Справа № 2а-10025/10/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/7035/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Нововодолазької міжрайонної державної
податкової інспекції у Харківській
області

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року

у справі № 2а-10025/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Серпневе»

до Нововодолазької міжрайонної
державної податкової інспекції у
Харківській області

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Серпневе» (далі - позивач) звернулось
до суду з позовом до Нововодолазької
міжрайонної державної податкової
інспекції у Харківській області (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 25
червня 2010 року; скасування податкової
застави на всі активи ТОВ «Агрофірма
«Серпневе»; зобов'язання виключити з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна активи ТОВ «Агрофірма
«Серпневе», що знаходяться в
податковій заставі (в редакції заяви
про збільшення позовних вимог від 19
жовтня 2010 року).

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2010
року позов задоволено. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Нововодолазької МДПІ у Харківській
області № /0 від 25 червня 2010 року
про застосування до ТОВ «Агрофірма
«Серпневе» штрафу у розмірі
відчуження, визначеного за звичайними
цінами, у сумі 388880,95 грн. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ТОВ «Агрофірма «Серпневе» судовий збір
у розмірі 1,70 грн. Позов в частині вимог
про скасування податкової застави на
всі активи позивача, зобов'язання
відповідача виключити з Державного
реєстру активи позивача, які
знаходяться у податковій заставі,
залишено без розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2010
року залишено без змін.

В касаційній скарзі Нововодолазька
МДПІ у Харківській області,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2010
року в частині задоволених позовних
вимог та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 січня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Нововодолазькою МДПІ у Харківській
області (Валківським відділенням) 06
травня 2009 року винесено першу
податкову вимогу № 1/51, якою
повідомлено ТОВ «Агрофірма «Серпневе»,
що сума податкового боргу товариства
за узгодженими податковими
зобов'язаннями складає 8357,94 грн.

13 липня 2009 року Харківською філією ДП
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна був внесений
запис про податкову заставу активів
ТОВ «Агрофірма «Серпневе», об'єктом
обтяження у якому вказано - «всі активи
платника податків», обтяжувачем -
Валківське відділення Нововодолазька
МДПІ у Харківській області, підставою
обтяження - першу податкову вимогу № 1/51
від 06 травня 2009 року.

19 жовтня 2009 року начальником
Валківського відділення
Нововодолазька МДПІ у Харківській
області було прийняте рішення № 24 про
стягнення коштів та продаж інших
активів платника податків в рахунок
погашення його податкового боргу.

Також, Нововодолазькою МДПІ у
Харківській області була проведена
перевірка стану збереження активів ТОВ
«Агрофірма «Серпневе», які перебувають
в податковій заставі, за результатами
якої складений акт № 3/24-0-41 від 17 червня
2010 року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги абзацу «а»
підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», які полягали у здійсненні
підприємством операцій з активами, які
перебувають у податковій заставі, без
узгодження з податковим органом, а
саме: передано на баланс ТОВ «Ансель»
основні фонди на суму 388880,85 грн. на
підставі трьохстороннього договору
про переведення боргу від 18 січня 2010
року, укладеного між ТОВ «Агрофірма
«Серпневе» (боржником), фізичною особою
ОСОБА_1 (первісним кредитором) та ТОВ
«Ансель» (новим кредитором).

25 червня 2010 року Нововодолазька МДПІ у
Харківській області на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/0, яким на підставі підпункту 17.1.8
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ТОВ «Агрофірма «Серпневе»
штраф у розмірі суми відчуження,
визначеної за звичайними цінами, що
складає 388880,85 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що поширення права
податкової застави на всі активи
позивача без врахування суми
податкового боргу платника податку є
неправомірним. Залишаючи без розгляду
позовні вимоги в іншій частині суд
виходив з того, що про порушення своїх
прав позивач дізнався в липні 2009 року,
тоді як за захистом своїх прав
звернувся до суду в серпні 2010 року,
тобто після закінчення строків,
установлених законом, для звернення до
адміністративного суду, з урахуванням
того, що клопотання про поновлення
пропущеного строку позивачем подане не
було.

Колегія суддів погоджується
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 1.17
статті 1 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) податкова застава - це
спосіб забезпечення податкового
зобов'язання платника податків, не
погашеного у строк. Податкова застава
виникає в силу закону. У силу
податкової застави орган стягнення має
право в разі невиконання забезпеченого
податковою заставою податкового
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами у порядку,
встановленому законом. Пріоритет
заставодержателя на задоволення вимог
із заставленого майна встановлюється
відповідно до закону.

Згідно з пунктом 8.1 статті 8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) з
метою захисту інтересів бюджетних
споживачів активи платника податків,
що має податковий борг, передаються у
податкову заставу. Право податкової
застави виникає згідно із законом та не
потребує письмового оформлення.

За приписами підпункту 8.2.1 пункту 8.2
статті 8 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) право податкової
застави виникає у разі: неподання або
несвоєчасного подання платником
податків податкової декларації - з
першого робочого дня, наступного за
останнім днем строку, встановленого
законом про відповідний податок, збір
(обов'язковий платіж) для подання такої
податкової декларації; несплати у
строки, встановлені цим Законом, суми
податкового зобов'язання, самостійно
визначеної платником податків у
податковій декларації, - з дня,
наступного за останнім днем
зазначеного строку; несплати у строки,
встановлені цим Законом, суми
податкового зобов'язання, визначеної
контролюючим органом, - з дня,
наступного за останнім днем граничного
строку такого погашення, визначеного у
податковому повідомленні.

Підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що з урахуванням положень
цієї статті право податкової застави
поширюється на будь-які види активів
платника податків, які перебували в
його власності (повному господарському
віданні) у день виникнення такого
права, а також на будь-які інші активи,
на які платник податків набуде прав
власності у майбутньому, до моменту
погашення його податкових зобов'язань
або податкового боргу.

Відповідно до положень підпункту «в»
підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
платник податків, активи якого
перебувають у податковій заставі,
здійснює вільне розпорядження ними, за
винятком операцій, що підлягають
письмовому узгодженню з податковим
органом: а) продажу, інших видів
відчуження або оренди (лізингу)
нерухомого та рухомого майна, майнових
чи немайнових прав, за винятком майна,
майнових та немайнових прав, що
використовується у підприємницькій
діяльності платника податків (інших
видах діяльності, які за умовами
оподаткування прирівнюються до
підприємницької), а саме готової
продукції, товарів і товарних запасів,
робіт та послуг за кошти за їх
звичайними цінами; б) використання
об'єктів нерухомого чи рухомого майна,
майнових чи немайнових прав, а також
коштів для здійснення прямих чи
портфельних інвестицій, а також цінних
паперів, що засвідчують відносини
боргу, надання гарантій, поручительств,
уступлення вимоги та переведення
боргу, виплату дивідендів, розміщення
депозитів або надання кредитів; в)
ліквідації об'єктів нерухомого або
рухомого майна, за винятком їх
ліквідації внаслідок обставин
непереборної дії (форс-мажорних
обставин) або відповідно до рішень
органів державного управління.

Підпунктом 17.1.8 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що у разі коли платник
податків, активи якого перебувають у
податковій заставі, відчужив такі
активи без попередньої згоди
податкового органу, якщо отримання
такої згоди є обов'язковим згідно з цим
Законом, платник податків додатково
сплачує штраф у розмірі ста відсотків
суми податкового боргу, щодо якого
виникло право податкової застави.

Разом з тим, Рішенням Конституційного
Суду України від 24 березня 2005 року №
2-рп/2005 у справі за конституційним
поданням 48 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
пункту 1.17 статті 1, статті 8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) підпункт 8.2.2 пункту
8.2 статті Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» в частині поширення
права податкової застави на будь-які
види активів платника податків без
врахування суми його податкового
боргу. Ці положення втратили чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом
України Рішення, тобто з 24 березня 2005
року. При цьому Конституційний Суд
України в своєму Рішенні зазначив, що
розмір податкової застави повинен
відповідати сумі податкового
зобов'язання, що забезпечувало б
конституційну вимогу справедливості
та розмірності. Розмірність, на думку
Конституційного Суду України, як
елемент принципу справедливості
передбачає встановлення
публічно-правового обмеження
розпорядження активами платника
податків за несплату чи несвоєчасну
сплату податкового зобов'язання та
диференціювання такого обмеження
залежно від розміру несплати платником
податкового боргу.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що з 24 березня 2005
року право податкової застави на
активи платника податку за наявності у
нього податкового боргу може бути
застосовано органами державної
податкової служби лише з урахуванням
суми такого боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та
правомірно було встановлено судами
попередніх інстанцій, згідно першої
податкової вимоги від 06 травня 2009 року
№ 1/51, яка була визначена підставою
обтяження, сума податкового боргу ТОВ
«Агрофірма «Серпневе» становила 8357,94
грн.

Також, судами було встановлено, що
позивачем для погашення податкового
боргу був самостійно виділений для
продажу основний засіб - напівпричіп
цистерна харчова згідно акту опису
активів, самостійно виділених
платником податків для продажу, від 06
серпня 2010 року № 3.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що знаходження
активів позивача у податковій заставі
на момент виникнення спірних
правовідносин були визначено
податковим органом без врахування
податкового боргу та без визначення
предмету застави, що унеможливлює
з'ясування того, чи перебували у
податковій заставі активи позивача,
щодо яких були вчинені спірні операції.

Таким чином, висновки судів першої та
апеляційної інстанцій про те, що ТОВ
«Агрофірма «Серпневе» мало право
самостійно визначати майно, що
перебуває в заставі, та вільно
відчужувати будь-яке інше майно з
врахуванням, що вартість заставленого
майна повинна бути вдвічі більше від
суми податкового боргу, оскільки
податковий орган не виконав свого
обов'язку щодо визначення переліку
майна, що перебуватиме в податковій
заставі, з урахуванням суми
податкового боргу.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не
містить посилань на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
в частині залишення позовних вимог без
розгляду, а судом касаційної інстанції
не встановлено таких порушень згідно
положень частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення судів попередніх
інстанцій підлягають залишенню без
змін, а касаційна скарга - без
задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Нововодолазької МДПІ у
Харківській області підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2010
року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 січня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Нововодолазької
міжрайонної державної податкової
інспекції у Харківській області
залишити без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 19 жовтня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна