Справа № 808/5821/14
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року о/об 15 год. 49 хв.Справа
№ 808/5821/14м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Прасова О.О., суддів
Батрак І.В., Садовий І.В. при секретарі
Гудименко Я.А., за участю позивача
ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
представника Відповідача-1
Гайдаржийського В.С., розглянувши у
місті Запоріжжі у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1.Державного агентства земельних
ресурсів України, 2.Голови Державного
агентства земельних ресурсів України
Рудик Сергія Ярославовича, 3.Управління
Держземагентства у Красноармійському
районі Донецької області,

про визнання дій та рішень
протиправними, скасування наказу,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького адміністративного
суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач
або ОСОБА_1.) з адміністративним позовом
до Державного агентства земельних
ресурсів України (надалі - Відповідач-1),
Голови Державного агентства земельних
ресурсів України Рудик Сергія
Ярославовича (надалі - Відповідач-2),
Управління Держземагентства у
Красноармійському районі Донецької
області (надалі - Відповідач-3) в якому
позивач просить суд: 1) визнати
протиправними дії Відповідача-2 щодо
звільнення позивача з посади
заступника начальника Управління
Держземагентства у Красноармійському
районі Донецької області; 2) визнати
незаконним та скасувати наказ
Держземагентства України про
звільнення позивача №358-кт/а від 29.07.2014;
3) анулювати запис у трудовій книжці
щодо звільнення позивача на підставі
п.6 ст.30 Закону України «Про державну
службу»; 4) поновити позивача на посаді
заступника начальника Управління
Держземагентства у Красноармійському
районі Донецької області; 5) зобов'язати
Відповідача-3 нарахувати та виплатити
позивачу середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 30.07.2014 по час
поновлення на посаді.

В адміністративному позові позивачем
зазначено, що 30.07.2014 з інформації,
розміщеній на офіційному веб-сайті
Держземагентства України, позивач
дізнався про своє звільнення з посади
заступника начальника Управління
Держземагентства у Красноармійському
районі Донецької області за порушення
Присяги держслужбовця відповідно до п.6
ст.30 Закону України «Про державну
службу». З копією Наказу
Держземагентства України про
звільнення від 29.07.2014 №358-кт/а позивач
ознайомлений та отримав її 21.08.2014, коли
вийшов на роботу після лікарняного, на
якому перебував з 25.07.2014 по 20.08.2014. Своє
звільнення з займаної посади позивач
вважає необґрунтованим і незаконним, а
також проведеним з порушенням порядку,
передбаченого трудовим
законодавством. Окрім загальних
підстав припинення державної служби,
що визначені у КЗпП України, у п.6 ч.1 ст.30
Закону України «Про державну службу»
визначено спеціальну підставу для
припинення державної служби -
порушення Присяги, передбаченої ст.17
Закону України «Про державну службу».
Таким чином, законодавець навів
вичерпний перелік підстав припинення
державної служби. Разом з тим порядок
звільнення у Законі України «Про
державну службу» не передбачено.
Натомість він врегульований ч.3 ст.40 та
ст.149 КЗпП України. Звільняючи позивача
з посади відповідач проігнорував
вказані норми матеріального права.
Аналізуючи текст Присяги, можна дійти
висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення Присяги. У
зв'язку з цим як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як до носія влади, що призводить
до приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків. Отже,
порушення Присяги може бути наслідком
недотримання, порушення державним
службовцем як правових, так і етичних
(моральних) засад проходження
публічної служби. Звільнення за
порушення Присяги може мати місце лише
тоді, коли державний службовець скоїв
проступок проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Тобто звільнення за
порушення Присяги має застосовуватися
за конкретні надзвичайно тяжкі
проступки, як за фактом їх вчинення, так
і за наслідками, до яких вони
призводять. Припинення державної
служби за порушення Присяги є
найсуворішою санкцією
відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому, рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з державної
служби за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням порядку
та строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.
Аналогічна правова позиція вже була
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 21.05.2013, 04.06.2013 та 01.10.2013
(№21-403а12, №21-167а13 та №21-259а13 відповідно).
Відносно позивача не проводилось
жодної службової перевірки, йому не
було пред'явлено жодного конкретного
факту вчинення проступку, який би
порочив позивача, як держслужбовця або
дискредитував державний орган, в якому
він працює. У позивача не відбирались
письмові пояснення щодо нібито скоєння
ним якогось дисциплінарного або іншого
правопорушень. Зі змісту наказу про
звільнення не вбачається чіткого
формулювання причини звільнення, а
саме, які дії позивача є порушенням
Присяги або у чому полягає неналежне
виконання ним службових обов'язків.
Обрання відповідачем звільнення як
крайнього заходу дисциплінарного
впливу немотивоване та непідтверджене
відповідними матеріалами. Крім того,
позивача звільнено під час перебування
на лікарняному. Тому позивач вважає, що
усі вказані порушення норм
матеріального права з боку
відповідачів по факту його звільнення
дають підстави для задоволення позову
у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач,
представник позивача підтримали
позовні вимоги у повному обсязі,
просили позов задовольнити.

Представником Відповідача-1 подано до
суду письмові заперечення (а.с.135-141), в
яких зазначено, що 15.07.2014 на адресу
Держземагентства України надійшло
звернення народного депутата України
Блавацького М.В. №217-344 від 09.07.2014. Серед
іншого, зазначене звернення містило
відомості наступного змісту: «ОСОБА_1
приймав активну участь у фінансуванні
проросійських та сепаратиських
мітингів, а також заходів по захопленню
Красноармійського відділу міліції». У
подальшому, Держземагентством України
отриманий лист аналогічного змісту від
Головного управління Держземагентства
у Донецькій області від 28.07.2014
№21-5-0.12-4451/2-14. До зазначеного листа
управлінням додано додаток з переліком
осіб про яких йшла мова у ньому.
Зазначений перелік, серед інших,
включав у себе і заступника начальника
Управління Держземагентства у
Красноармійському районі Донецької
області ОСОБА_1 Резолютивна частина
наведеного письмового доказу містила
прохання, пов'язане з вирішенням
питання подальшої доцільності
перебування на займаній посаді
вказаного керівника. 29.07.2014 наказом
Держземагентства України №358-кт від
29.07.2014 ОСОБА_1 звільнено з посади
заступника начальника Управління
Держземагентства у Красноармійському
районі Донецької області за порушення
присяги державного службовця
відповідно до п.6 ст.30 Закону України
«Про державну службу». Так, відповідно
до п.11 «Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України»,
затверджене Указом Президента України
№445 від 08.04.2011, Голова Держземагентства
України звільняє з посад заступників
керівників територіальних органів
Держземагентства України. Аналогічну
норму містить і «Типове Положення про
Управління (Відділ) Держземагентства у
районі» (надалі - Положення),
затверджене наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 10.05.2012 №258, зареєстроване у
Міністерстві юстиції України 30.05.2012 за
№854/21166. Згідно п.11.8 «Положення про
Головне управління Держземагентства в
області», затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України №258 від 10.05.2012,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 30.05.2012 за №852/21164,
начальник Головного управління
вносить Голові Держземагентства
України пропозиції щодо призначення на
посади та звільнення з посад
керівників територіальних органів
Держземагентства нижчого рівня у межах
області. Порушення Присяги колишнього
державного службовця ОСОБА_7
підтверджується наступними письмовими
та речовими доказами, які були взяті
Держземагентством до уваги під час
звільнення позивача із займаної
посади. По-перше, зверненням народного
депутата України Блавацького М.В. від
09.07.2014 №217-344, яке містить у собі
відомості про обставини, пов'язані з
активною участю ОСОБА_7 у фінансуванні
проросійських та сепаратистських
мітингів, а також заходів по захопленню
Красноармійського відділу міліції.
По-друге, листом Головного управління
Держземагентства у Донецькій області
від 28.07.2014 №21-5-0.12-4451/2-14, в якому
встановлено наявність обставин,
пов'язаних з участю ОСОБА_1 в
антидержавних заходах у контексті
широкомасштабної війни у Донецькій
області, що базується на розпалюванні
сепаратистських настроїв та
міжнаціональної ворожнечі й ненависті,
підтримці збройного тероризму,
озброєнні сепаратистів та засланні
російських найманців, проведенні
ворожої антиукраїнської
пропагандистської кампанії. По-третє,
електронним носієм інформації, доданим
до цих заперечень. Так, аудіовізуальна
інформація висвітлює обставини,
пов'язані з проведенням на початку
березня 2014 року мітингу у місті
Красноармійськ. Головуючим на
зазначеному мітингу був депутат
Красноармійської міської ради ОСОБА_1
Зазначений мітинг проводився за участю
проросійськи налаштованих осіб, що
підтверджується наявними на їх одязі
Георгіївськими стрічками. Крім того,
зміст кадрів аудіовізуальної
інформації, дає підстави стверджувати,
що вказаний мітинг носив
сепаратистський характер та мав прояви
антидержавного заходу. Зазначеного
висновку Відповідач-1 дійшов з огляду
на обставину відсутності на вказаному
мітингу Державних символів України,
яким, серед інших, є Державний Прапор
України. Натомість, деякі учасники, так
нареченого позивачем «мирного
мітингу», тримали у своїх руках прапори
Російської Федерації та неіснуючої
наразі держави - Радянського Союзу.
Більше того, обставини, що вказаний
мітинг носив сепаратистський характер
та мав прояви антидержавного заходу,
знайшли також свої підтвердження під
час виступу невідомої особи, якій
позивач, як головуючий, надав слово для
виступу. Під час зазначеного мітингу
депутат Красноармійської міської ради
ОСОБА_1 висловив подяку присутнім за їх
активну громадську позицію, яка
полягала у тому, що вони прийшли на цей
мітинг. Таким чином, вищевикладені дії
колишнього державного службовця
ОСОБА_1, з позиції Відповідача-1,
створювали ґрунт для ескалації
громадянського конфлікту, поширення
сепаратистських настроїв, що в
подальшому могло призвести до
виникнення загроз територіальній
цілісності та недоторканності держави.
Внаслідок зазначеного, колишній
державний службовець ОСОБА_1, у
порушення п.2.4 «Загальних правил
поведінки державного службовця»,
затверджених наказом Головного
управління державної служби України
від 04.08.2010 №214, зареєстрованих у
Міністерстві юстиції України 11.11.2010 за
№1089/18384, допустив дії і вчинки, які
можуть зашкодити інтересам
суспільства та держави та негативно
вплинули на репутацію. На думку
Відповідача-1 «Порядком проведення
службового розслідування стосовно
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування» затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№950 від 13.06.2000, допускається не
обов'язковість, а можливість
проведення службового розслідування у
визначених законодавством випадках,
тому твердження позивача про
обов'язковість проведення такого
розслідування є безпідставним.

Відповідачі-2,3 повідомлені належним
чином про дату, час і місце судового
розгляду справи у судове засідання не
прибули. Причини суду не повідомили,
заяв, клопотань до суду не подали.

У судовому засіданні представник
Відповідача-1 проти позову заперечував,
просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи, з'ясував
наступне.

У наказі Голови Державного агентства
земельних ресурсів України №358-кт/а
«Про звільнення ОСОБА_1.», підписаного
29.07.2014 Рудик С.Я., позивача звільнено з
посади заступника начальника
Управління Держземагентства у
Красноармійському районі Донецької
області за порушення Присяги
державного службовця відповідно до п.6
ст.30 Закону України «Про державну
службу». Підставами зазначено: лист
Головного управління Держземагентства
у Донецькій області від 28.07.2014
№21-5-0.12-4451/2-14, звернення народного
депутата України Блавацького М.В. від
09.07.2014 №217-344 (а.с.4).

29.07.2014 виконуючим обов'язки начальника
Головного управління Держземагентства
у Донецькій області Куцим Т.П. видано
наказ №140-к «Про звільнення ОСОБА_1.» в
якому зазначено наступне: «…
Оголошується наказ Держземагенства
України від 29 липня 2014 року №358-кт/а
«Про звільнення ОСОБА_1.». Підстава:
наказ Держземагенства України від
29.07.2014 №358-кт/а …» (а.с.5).

12.08.2014 начальником Управління
Держземагентства у Красноармійському
районі Донецької області Кириловим В.В.
видано наказ №4-ОС «Про звільнення
ОСОБА_1.», в якому зазначено наступне:
«… 1.Оголошується наказ
Держземагентства України від 29 липня
2014 року №358-кт/а «Про звільнення
ОСОБА_1.», наказ Головного управління
Держземагентства у Донецькій області
від 29 липня 2014 року №140-к «Про
звільнення ОСОБА_1.». 2.Датою звільнення
ОСОБА_1 з посади заступника начальника
Управління Держземагентства у
Красноармійському районі Донецької
області вважати 29 липня 2014 року. 3.В.о.
завідувача сектору бухгалтерського
обліку фінансів та звітності виплатити
компенсацію за дні невикористаної
відпустки, а саме за основну щорічну
відпустку за період роботи з 02.01.2014 по
29.07.2014 - 17 календарних днів …» (а.с.6).

Відповідно до відміток на вказаних
розпорядчих документах
Відповідачів-1,2,3 позивач був
ознайомлений з їх змістом лише 21.08.2014.

Судом досліджено Трудову книжку ОСОБА_1
НОМЕР_1 та запис №13 про його звільнення
29.07.2014 на підставі: наказу №358-кт від
29.07.2014, наказу №140-к від 29.07.2014, наказу
№4-ОС від 12.08.2014 (а.с.8-14).

Відповідачі-1,2,3 не обґрунтували, як до
звільненої 29.07.2014 із здійсненням запису
до Трудової книжки фізичної особи міг
бути прийнятий наказ №4-ОС від 12.08.2014.

Судом досліджені Листки
непрацездатності (а.с.15-16) згідно яких:
ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатним у
період з 25.07.2014 по 01.08.2014 та з 04.08.2014 по
20.08.2014.

Отже, всі розпорядчі документи: наказ
№358-кт/а від 29.07.2014, наказ №140-к від
29.07.2014, наказ №4-ОС від 12.08.2014 прийняті
Відповідачами-1,2,3 під час тимчасової
непрацездатності позивача. Зворотного
Відповідачами-1,2,3 не доведено.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.40 Кодексу
законів про працю України (надалі - КЗпП
України) трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: нез'явлення на
роботу протягом більш як чотирьох
місяців підряд внаслідок тимчасової
непрацездатності, не рахуючи відпустки
по вагітності і родах, якщо
законодавством не встановлений
триваліший строк збереження місця
роботи (посади) при певному
захворюванні. За працівниками, які
втратили працездатність у зв'язку з
трудовим каліцтвом або професійним
захворюванням, місце роботи (посада)
зберігається до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності.

Згідно з ч.4 ст.40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Судом досліджено лист Головного
управління Держземагентства у
Донецькій області від 28.07.2014 за
№21-5-0.12-4451/2-14 на адресу Відповідача-2, в
якому зазначено: «… На сьогодні в
Донецькій області широкомасштабна
війна, що базується на розпалюванні
сепаратистських настроїв та
міжнаціональної ворожнечі й ненависті,
підтримці збройного тероризму,
озброєнні сепаратистів та засланні
російських найманців, проведенні
ворожої антиукраїнської
пропагандистської кампанії. В цьому
контексті, на жаль, мають місце
непоодинокі випадки участі деяких
керівників територіальних органів
Держземагентства у Донецькій області в
антидержавних заходах, при цьому
відбувається підбурювання інших
підлеглих їм працівників до блокування
належної роботи територіальних
відділів та невиконання доручень
керівництва Держземагентства України.
Вважаю, що такі дії керівників
територіальних органів
Держземагентства не сумісні з
проходженням державної служби та
високим званням державного службовця.
Прошу вжити заходів щодо доцільності
перебування на займаних посадах таких
керівників територіальних органів, які
безпосередньо причетні до даних
випадків. Додаток: на 3 арк. …» (а.с.31).

У Додатку до листа Головного
управління Держземагентства у
Донецькій області від 28.07.2014 за
№21-5-0.12-4451/2-14 зазначено трьох осіб:
ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с.33).

Представником Відповідача-1 надано до
суду звернення виконуючого обов'язки
Голови Державного агентства земельних
ресурсів України Кадомського А.М. до
Служби безпеки України
(вих.№7-28-0.15-8584/2-14 від 18.07.2014) згідно
якого направлено для перевірки
звернення Народного депутата України
Блавацького М.В. від 09.07.2014 за №217-344
(а.с.32).

Судом досліджено Депутатське
звернення Народного депутата України
Блавацького М.В. (вих.№217-344 від 09.07.2014) до
Відповідача-2, в якому зазначено
наступне: «… Звертаюся до Вас з
проханням, провести перевірку
інформації, щодо участі в організації
сепаратиських заходів посадовців
територіального підрозділу Державного
агентства земельних ресурсів в
м.Красноармійськ Донецької області, а
саме заступника керівника підрозділу
ОСОБА_1, який за відомою мені
інформацією, за період
березень-травень 2014 року неодноразово
був помічений серед організаторів
таких заходів у м.Красноармійськ.
Додатково повідомляю, що за відомими
мені даними, ОСОБА_1 приймав активну
участь у фінансуванні проросійських та
сепаратиських мітингів, а також
заходів по захопленню
Красноармійського відділу міліції. З
огляду на викладене, прошу Вас,
провести службову перевірку та надати
оцінку діям посадової особи
територіального підрозділу
Держагентства ОСОБА_1 і в разі
підтвердження вищенаведеної
інформації розглянути питання про
звільнення ОСОБА_1 із займаної посади і
надання відповідної інформації у
правоохоронні органи. Про результат
розгляду звернення, прошу повідомити
мене у встановлений законодавством
строк …» (а.с.34-35).

Результати розгляду цих звернень
Службою безпеки України представник
Відповідача-1 суду не повідомив,
документів про результати перевірки -
не надав.

Судом досліджено інформацію
виконуючого обов'язки міського голови
Красноармійської міської Ради
Донецької області ОСОБА_13 від 29.09.2014 в
якій повідомляється, що
м.Красноармійськ на теперішній час, як
і раніше, перебуває під юрисдикцією
української влади, представникам
Донецької народної республіки влада у
місті ніколи не належала, її ніколи не
захоплювали, місто як працювало, так і
працює у стандартному, робочому режимі.
Антитерористична операція у місті не
проводилась, бойові дії не велися.
Депутат Красноармійської міської ради
6-го скликання ОСОБА_1 є одним з активних
депутатів, який завжди проявляє свою
громадянську позицію. Працює на
покращення благополуччя міста,
розвиток і популяризацію спорту. У
період з січня 2014 року та по теперішній
час, як і раніше, ОСОБА_1 відстоював
інтереси законно діючої міської влади
(а.с.61).

Судом досліджено наказ начальника
Управління Держземагентства у
Красноармійському районі Донецької
області №6-в від 28.02.2014 «Про надання
відпустки», згідно якого ОСОБА_1 у
період з 03.03.2014 по 05.03.2014 включно був у
відпустці без збереження заробітної
плати (а.с.70).

Вказані відомості підтверджуються і
Табелем обліку використання робочого
часу за січень-липень 2014 року (а.с.62-68).

Судом досліджена інформація, записана
на оптичних носіях, надана як позивачем
так і представником Відповідача-1.
Вказані оптичні носії містять у собі
інформацію про мітинги у
м.Красноармійськ 05.03.2014 та 16.04.2014 (які
долучені до матеріалів справи).

У Красноармійській регіональній
газеті «Маяк» від 06.03.2014 за №10(14363)
висвітлений хід мітингу від 05.03.2014, який
відповідає інформації на вказаних
оптичних носіях (а.с.123).

На зазначених оптичних носіях та у
газеті відсутня інформація про те, що
ОСОБА_1 підбурював мешканців
м.Красноармійська до участі в
антидержавних заходах у контексті
широкомасштабної війни у Донецькій
області, розпалював сепаратистські
настрої, міжнаціональну ворожнечу та
ненависть серед населення
м.Красноармійська, підтримував
збройний тероризм, озброював
сепаратистів та засланних російських
найманців, проводив ворожі
антиукраїнські пропагандистські
кампанії, - на чому наполягав у судовому
засіданні представник Відповідача-1.

Жодних документів, які б
підтверджували вчинення ОСОБА_1
вищевказаної протиправної діяльності
Відповідачі-1,2,3 до суду не надали.

Також, Відповідачі-1,2,3 до суду не надали
доказів прийняття активної участі
ОСОБА_1 у фінансуванні заходів по
захопленню Красноармійського МВ ГУМВС
України у Донецькій області.

Не надано до суду і доказів
кримінального переслідування
протиправної діяльності ОСОБА_1 з боку
правоохоронних органів.

Як пояснив позивач у судовому
засіданні, 05.03.2014 він приймав участь у
мітингу як депутат Красноармійської
міської ради, мешканець міста,
перебував у відпустці без збереження
заробітної плати. 16.04.2014 позивач дійсно
перебував у холі Красноармійської
міської ради, оскільки у цей день був на
своєму робочому місці та виходив з
роботи - Управління Держземагентства у
Красноармійському районі Донецької
області та Красноармійська міська рада
Донецької області знаходяться в одному
будинку за однією адресою: 85300,
м.Красноармійськ, пл.Шибанкова, 11.
Захист інтересів держави, громадян та
охорону громадського порядку 16.04.2014
здійснювали працівники міліції у
форменому одязі, які зафіксовані на
відеозапису. Саме працівники міліції
повинні були запобігати протиправним
проявам.

Відповідачами-1,2,3 доказів на
спростування наведених доводів
позивача до суду не надано.

Враховуючи викладене, протиправна
поведінка ОСОБА_1, не доведена
Відповідачами-1,2,3 належними,
допустимими доказами.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України
«Про державну службу» (у редакції,
чинній на день виникнення спірних
правовідносин) крім загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України, державна служба
припиняється у разі: відмови
державного службовця від прийняття або
порушення Присяги, передбаченої
статтею 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено у ч.2 ст.17 Закону
України «Про державну службу»:
«Повністю усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки».

За змістом Присяги в основу поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення Присяги. Тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків. Тобто і
порушення Присяги, і дисциплінарне
правопорушення можуть бути наслідком
недотримання, порушення державним
службовцем як правових, так і етичних
(моральних) норм, а дисциплінарне
правопорушення пов'язується лише з
порушенням правових вимог щодо
проходження публічної служби.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України
«Про державну службу» дисциплінарні
стягнення застосовуються до
державного службовця за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює.

Відповідачами-1,2,3 не доведено
порушення ОСОБА_1 етичних, правових та
службово-дисциплінарних норм
поведінки, недодержання яких утворює
факт порушення Присяги.

У п.2.4 «Загальних правил поведінки
державного службовця», затверджених
04.08.2010 наказом Головного управління
державної служби України №214,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 11.11.2010 за №1089/18384, зазначено, що
державний службовець повинен сумлінно
виконувати свої посадові обов'язки,
дотримуватися високої культури
спілкування, шанобливо ставитися до
громадян, керівників і співробітників,
інших осіб, з якими у нього виникають
відносини під час виконання своїх
посадових обов'язків. Державний
службовець зобов'язаний не допускати
дій і вчинків, які можуть зашкодити
інтересам суспільства та держави чи
негативно вплинути на його репутацію.

Судом з'ясовано, що під час перебування
05.03.2014 на мітингу ОСОБА_1 не виконував
свої обов'язки як державний службовець
(заступник начальника Управління
Держземагентства у Красноармійському
районі Донецької області), тому не міг
зашкодити інтересам суспільства та
держави чи негативно вплинути на його
репутацію.

Репутація ОСОБА_1 підтверджується
дослідженими судом статтями у газетах
(а.с.124-133), спортивними здобутками тощо
(а.с.104-115).

Крім того, як зазначено позивачем у
судових засіданнях і не спростовано
Відповідачами-1,2,3 ОСОБА_1 є депутатом
Красноармійської міської ради
Донецької області шостого скликання.

Підтверджує це і виконуючий обов'язки
міського голови ОСОБА_15 у інформації,
наданій суду (а.с.61).

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
депутат представляє інтереси всієї
територіальної громади, має всю
повноту прав, що забезпечують його
активну участь у діяльності ради та
утворюваних нею органів, несе обов'язки
перед виборцями, радою та її органами,
виконує їх доручення. Депутат, крім
секретаря ради, повинен входити до
складу однієї з постійних комісій ради.

На час сесій, засідань постійних
комісій рад, а також для здійснення
депутатських повноважень в інших,
передбачених законом випадках, депутат
звільняється від виконання виробничих
або службових обов'язків з
відшкодуванням йому середнього
заробітку за основним місцем роботи та
інших витрат, пов'язаних з депутатською
діяльністю, за рахунок відповідного
місцевого бюджету (ч.3 ст.49 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні»).

Депутат місцевої ради як представник
інтересів територіальної громади,
виборців свого виборчого округу
зобов'язаний виражати і захищати
інтереси відповідної територіальної
громади та її частини - виборців свого
виборчого округу, виконувати їх
доручення в межах своїх повноважень,
наданих законом, брати активну участь у
здійсненні місцевого самоврядування
(ч.2 ст.1 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад»).

Депутат місцевої ради здійснює свої
повноваження, не пориваючи з
виробничою або службовою діяльністю
(ч.1 ст.6 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад»).

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад»
депутат місцевої ради може бути
звільнений з роботи з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
від займаної посади, виключений з
навчального закладу за умови його
попередження в порядку, встановленому
законом. Про таке попередження
відповідний власник або уповноважений
ним орган письмово повідомляє не менш
ніж за 15 днів відповідну місцеву раду.

При прийнятті Відповідачами-1,2,3
організаційно-розпорядчих рішень щодо
звільнення ОСОБА_1 не враховано вимоги
ст.49 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.ст.1, 6, 33
Закону України «Про статус депутатів
місцевих рад», можливість реалізації
позивачем депутатських функцій.

У п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про
державну службу» визначено не окремий
вид відповідальності державних
службовців за порушення Присяги, а
спеціальну підставу для припинення
державної служби. Саме ж припинення
державної служби відбувається у формі
звільнення.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення можуть
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з державного
органу за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням строків
притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

Передумовою звільнення державного
службовця за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстави припинення державної служби
за порушення Присяги має бути ретельне
службове розслідування, порядок
проведення якого регулюється
«Порядком проведення службового
розслідування стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування»,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України №950 від 13.06.2000.

Звільнення за порушення Присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як до носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Припинення державної
служби за порушення Присяги може
застосовуватися тільки у крайніх
випадках, коли дисциплінарний
проступок містить ознаки саме такого
порушення і заходи дисциплінарного
стягнення, на переконання
уповноваженої вирішувати питання про
відповідальність посадової особи, є
недостатніми чи попереднє їх вжиття не
дало бажаного результату.

Доказів застосування до ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення за останній
рік до звільнення, неналежного
виконання ним своїх службових
обов'язків - Відповідачі-1,2,3 до суду не
надали.

Позивачем надано до суду докази
належного виконання ним своїх
службових обов'язків:

- грамоту Донецької обласної ради
2014 року до дня землевпорядника (8
березня) за добросовісне виконання
службових обов'язків, високий
професіоналізм, високий особистий
вклад у реалізацію державної політики
у сфері земельних відносин (а.с.104);

- листи з різних питань діяльності
(а.с.71-103).

Оскільки при звільненні ОСОБА_1 за
порушення Присяги не було дотримано
наведених вимог законодавства щодо
обов'язкового проведення службового
розслідування, то суд приходить до
висновку про порушення
Відповідачами-1,2,3 прав та інтересів
ОСОБА_1 при його звільненні.

Аналогічна правова позиція викладена і
у постановах Верховного Суду України:
від 30.09.2014, прийнятій в
адміністративній справі №21-415а14; від
22.04.2014, прийнятій в адміністративній
справі №21-90а14; від 03.12.2013, прийнятій в
адміністративній справі №21-379а13
(а.с.166-173).

Як зазначено у ч.1 ст.244-2 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

У ст.19 Конституції України зазначено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами-1,2,3 не доведено
правомірність своїх рішень.

З урахуванням приписів ч.3 ст.2 КАС
України суд оцінивши докази, які є у
справі, в їх сукупності, приходить до
висновку, що наказ Державного
агентства земельних ресурсів України
«Про звільнення ОСОБА_1.» №358-кт/а від
29.07.2014 прийнято не обґрунтовано, без
урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, не
розсудливо.

Суд не має повноважень на анулювання
записів у трудових книжках щодо
звільнення з публічної служби, а отже
позовна вимога позивача у цій частині є
необґрунтованою.

Позивач перебував у відносинах
публічної служби з державним органом, а
не з його керівником. Звідси, суд вважає
позовну вимогу щодо визнання
протиправними дій Відповідача-2
стосовно звільнення позивача - не
обґрунтованою.

Позивачем не доведено, а
Відповідачами-1,2,3 не спростовано, що
позивачу не здійснювалось нарахування
заробітної плати, іншого грошового
утримання після 29.07.2014.

Також, позивачем не доведено відмову
Відповідача-3 у нарахуванні та виплаті
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 30.07.2014.

Таким чином, позовна вимога щодо саме
зобов'язання Відповідача-3 нарахувати
та виплатити позивачу середній
заробіток за час вимушеного прогулу
саме з 30.07.2014 є необґрунтованою.

Водночас, згідно з ст.235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 має
бути поновлений на посаді заступника
начальника Управління
Держземагентства у Красноармійському
районі Донецької області та має бути
присуджено виплатити йому середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.2-3 ч.1 ст.256 КАС України
негайно виконуються постанови суду
про: присудження виплати заробітної
плати, іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць;
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню. Доводи
позивача та Відповідача-1 частково не
приймаються судом до уваги виходячи з
вище зазначеного.

Керуючись ст.ст.2, 11, 17, 71, 94, 158-163, 256 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державного агентства земельних
ресурсів України «Про звільнення
ОСОБА_1.» №358-кт/а від 29.07.2014.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника
начальника Управління
Держземагентства у Красноармійському
районі Донецької області.

Присудити виплатити ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова суду про поновлення ОСОБА_1
на посаді заступника начальника
Управління Держземагентства у
Красноармійському районі Донецької
області та присудження виплати
заробітної плати, іншого грошового
утримання у відносинах публічної
служби - у межах суми стягнення за один
місяць, підлягає негайному виконанню.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили у строк та
порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС
України.

Постанова суду першої інстанції
оскаржується у строк та порядок
встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі
16.10.2014.

Головуючий суддя
О.О. Прасов

Суддя
І.В. Батрак

Суддя
І.В. Садовий