Справа № 2а-8816/12/1370
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/42911/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВВМ Явір»
(далі - Товариство) на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 9 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства до Городоцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
правонаступника Державної податкової
інспекції Яворівському районі
Львівської області Державної
податкової служби (далі - ДПІ)

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року Товариство звернулося
до суду з адміністративним позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ № від
3.10.2012 року.

Зазначило, що висновки контролюючого
органу не відповідають вимогам
податкового законодавства, є
безпідставними, надуманими та не
підтверджені жодними доказами.

Отримані послуги, використані
Товариством у власній господарській
діяльності, та виконання господарських
операцій підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами.

12 листопада 2012 року постановою
Львівського окружного
адміністративного суду позов
задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ №
від 3.10.2012 року скасовано.

9 липня 2014 року постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
постанова Львівського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2012 року скасована у задоволенні позову
відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд апеляційної
інстанції зазначив, що наданий
Товариством акт прийому-передачі робіт
не розкриває змісту господарської
операції, надані Товариством докази не
підтверджують використання отриманих
послуг у власній господарській
діяльності.

Товариство звернулося із касаційною
скаргою про скасування постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду та залишення в
силі постанови Львівського окружного
адміністративного суду, посилаючись на
порушення апеляційним
адміністративним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, у період з 6.09.2012
року до 19.09.2012 року ДПІ здійснена
планова виїзна перевірка Товариства з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 1.04.2012 року до
30.06.2014 року, валютного та іншого
законодавства за період з 1.04.2011 року до
30.06.2012 року, за наслідками якої 1.10.2012
року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що
Товариство порушило пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139,
пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового
кодексу України, в результаті чого
Товариством був завищений податок на
прибуток, у розмірі 250 642,00 грн.

3 жовтня 2012 року ДПІ прийняла податкове
повідомлення-рішення № , яким
Товариству була збільшена сума
грошового зобов'язання з податку на
прибуток, у розмірі 250 642,00 грн., у тому
числі за основним платежем - 250 642,00 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у II кварталі 2011 року
Товариство віднесло до складу
загальновиробничих витрат вартість
маркетингових послуг, одержаних від
фірми-нерезидента - Компанії ENTERPRISES».

5 січня 2011 року між Товариством та
Компанією LD ENTERPRISES» був укладений
договір №1112 (далі - Договір № 1112) про
надання маркетингових послуг, згідно з
умовами якого Компанія була
зобов'язана у відповідності до
завдання Товариства здійснити роботу з
маркетингового дослідження ринку
металевого покрівельного матеріалу
для скатних дахів, а Товариство
оплатити здійснену роботу у
відповідності до Договору.

Відповідно до умов Договору №1112
виконана робота могла оформлятись
Виконавцем у вигляді звітів та
рекомендацій у довільній формі або
передаватись Замовнику усно, загальну
вартість послуг Виконавця встановлено
у розмірі 130 000 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції зазначив, що ця
господарська операція безпосередньо
пов'язана з основними видами
господарської діяльності Товариства.
Надані до матеріалів адміністративної
справи копії договорів та первинних
бухгалтерських документів про їх
виконання підтверджують здійснення
господарських операцій з придбання та
продажу покрівельних матеріалів, що
підтверджує господарську доцільність
отримання маркетингових послуг від
Виконавця, так як отримання
достовірної інформації про ринок
металевого покрівельного матеріалу
для скатних дахів надає Товариству
можливість ефективно планувати свою
діяльність - правильно визначати
асортимент товару, що закуповується та
реалізується, коло його постачальників
та покупців, встановлювати економічно
обґрунтовані, конкурентоспроможні
ціни на нього.

При апеляційному розгляді
адміністративної справи суд
апеляційної інстанції не погодився з
висновками Львівського окружного
адміністративного суду посилаючись на
те, що Договором № 1112 не визначено усіх
суттєвих умов договору, зокрема,
території проведення маркетингових
досліджень, напрямків маркетингових
досліджень, строків їх проведення,
способу виконання, у якій формі мають
бути надані результати досліджень тощо
і прийшов до висновку, що неможливо
встановити факт виконання даного
договору.

Крім того, апеляційним
адміністративним судом зазначено, що
акт здачі-приймання виконаних робіт не
містить усіх атрибутивних реквізитів,
зокрема, обсяг і вид наданих послуг,
звіт про маркетингове дослідження не
містить дати його складання,
зазначення осіб, які виконували роботу,
підписів цих осіб, печатки юридичної
особи, містить лише загальновідомі
факти і не вказує про конкретне
виконання маркетингових досліджень, їх
вид та обсяг, термін виконання, не
містить будь-яких рекомендацій і
висновків тощо

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову з наступних
підстав.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з абзацом 1 пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Із зазначених правових норм
вбачається, що валові витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток повинні
підтверджуватись первинними
документами, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, що стала підставою для
формування податкового обліку
платника податку.

Аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

24 травня 2011 року за результатами
виконання умов Договору №1112 сторонами
складений та підписаний акт
здачі-прийняття виконаних робіт на
суму 130 000 доларів США.

Здійснення оплати вказаних послуг
підтверджується наявними в матеріалах
адміністративної справи договором про
відступлення права вимоги № 1112-1 від
20.07.2012 року та копіями банківських
виписок.

Також до матеріалів справи наданий
звіт маркетингового дослідження ринку
металевого покрівельного матеріалу
для скатних дахів, у якому відображені
результати, які були предметом
договору, а саме, визначення потреб
ринку, статистичну інформацію та
можливості продажу металевих
покрівельних матеріалів для скатних
дахів.

Таким чином, фактичне виконання
сторонами вказаних договорів
підтверджується наявними в матеріалах
адміністративної справи первинними
документами, які складені за
результатами проведених операцій та з
дотриманням вимог ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 88 від 24.05.1995 року №
88, і містять у собі відомості щодо
змісту та обсягу проведених операцій,
які узгоджуються між собою.

Товариство надало докази, які свідчать
про реальне здійснення господарських
операцій і про фактичне отримання
послуг.

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що Товариством були
правомірно віднесені відповідні суми
до складу валових витрат, відповідно до
первинних бухгалтерських документів,
які складені на виконання умов
викладених вище договірних відносин.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Колегія суддів дійшла висновку, що
постанова апеляційного
адміністративного суду підлягає
скасуванню як така, що ухвалена з
порушеннями норм матеріального права,
а постанова Львівського окружного
адміністративного суду повинна бути
залишена без змін, оскільки відповідає
вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Здійснити заміну Державної податкової
інспекції Яворівському районі
Львівської області Державної
податкової служби на її
правонаступника - Городоцьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Львівській області.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВВМ Явір»
задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 9 липня 2014
року скасувати, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.