Справа № 2а-8133/11
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-8133/11
інстанції: Борисенко П.І.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Аліменка В.О.,

суддів: Безименної Н.В.,
Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в Лисянському районі
Черкаської області на постанову
Лисянського районного суду Черкаської
області від 10.11.2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Лисянському районі Черкаської області
про визнання неправомірними дій
відповідача щодо виплати не в повному
обсязі підвищення до пенсії, як «дитині
війни», -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась в суд з
адміністративним позовом про
зобов`язання відповідача здійснити
перерахунок державної соціальної
допомоги, як дитині війни, відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з підвищенням на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Лисянського районного суду
Черкаської області від 10.11.2011 року
вимоги позивача про зобов'язання
нарахувати недоплачену щомісячну
державну соціальну допомогу, як дитині
війни - задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подали апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нове рішення яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
постанова суду першої інстанції -
скасуванню, а позовна заява - залишенню
без розгляду, виходячи з наступного.

Стаття 100 КАС України передбачає, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка є особою, що належить до
соціальної категорії громадян «діти
війни» в розумінні ст. 1 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», а
тому на неї повністю розповсюджуються
всі пільги та соціальні гарантії,
передбачені зазначеним вище Законом
України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» особам,
що належать до соціальної категорії
громадян «діти війни», з 01 січня 2006 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України «Про Державний бюджет України»
на відповідний рік.

В порушення вимог ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
позивачці щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалось відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530, що стало підставою
для звернення до суду за захистом
своїх прав.

Пункт 5 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 1 листопада
1996 року «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»
встановив, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність, як Конституції так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме положення Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», а
не постанова Кабінету Міністрів
України від 28.05.2008 року №530.

Судова колегія звертає увагу, що
позивачу було відомо про порушення
її права з часу отримання підвищення
до пенсії у меншому розмірі, ніж
передбачено Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», але при
цьому позивачка не була позбавлена
права на звернення до суду за захистом
порушеного права, тому колегія
суддів вважає, що позивачем пропущено
строк звернення до суду з зазначеним
позовом без поважних причин.

Судом першої інстанції не враховано, що
позивачем позов подано 25 жовтня 2011
року, що підтверджується матеріалами
справи.

В зв'язку з відсутністю підстав для
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду, колегія суддів
вважає необґрунтованим висновок суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог про зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» з 25
квітня 2011 року по 22 липня 2011, оскільки
шестимісячний строк з моменту
звернення позивача до суду
починається з 25 квітня 2011 року.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що позовні вимоги за період з 01
лютого 2011 року по 25 квітня 2011 року
підлягають залишенню без розгляду у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 99 та ч. 1
ст. 100 КАС України, так як пропуск строку
звернення до суду є підставою для
залишення позовних вимог без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що порушення норм
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню, а позовні вимоги
залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 197, 198, 203, 205, 206
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Лисянському
районі Черкаської області -
задовольнити частково.

Постанову Лисянського районного суду
Черкаської області від 10.11.2011 року
скасувати частково.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в Лисянському
районі Черкаської області про
стягнення щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни за
період з 01 лютого 2011 року по 25 квітня 2011
року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Лисянського
районного суду Черкаської області від
10.11.2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

О.В. Карпушова

Головуючий суддя

Аліменко В.О.

Судді:

Безименна Н.В.

Карпушова О.В.