних додаткових обґрунтувань та
посилань в спростування дійсності
заниження позивачем оподаткованого
доходу, окрім того що зазначено в акті
перевірки. Всупереч вимогам статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, представниками відповідача не
надано додаткових доказів і у ході
розгляду справи.

Серед іншого, оцінюючи повідомлені
сторонами обставини та аналізуючи їх у
сукупності суд зазначає, що
відсутність та/або дефектність
документів на списання запасних частин
на автомобіль (акт) не є безумовною
підставою ставити під сумнів
здійснення господарської операції.
Так, господарська діяльність позивача
із використанням для власних потреб
придбаного товару, відповідно до якого
формувались витрати, підтверджується
не тільки податковими накладними, але й
іншими документами, які містяться в
матеріалах справи та досліджувались
судом в ході засідання, про що
вказувалось вище. В сукупності всі ці
документи повністю відповідають
поняттю "первинні документи", що
визначені у статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України".

Таким чином, наявність у позивача
належним чином оформлених первинних
документів свідчить про дотримання ним
спеціальних вимог щодо
документального підтвердження
реальності господарської операції,
відтак формування витрат, які
пов'язані з використанням транспортних
засобів, придбання основних засобів та
суми амортизації основних засобів в
перевіряємий період, здійснено
позивачем правомірно.

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу законодавства в
розрізі наведених вище правових норм,
досліджених судом доказів та
встановлених обставин, суд зазначає, що
висновки податкового органу про
неправомірне заниження оподаткованого
доходу на суму 195132,75 грн. та як наслідок
донарахування податку на доходи
фізичних осіб, є безпідставними.
Оскільки дослідженими в судовому
засіданні первинними документами
підтверджується здійснення
господарських операцій позивача та
використання придбаного товару у
власній господарській діяльності.

Таким чином, зазначене в акті перевірки
Немирівської ОДПІ №844-17/НОМЕР_1 від
29.07.2014 року неправомірне включення до
складу витрат витрати, які пов'язані з
використанням транспортних засобів,
придбання основних засобів, суму
амортизації основних засобів на суму
195132,75 грн., документально та нормативно
не підтверджується.

За таких обставин, суд не вбачає у діях
позивача порушень норм Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим,
адміністративний позов підлягає
задоволенню, а спірне податкове
повідомлення-рішення від 14.08.2014 року
№ - скасуванню.

Частиною 3 статті 2 КАС України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

За змістом частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Мотивація та докази, на які посилається
відповідач заперечуючи проти позову,
не дають суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували доводи позивача, а
встановлені у справі обставини не
підтверджують позиції відповідача
покладеної в основу оскаржуваного
рішення. Відтак, позовна вимога про
скасування податкового
повідомлення-рішення підлягає
задоволенню.

Згідно статті 4 Закону України "Про
судовий збір" ставки судового збору за
подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру встановлюються у розмірі 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

Під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Згідно матеріалів справи, позивач
сплатив 1827,00 грн. судового збору, що
підтверджується платіжним дорученням
№81 від 29.08.2014 року (а.с.2). Враховуючи, що
суд дійшов висновку про задоволення
позовних вимог позивача, судові
витрати в сумі 182,70 грн. підлягають
стягненню з Державного бюджету України
на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 14.08.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 182 грн. (сто
вісімдесят дві гривні) 70 коп. судового
збору.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Томчук Андрій
Валерійович