Справа № 2а-10374/09/1570
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/51828/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12.10.2011р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012р. у
справі № 2-а-10374/09/1570 за позовом ОСОБА_5
до Гуляївської сільської ради
Березівського району Одеської області,
Березівської районної ради депутатів,
відділу Держкомзему у Березівському
районі Одеської області, Березівського
РВ ГУМВС України в Одеській області,
Головного управління Державного
казначейства України в Одеській
області, третя особа ОСОБА_7 про
визнання протиправними дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом, в якому, з
урахуванням неодноразових уточнень
просив:

- визнати протиправними дії в частині
розподілу земельної ділянки та
складання акта обстеження меж
домоволодіння,

- визнати недійсним рішення
Гуляївської сільської ради №179-ІV від
20.12.2004 року,

- зобов'язати відділ Держкомзему у
Березівському районі Одеської області
відновити межі земельних ділянок,

- стягнути матеріальну та моральну
шкоду.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що у 1955 році ОСОБА_5
отримав земельну ділянку під забудову
у розмірі 0,33 га в АДРЕСА_1. У 1977 році
сім'я ОСОБА_8 купила сусідній будинок та
стала пред'являти незаконні вимоги до
позивача щодо встановлення межі між
домоволодіннями, які супроводжувались
погрозами, знищенням майна та іншими
протиправними діяннями. Тодішній
голова сільради відновив первісні
межові знаки, які стоять і по
теперішній час. Однак, через деякий час
конфлікт знову виник, на місце
виїжджали депутати сільської ради та
дільничні інспектори. Комісією у
складі представників відповідачів
було складено акт обстеження меж
домоволодіння від 03.06.3004 року, в якому
на місці за відсутності позивача
вирішено закріпити один метр поза
домоволодінням ОСОБА_8 для
обслуговування житлового будинку, між
господарськими спорудами межу
встановити посередині, що відображено
у схемі поділу. А 20.12.2004 року з грубим
порушенням було прийнято рішення щодо
створення комісії для встановлення меж
в натурі на земельних ділянках по
АДРЕСА_1 між домоволодіннями №66 та №68.
Представник позивача стверджувала, що
вона неодноразово зверталась із
заявами та скаргами до Гуляївської
сільської ради Березовського району
Одеської області щодо приватизації
земельної ділянки з первинними межами,
які були розглянуті із запізненням та
було відмовлено у їх задоволенні. Крім
того, зі скаргою на дії Гуляївської
сільської ради та сім'ї ОСОБА_8 позивач
звертався до Березівської районної
ради, якою також було проігноровано її
вимоги щодо встановлення первинних меж
між домоволодіннями. Так, незаконне
відчуження частини земельної ділянки у
ОСОБА_5, призводить до того, що він не
може нею користуватися та несе збитки.
Також, був підірваний авторитет сім'ї,
що призвело до погіршення здоров'я
позивача та просить стягнути моральну
шкоду у розмірі 40000 грн. солідарно. Крім
того, представник позивача просив
стягнути транспортні витрати, які були
нею здійснені та документально
підтверджені, а також судовий збір.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12.10.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22.05.2012р., позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
Гуляївської сільської ради
Березівського району Одеської області,
Березівської районної ради депутатів,
відділу Держкомзему у Березівському
районі Одеської області, Березівського
РВ ГУМВС України в Одеській області в
частині розподілу земельної ділянки та
складання акта про встановлення межі
між домоволодіннями № 66 та № 68 по
АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Одеського
окружного адміністративного суду від
12.10.2011р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22.05.2012р. ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5
звернулась з касаційною скаргою, у
якій, посилаючись на те, що при
прийнятті зазначених судових рішень
було порушено норми матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати в частині відмовлених
позовних вимог та задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на касаційну скаргу,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 22.01.1977 року відповідно до
договору ОСОБА_8 продав ОСОБА_8 будинок
по АДРЕСА_1.

Відповідно до Листа Голови районної
ради №05-12/16 від 12.04.1994 року щодо
земельного спору, між ОСОБА_5 та ОСОБА_8,
дружину позивача було повідомлено, що
це питання повинно розглядатися
погоджувальною комісією Гуляївської
сільської ради, куди їй необхідно
звернутися письмово. 19.12.1994 року ОСОБА_5
подав заяву в Гуляївську сільську раду
про передачу у приватну власність
земельну ділянку площею 0,33 га, яка
розташована в АДРЕСА_1

23.12.1994 року Рішенням Гуляївської
сільської ради народних депутатів «Про
погодження на надання у приватну
власність земельних ділянок ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_8,
Коломійцю для ведення особистого
підсобного господарства» було
передано у приватну власність земельні
ділянки, в тому числі ОСОБА_5 у розмірі
0,63 га (за мінусом 1 м. від будинку
ОСОБА_8).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на будинок серії САА №423695 та
технічного паспорту на житловий
будинок, який розташований у АДРЕСА_1,
зазначено, що власником є ОСОБА_5.

03.06.2004 року комісією був складений акт
обстеження меж домоволодінь,
відповідно до якого на місці вирішено
установити межу між домоволодіннями,
закріпивши 1 метр поза домоволодінням
ОСОБА_8, для обслуговування житлового
будинку, поміж господарськими
спорудами межу установити посередині.

20.12.2004 року Гуляївська сільська рада
Березівського району Одеської області
винесла оскаржуване Рішення №179-ІУ про
встановлення межових знаків на
присадибний ділянці ОСОБА_8 в АДРЕСА_1,
яким для встановлення меж в натурі було
створено комісію.

Крім того, відповідно до Листа
Березівського районного відділу
земельних ресурсів Одеської області
№5-04-133 від 18.04.2005 року дружину позивача
було повідомлено, що межа присадибних
ділянок по АДРЕСА_1 66, 68 встановлена на
підставі акта обстеження меж
домоволодіння.

Рішенням Гуляївської сільської ради
Березівського району №239-ІУ від 08.07.2005
року було вирішено видати ОСОБА_8
свідоцтво про право власності на
житловий будинок, що в АДРЕСА_1,
врахувавши акт обстеження меж
домоволодінь від 03.06.2004 року та
викопіювання із схеми меж, акт від
02.06.2005 року. Відповідно до витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 13.10.2005 року вказаний будинок
було зареєстровано КП «Березівське
БТІ» на ім'я ОСОБА_8

Згідно з Листом Березівської районної
ради №К-31 від 22.06.2006 року, представника
позивача було повідомлено, що згідно з
наданими поясненнями, Гуляївською
сільською радою не вирішувалось
питання щодо приватизації присадибної
ділянки ОСОБА_5 в АДРЕСА_1, а тому ОСОБА_5
не було видано офіційної довідки про
приватизацію ділянки.

27.12.2006 року Гуляївська сільська рада
прийняла рішення про відміну рішень
Гуляївської сільської ради №179-ІУ від
20.12.2004 року та №239-ІУ від 08.07.2005 року у
зв'язку з тим, що ОСОБА_8 здійснив
відчуження присадибної ділянки, що
призвело до відсутності спору.

Крім того, Рішенням №77-У від 27.12.2006 року
було надано згоду на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки позивачу для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1

Не погоджуючись з таким діями
відповідачів позивач і звернувся з
даним позовом.

Щодо позовних вимог в частині
розподілу земельної ділянки та
складання акта про встановлення межі
між домоволодіннями № 66 та № 68, слід
зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 103 Земельного
кодексу України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них та використання цих
ділянок із запровадженням і
додержанням прогресивних технологій
вирощування сільськогосподарських
культур та охорони земель (обмін
земельних ділянок, раціональна
організація територій, дотримання
сівозмін, встановлення, зберігання
межових знаків тощо).

Згідно зі ст.ст. 106, 107 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки має право вимагати від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж, а
також відновленню межових знаків у
випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.
Види межових знаків і порядок
відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів. Основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки. У
випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

Статтею 158 ЗК України встановлено, що
земельні спори вирішуються судами,
органами місцевого самоврядування та
органами виконавчої влади з питань
земельних ресурсів. Органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах. У
разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Як встановлено судами, межі земельних
ділянок по АДРЕСА_1, 66 та 68 в АДРЕСА_1
встановлені комісією, якою складено
акт обстеження меж домоволодінь від
03.06.2004 року.

В свою чергу, відповідно до п.34 ч.1 ст.26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
питання регулювання земельних
відносин відповідно до закону.

З аналізу зазначеної норми вбачається,
що рішення про встановлення межі між
домоволодіннями повинно було
прийматися у вигляді окремого рішення
(розпорядження) на засіданні сільської
ради, а тому винесення комісією рішення
у вигляді складання акту обстеження
меж домоволодіння є таким, що
суперечить діючому законодавству. Крім
того, акт складено за відсутності даних
земельно-кадастрової документації, в
самому акті зазначено, що він складався
у присутності господарів домоволодінь
ОСОБА_8 та ОСОБА_15, однак підписи
господарів на зазначеному акті
відсутні, тому обраний спосіб
визначення межі не узгоджений з
виявленими обставинами за відсутності
згоди сторін.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з судами попередніх
інстанцій щодо задоволення позовних
вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання
недійсним рішення Гуляївської
сільської ради №179-ІУ від 20.12.2004 року,
яким для встановлення меж в натурі було
створено комісію, то колегія суддів
погоджується з судами попередніх
інстанцій щодо відсутності підстав для
його скасування.

Крім того, рішенням Гуляївської
сільської ради від 27.12.2006 року було
відмінено оспорюване рішення тієї ж
Гуляївської сільської ради №179-ІУ від
20.12.2004 року та рішення №239-ІУ від 08.07.2005
року, а тому воно не має юридичної сили,
не створює правових наслідків та
обов'язків для сторін.

Також, рішенням Гуляївської сільської
ради Березівського району №77-У від
27.12.2006 року було надано згоду на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_5 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1

Відповідно до Постанови КМУ №677 від
26.05.2004 року «Про затвердження Порядку
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок», проект
відведення земельної ділянки
розробляється на підставі: рішення
сільської, селищної, міської ради,
районної, Київської або
Севастопольської міської
держадміністрації, до повноважень яких
належить надання у користування або
передача у власність земельних
ділянок.

Пунктами 4, 5 Постанови зазначено, що
розробником проекту відведення
земельної ділянки є фізична або
юридична особа, яка має ліцензію на
проведення робіт із землеустрою
відповідно до закону (далі -
виконавець). Замовником проекту
відведення земельної ділянки можуть
бути сільська, селищна, міська рада,
районна, Київська або Севастопольська
міська держадміністрація,
землевласник або землекористувач, інші
особи відповідно до закону

Відповідно до п.6 зазначеної постанови,
проект відведення земельної ділянки
розробляється на основі завдання,
затвердженого замовником, що є
невід'ємною частиною договору на
проведення відповідних робіт. До
договору замовник додає вихідну
документацію, необхідну для
розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до ст. 186-1 Земельного
кодексу України для розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою, в районах та містах
обласного значення, містах Києві та
Севастополі функціонують постійно
діючі комісії. До повноважень Комісії
належить забезпечення погодження
документації із землеустрою
відповідними органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування.

Згідно із пунктом 4 Типового положення
про комісію з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 грудня 2009 р. № 1420 для отримання
висновку про погодження проекту
землеустрою орган, уповноважений
приймати рішення про передачу у
власність чи надання у користування
земельної ділянки, подає комісії для
розгляду проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Однак, як встановлено судами, ОСОБА_5,
якому була передана у власність
земельна ділянка по АДРЕСА_1 до
виконавця (розробника проекту
відведення земельної ділянки) не
звертався.

А враховуючи, що позивачем не
розроблювався та не подавався на
затвердження проект землеустрою щодо
надання йому у власність земельної
ділянки відповідно до рішення
Гуляївської сільської ради від 27.12.2006
року, то суди дійшли вірного висновку
щодо необґрунтованості вимоги
позивача щодо зобов'язання відділу
Держкомзему у Березівському районі
Одеської області відновити первісну
межу і межові знаки між
домоволодіннями по АДРЕСА_1 № 66 та № 68
в АДРЕСА_1, оскільки
правовстановлюючі документи на
відсутні.

Щодо відмови в задоволенні позовних
вимог в частині про завдання
позивачеві моральної шкоди, то колегія
суддів зазначає наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Згідно з п.3 ч.2 цієї статті
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала в інших
випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23
ЦК України моральна шкода полягає,
зокрема, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Отже, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про
безпідставність вимог позивача щодо
завданої йому моральної шкоди і
необхідність відмови в позові в цій
частині.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 відхилити, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 12.10.2011р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22.05.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: