Справа № 818/4005/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
Київ К/800/45763/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко
Є.А.,

Юрченко В.П.,

секретар: Бовкун В.В.,

за участю представника Сумської
митниці Міндоходів - Борисової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Закритого
акціонерного товариства «АГК
Транспорт» (далі - Товариство) на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 серпня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства
до Сумської митниці Міндоходів
правонаступника Сумської митниці
Державної митної служби України (далі -
Митниця),

про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та скасування
картки відмови,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року Товариство звернулося
до суду з адміністративним позовом про
визнання протиправними дій Митниці
щодо відмови у пропуску через митний
кордон України в режимі тимчасового
ввезення та Картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 805140900/2013/00001 від 7.05.2013
року (далі - Картка відмови); скасування
Картки відмови; зобов'язання Митниці
виключити відомості з Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
про транспортний засіб BMW 1 Reihe,
державний номер НОМЕР_1; скасування
митної декларації від 7.05.2013 року,
виданої ОСОБА_3 для письмового
декларування товарів, що переміщуються
через митний кордон України
громадянами для особистих, сімейних та
інших потреб, не пов'язаних з
провадженням підприємницької
діяльності.

Зазначило, що ним були наданні Митниці
всі необхідні документи, що
передбачені чинним законодавством
України для пропуску транспортного
засобу через митний кордон України
зазначеного транспортного засобу, як
комерційного призначення з метою
переміщення - тимчасове ввезення.

13 червня 2013 року постановою Сумського
окружного адміністративного суду,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року, в частині позовних вимог про
скасування митної декларації від 7.05.2013
року, виданої ОСОБА_3 для письмового
декларування товарів, що переміщуються
через митний кордон України
громадянами для особистих, сімейних та
інших потреб, не пов'язаних з
провадженням підприємницької
діяльності, провадження у справі
закрите відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Товариство звернулося з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Сумського окружного адміністративного
суду та ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду і
ухвалення нової постанови про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 22.02.2013 року ОСОБА_3
відповідно до трудового договору був
прийнятий на посаду директора
Товариства.

26 квітня 2013 року Товариство видало
ОСОБА_3 довіреність №0126.4/13 на право
користування належним на праві
власності товариству автомобілем BMW 1
Reihe реєстраційний номер НОМЕР_1.

7 травня 2013 року ОСОБА_3 на зазначеному
автомобілі в'їхав на митну територію
України і надав Митниці свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу,
договір надання кур'єрських послуг,
рахунок фактуру, трудовий договір,
наказ на відрядження, довіреність.

Митниця відмовила ОСОБА_3 в оформленні
транспортного засобу для комерційного
призначення у зв'язку з тим, що ним не
було підтверджене його комерційне
призначення.

Відповідно до п. 59 ч. 1 ст. 4 Митного
кодексу України транспортні засоби
комерційного призначення, зокрема,
автотранспортний засіб (моторні
транспортні засоби, причепи,
напівпричепи), що використовується в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення.

Згідно з ч.,ч. 1, 3 ст. 189 Митного кодексу
України транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності.

Тимчасове ввезення транспортних
засобів комерційного призначення на
митну територію України допускається
за умови, що такі транспортні засоби не
використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території
України.

Відповідно до п. «b» ст.1 Додатку «С» до
Конвенції про тимчасове ввезення (далі
- Конвенція), до якої Україна
приєдналась відповідно до Закону
України «Про приєднання України до
Конвенції про тимчасове ввезення»
№1661-IV від 24.03.2004 року «комерційне
використання» означає платне
перевезення осіб або промислове чи
комерційне платне або безоплатне
перевезення вантажів.

Умови здійснення міжнародних
перевезень вантажів та пасажирів
(багажу) регламентовано Конвенцію про
договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів (м. Женева, 1956
року), Конвенцією про договір
міжнародного автомобільного
перевезення пасажирів та багажу (м.
Женева 1973 року), до яких Україна
приєдналась 1.08.2006 року та 5.12.2004 року
відповідно.

Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956 року) застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції, передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
вантаж.

Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973 року)
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення пасажирів
(та у відповідних випадках - їх багажу)
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються. Статтею 5
зазначеної Конвенції передбачено, що
під час перевезення пасажирів
перевізник має видати індивідуальний
або колективний квиток, в якому мають
бути зазначені назва та адреса
перевізника.

Також, питання міжнародних перевезень
пасажирів і вантажів врегульовано
розділом IV Закону України «Про
автомобільний транспорт», відповідно
до якого при виконанні міжнародних
перевезень вантажів нерезиденти
України повинні мати:

- дозвіл України;

- дозвіл щодо узгодження умов та
режимів перевезення в разі перевищення
вагових або габаритних обмежень чи
документ про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів, якщо перевищення
вагових (габаритних) обмежень над
визначеними законодавством становить
менше семи відсотків;

- свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу;

- сертифікат відповідності
транспортного засобу вимогам
законодавства України щодо безпеки
руху та екологічної безпеки, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України;

- документи на вантаж.

При виконанні міжнародних перевезень
пасажирів нерезиденти повинні мати: -
дозвіл України; - свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу; -
список пасажирів (для нерегулярних та
маятникових перевезень); -
білетно-облікову документацію.

У транспортних засобах, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів
та/або вантажів, установлюються і
використовуються контрольні пристрої -
тахографи.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або державною
мовою, якщо вантажі перевозяться в
Україні. Таким документом при
автомобільних перевезеннях може бути
міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 335 Митного
кодексу України визначено перелік
документів та відомостей, які
перевізник (декларант, уповноважена
ним особа) надають митному органу при
перевезені товарів автомобільним
транспортом:

а) документи на транспортний засіб,
зокрема ті, що містять відомості про
його державну реєстрацію (національну
належність);

б) транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товаротранспортні
накладні);

в) визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за наявності)
на товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість вантажних
місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

е) вага брутто товарів (у кілограмах)
або об'єм товарів (у метрах кубічних),
крім великогабаритних вантажів;

Тобто, визначення автотранспортного
засобу (у тому числі легкового) як
транспортного засобу комерційного
використання можливо виключно за умови
його використання для платного
перевезення осіб або промислового чи
комерційного платного або
безоплатного перевезення вантажів, що
повинно підтверджуватись:

- при платному перевезенні осіб:
білетно-обліковою документацію;

- при платному чи безоплатному
промисловому чи комерційному
транспортуванні товарів:
товарно-транспортними документами,
зокрема міжнародною автомобільною
накладною (СМR).

Таким чином, громадянин (як резидент та
і нерезидент) може тимчасово в'їжджати
на територію України на транспортному
засобі комерційного призначення зі
звільненням від оподаткування і без
застосування гарантії за умови, що
вказаний транспортний засіб
знаходиться у власності (користуванні)
юридичної особи, яка зареєстрована на
території іншої держави, та
використовується в комерційних цілях
(платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який возить
транспортний засіб комерційного
призначення на митну територію
України, повинен мати:

- документи, що підтверджують
здійснення цим громадянином
діяльності на користь юридичної особи -
власника (користувача) транспортного
засобу;

- належний дозвіл користувача права на
тимчасове ввезення транспортного
засобу;

- документи на транспортний засіб, що
підтверджують його реєстрацію в іншій
державі на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами України;

- документи на транспортний засіб, що
підтверджують мету його тимчасового
ввезення;

- документи, що підтверджують
комерційне використання транспортного
засобу.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що надані
ОСОБА_3 в пункті перетину кордону
України документи: свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу,
трудовий договір №1 від 22.02.2013 року,
довіреність №0126.4/13 від 26.04.2013 року на
право користування належним на праві
власності товариству автомобілем
марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1,
інвойс, не підтверджують комерційне
використання зазначеного
транспортного засобу на території
України.

Дії посадових осіб Митниці щодо
невизнання зазначеного автомобіля
транспортним засобом комерційного
призначення є правомірними.

Відповідно до ч.,ч. 1,2 ст. 105 Митного
кодексу України у митний режим
тимчасового ввезення з умовним повним
звільненням від оподаткування митними
платежами поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у ст. 189 Митного
кодексу України та в Додатках В.1-В.9,С,Б
до Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
вказаними Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

Згідно з ст. 189 Митного кодексу України
транспортні засоби комерційного
призначення, що використовуються для
переміщення товарів та/або пасажирів
через митний кордон України, можуть
тимчасово ввозитися на митну Територію
України без справляння митних платежів
та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. «а» ст. 5 Додатка С до
Конвенції для того, щоб можна було
скористатись правами на пільги, що
надаються цим Додатком, транспортні
засоби комерційного використання
повинні бути зареєстрованими на
території, яка не є територією
тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами території тимчасового ввезення,
і ввозитись та використовуватись
особами, які здійснюють свою
діяльність з такої території.

Згідно з п. «а» ст. 7 Додатка С до
Конвенції незважаючи на положення
статті 5 цього Додатка, транспортні
засоби комерційного використання
можуть використовуватись третіми
особами, які мають належний дозвіл
користувача права на тимчасове
ввезення і які здійснюють свою
діяльність на користь останнього,
навіть якщо вони зареєстровані або
постійно проживають на території
тимчасового ввезення.

Зазначені норми Митного кодексу
України та Конвенції стосовно надання
пільг в оподаткуванні митними
платежами при тимчасовому ввезенні
транспортних засобів можуть
застосовуватись виключно для
транспортних засобів комерційного
призначення (використання).

Відповідно до п. 60 ч. 1 ст. 4 Митного
кодексу України транспортні засоби
особистого користування - наземні
транспортні засоби товарних позицій
8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни),
8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них
товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД,
плавучі засоби та повітряні судна, що
зареєстровані на території
відповідної країни, перебувають у
власності або тимчасовому
користуванні відповідного громадянина
та ввозяться або вивозяться цим
громадянином у кількості не більше
однієї одиниці на кожну товарну
позицію виключно для особистого
користування, а не для промислового або
комерційного транспортування товарів
чи пасажирів за плату або безоплатно.

На підставі п. «с» ст. 1 Додатка С до
Конвенції «приватне використання»
означає перевезення особою виключно
для особистих потреб, за винятком
будь-якого комерційного використання.

Пунктом «f» статті 1 Конвенції термін
«особа» означає як фізичну, так і
юридичну особу, якщо інше не
передбачене контекстом.

Транспортний засіб марки «BMW»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 7.05.2013 року,
не здійснював комерційні перевезення
осіб та товарів, віднесення його
посадовими особами Митниці до
категорії транспортного засобу
особистого користування, який
перебуває у тимчасовому користуванні
ОСОБА_3 є обґрунтованим.

Відповідного до ст. 103 Митного кодексу
України «тимчасове ввезення» це митний
режим, відповідно до якого іноземні
товари, транспортні засоби
комерційного призначення ввозяться
для конкретних цілей на митну
територію України з умовним повним або
частковим звільненням від
оподаткування митними платежами та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності і підлягають реекспорту до
завершення встановленого строку без
будь-яких змін, за винятком звичайного
зносу в результаті їх використання.

Суди попередніх інстанцій прийшли до
обґрунтованого висновку, що ввезений
на територію України ОСОБА_3
транспортний засіб не може бути
визнаний транспортним засобом
комерційного призначення і
застосування митного режиму
«тимчасове ввезення» було неможливим.

Пропуск вищевказаного автомобіля на
митну територію України без сплати
митних платежів був можливим лише
шляхом оформлення у митному режимі
«транзит», який є митним режимом,
відповідно до якого товари та/або
транспортні засоби комерційного
призначення переміщуються під митним
контролем між двома митними органами
України або в межах зони діяльності
одного митного органу без будь-якого
використання цих товарів, без сплати
митних платежів та без застосування
заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
відповідно до ст. 90 Митного кодексу
України.

Митниця при митному оформленні у
митному режимі «транзит» та пропуску
транспортного засобу Товариства діяла
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Провадження в частині скасування
митної декларації від 7.05.2013 року,
виданої ОСОБА_3 для письмового
декларування товарів, що переміщуються
через митний кордон України
громадянами для особистих, сімейних та
інших потреб, підлягає закриттю,
оскільки вказана митна декларація
містить відомості щодо товарів і
транспортного засобу, які
переміщуються через митний кордон
України, необхідні для їх митного
оформлення, не є рішенням суб'єкта
владних повноважень (нормативно -
правовим актом чи актом індивідуальної
дії, у якому міститься рішення,
виконання якого може призвести до
певних наслідків) і не підлягає
оскарженню у відповідності до положень
п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційних скаргах, немає.

Керуючись ст.,ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Закритого
акціонерного товариства «АГК
Транспорт» залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
але може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, визначених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.