Справа № 522/1996/14-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
522/1996/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Донцов Д.Ю.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

судді - Яковлева Ю.В.,

судді - Кравченка К.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_1, якій діє за
довіреністю від ОСОБА_2, на постанову
Приморського районного суду м. Одеси
від 19 вересня 2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси про
визнання ухилення від призначення та
нарахування пенсії протиправним та
зобов'язати провести певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

05.02.2014р. представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси (далі -
управління ПФУ) про визнання ухилення
від призначення та нарахування пенсії
протиправним та зобов'язати здійснити
певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що позивач є громадянином України,
але у вересні 1996 року виїхав на
постійне місце проживання до держави
Ізраїль. 29.01.2010р. ОСОБА_2 у зв'язку із
досягненням 60- річного віку звернувся
до відповідача із заявою про
призначення пенсії за віком відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування". Відповідач відмовив в
призначенні пенсії, посилаючись на
вищезазначений Закон України, у зв'язку
із відсутністю міжнародного договору
між Україною та Ізраїлем. Відмову
управління ПФУ позивач вважає
безпідставною, оскільки зазначена
норма Закону визнана неконституційною.
На підставі викладеного позивач просив
зобов'язати управління ПФУ призначити,
повести нарахування та виплатити
пенсію за віком з 29.01.2010р.

Відповідач заперечував проти позову,
посилаючись на те, що позивачем
особисто не надано всіх необхідних для
призначення пенсії документів, як того
вимагає Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Крім того, відсутній
міжнародний договір між Україною та
Ізраїлем, що унеможливлює призначення
пенсії. На підставі викладеного просив
у позові відмовити.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 18 вересня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено
в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначену постанову скасувати та
ухвалити нову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України, у
зв'язку із відсутністю клопотань від
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю, справа
розглядається в порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачаються
наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є
громадянином України, що
підтверджується даними закордонного
паспорту (а.с. 6).

У вересні 1996 року позивач виїхав на
постійне місце проживання до Ізраїлю.

ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_2 досяг 60-річного
віку, що дає йому право на пенсію за
віком. Трудовий стаж підтверджується
копією трудової книжки (а.с. 10-16).

29.01.2010р. позивач вперше звернувся до
Пенсійного фонду України із заявою про
призначення пенсії за віком.

19.02.2010р. листом № 6408/к-11 ПФУ відмовило
позивачу у призначенні пенсії, у
зв'язку з тим що рішення
Конституційного Суду України 07.10.2009р. №
25-рп/2009 розповсюджується на осіб, які
виїхали на постійне проживання за
кордон після 07.10.2009р. (а.с. 19).

04.12.2013р. позивач в особі свого
представника за довіреністю - ОСОБА_1
звернувся до управління ПФУ із заявою
про призначення пенсії за віком із
наданням документів, що посвідчують
особу-пенсіонера, його трудовий стаж та
розмір заробітної плати (а.с.25-34).

18.12.2013р. управління ПФУ відмовило
позивачу у призначенні пенсії з
аналогічних підстав, викладених у
відповіді Пенсійного фонду України від
19.02.2010р. № 6408/к-11.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не перебував на обліку
у відповідача, рішень відносно
призначення йому пенсії управління ПФУ
не приймало, з належним чином
оформленими документами не звертався
та не надавав пакет документів
відповідно до п. 29 Порядку, як
громадянин України, який виїхав на
постійне місце проживання за кордон.

Судова колегія не погоджується із
зазначеними висновками суду першої
інстанції на підставі наступного.

Згідно ст.ст.1,3 Конституції України в
Україні як соціальній, правовій
державі людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканість і
безпека визнаються найвищою цінністю.
Утвердження і забезпечення прав та
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Право на соціальний захист віднесене
до основоположних прав і свобод. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел і
забезпечується частиною другою статті
22 Конституції України, відповідно до
якої конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Конституційне право на соціальний
захист включає і право громадян на
забезпечення їх у старості (ст.46).
Пенсія за віком, за вислугу років
та інші її види, що призначаються у
зв'язку з трудовою діяльністю,
заслужені попередньою працею і є
однією з форм соціального захисту.
Цим визначається зміст і характер
обов'язку держави стосовно тих
громадян, які набули право на
одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному
рівні право на соціальний захист
кожного громадянина, без будь-яких
винятків, держава реалізує положення
статті 24 Конституції України,
відповідно до яких громадяни мають
рівні конституційні права і не може
бути обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними
або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує
піклування та захист своїм
громадянам, які перебувають за її
межами (частина третя статті 25
Конституції України).

Згідно ст.ст.49,51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачене міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
дана Верховною Радою України. У разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
6 місяців наперед перед виїздом.

ОСОБА_2 пенсія за віком до виїзду за
кордон призначена не була.

Разом з тим, рішенням Конституційного
Суду України від 07.10.2009р. №25-пр/2009
визнані, такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення п.2 ч.1
ст.49, друге речення ст.51 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", якими
передбачено, що під час перебування за
кордоном пенсія виплачується у тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого дано Верховною
Радою України. Зокрема, у мотивувальній
частині рішення зазначено, що
оспорюваними нормами Закону
конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином, держава всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору. Виходячи із правової,
соціальної природи пенсій, право
громадянина на одержання призначеної
йому пенсії не може пов'язуватися з
такою умовою, як постійне проживання в
Україні; держава відповідно до
конституційних принципів зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія, - в Україні чи за її
межами

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянин України, позивач має такі ж
самі конституційні права, як й інші
громадяни України, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Згідно п.1 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правлення Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. № 22-1 (далі - Порядок
№ 22-1) заява про призначення пенсії
непрацюючим громадянам і членам їх
сімей подається заявником особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Пунктом 38 Порядку № 22-1 передбачено, що
якщо до заяви про призначення пенсії
подані не всі необхідні документи,
Пенсійний фонд повідомляє про те, які
саме документи слід надати додатково.
Тобто орган, що призначає пенсію, має
право вимагати від підприємств,
установ та організацій, фізичних осіб
дооформлення в трьохмісячний термін з
дня подання заяви прийнятих і подання
додаткових документів, а також
перевіряти в необхідних випадках
обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.36 вищезазначеного Порядку
орган, що призначає пенсію, надає:
роз'яснення підприємствам, установам,
організаціям та особам з питань
призначення та виплати пенсій; у разі
необхідності - бланки документів;
допомогу особам, зазначеним у пункті 2
цього Порядку, щодо одержання
відсутніх документів для призначення
пенсії.

Безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, позивач звернувся із заявою про
призначення пенсії через свого
представника за довіреністю 04.12.2013р. До
заяви були надані документи, що
посвідчують особу-пенсіонера, його
трудовий стаж та розмір заробітної
плати, як це передбачено п.2.1 Порядку №
22-1

В разі недостатності наданих до заяви
документів, пенсійний орган мав
вимагати надання додаткових
документів. Проте, відповідач усунувся
він виконання покладених на нього
обов'язків, формально відмовивши
представнику ОСОБА_2 в оформленні
документів для призначення пенсії.

Дії управління ПФУ, які виразились у
відмові призначити ОСОБА_2 пенсію за
віком, порушують його право на
забезпечення у старості, право на
соціальний захист.

На підставі викладеного доводи
відповідача та апелянта на
необхідність особистого звернення
ОСОБА_2 для призначення пенсії та
ненадання ним всього пакету
документів, що стало підставою для
відмови у призначенні пенсії, є
необґрунтованими та незаконними з
огляду на викладені положення Порядку
№ 22-1.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що
поновлення порушених прав позивача
може бути здійснено в межах строку
подачі позову, але не раніше часу
звернення до пенсійного органу за
призначенням пенсії.

Так, відповідно до ст.49 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" поновлення
виплати пенсії проводиться за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

З листа представника позивача
вбачається, що він звернувся до
територіального пенсійного органу
04.12.2013р. (а.с. 34). Інших даних, які б
свідчили про звернення представника
позивача із такою заявою саме до
управління ПФУ у Приморському районі м.
Одеси раніше, в матеріалах справи
немає.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню з дати звернення
пенсіонера до пенсійного органу, що
призначає пенсію, а саме з 04.12.2013р.

Невірна правова оцінка судом першої
інстанції обставин по справі та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права
призвело до ухвалення помилкового
судового рішення.

Відповідно до ст. 202 КАС України, судова
колегія скасовує постанову суду першої
інстанції та приймає нову про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Згідно ст.94 КАС України судова колегія
стягує з держави в особі Державного
казначейства України на користь
позивача всі здійснені ним та
документально підтверджені судові
витрати. З матеріалів справи
вбачається, що позивачем оплачений
судовий збір при подачі позову в
розмірі 73,08 грн. та при подачі
апеляційної скарги в розмірі 36,54 грн.,
який і підлягає стягненню (а.с.47,88).

Керуючись ст.ст. 195,197,198,202,205,207, 254 КАС
України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, якій діє за
довіреністю від ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 18 вересня 2014 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову про часткове
задоволення позову ОСОБА_2.

Визнати протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси у
призначенні пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Одеси призначити та виплачувати пенсію
за віком ОСОБА_2 з 04 грудня 2013 року.

Стягнути з держави в особі Державного
казначейства України на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 109 (сто дев'ять)
грн. 62 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
Ю.В. Яковлев

Суддя
К.В.Кравченко