Справа № 810/5915/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 листопада 2014 року 810/5915/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Терлецької О.О., суддів Головенко О.Д. та
Щавінського В.Р., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«РАДА»доНаціональної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послугпровизнання
протиправною та скасування
постанови,ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«РАДА» (далі - позивач) до Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (далі - відповідач) про визнання
протиправною та скасування постанови
про накладення штрафних санкцій.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 15.10.2014
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження і
призначено справу до судового розгляду
на 11.11.2014.

В судове засідання 11 листопада 2014 року
сторони, повідомлені належним чином
про розгляд справи, не з'явились.

Від уповноважених представників до
суду надійшли заяви про розгляд справи
у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України, особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
відсутності, належним чином
повідомлених представників сторін та у
порядку письмового провадження.

Зміст позову складають вимоги позивача
- визнати повністю нечинною та
скасувати Постанову про накладення
штрафної санкції (штрафу) на позивача з
правопорушення, вчинені на ринку
фінансових послуг №247/1/13-16/13/5 від 8.08.2014
(далі - оскаржуване рішення).

Обґрунтовуючи такі позовні вимоги,
представник позивача вказав на те, що
вважає що відповідачем неправомірно
було застосовано санкцію у вигляді
штрафу у розмірі 10 000 неоподатковуваних
мінімумів, оскільки обставини
визначені відповідачем як порушення у
сфері фінансових послуг є такими за
своїм змістом та не передбачені чинним
законодавством безпосередньо як
підстава притягнення до юридичної
відповідальності у вигляді накладення
штрафних санкцій.

Відповідач проти позову заперечує. Зі
змісту письмового обґрунтування
заперечення проти позову, які в повній
мірі містять ті ж обґрунтування, що й
оскаржуване рішення, слідує, що
відповідачем було застосовано
фінансову санкцію у зв'язку зі
вчиненням позивачем правопорушення,
передбаченого п.1ч.1 ст.41 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

Дослідивши обставини справи, суд
встановив наступне.

Відповідачем було винесене
оскаржуване рішення, яким до позивача
було застосовано штрафну санкцію
(штраф) у розмірі 170 000 гривень.

З мотивувальної частини оскаржуваного
рішення слідує, що відповідачем було
встановлено ряд порушення позивачем
норм п.5.2 розділу V «Правил проведення
перевірок (інспекцій) Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг», затверджених Розпорядженням
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг 27.11.2012 №2422 (далі -
Правила проведення перевірок
Нацкомфінпослуг), що полягало в
ненаданні відповідачу при перевірці
належних документів, зокрема щодо
банківських рахунків позивача та
документів, запитуваних відповідачів з
метою перевірки - щодо добровільного
страхування відповідальності перед
третіми особами, а також - в не
створенні необхідних умов для
проведення відповідачем повної та
об?єктивної перевірки.

Зокрема, інспекційною групою
Нацкомфінпослуг було встановлено, що
копія журналу договорів страхування за
період з 01.01.2013 - 30.04.2014 надана позивачем
на запит відповідача, не містить
інформації про тариф, як це вимагалось
у запиті. Також, у строк визначений у
запиті позивачем не було надало
інспекційній групі відповідача копії
електронного (паперового) журналу
реєстрації договорів страхування у
розрізі видів, у якому відображені
суттєві умову договору за період з
01.01.2013 по 30.04.2014, як і письмово - не
зазначено причину ненадання
документів.

Відповідач також вказує на те, що в
звітних даних за перше півріччя 2013
року, за 9 місяців 2013 року та за 2013 рік
позивач надав недостовірну інформацію,
щодо максимальної страхової суми за
окремим об'єктом страхування (за
окремою застрахованою особою) за видом
добровільного страхування
відповідальності перед третіми
особами (крім цивільної
відповідальності власників наземного
транспорту, відповідальності
власників повітряного транспорту,
відповідальності власників водного
транспорту (включаючи
відповідальність перевізника)), що є
порушення вимог ст. 14 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
в частині обов'язковості надання
фінансовою установою звітності
відповідно до вимог законів та
нормативно-правових актів державних
органів з питань регулювання
діяльності фінансових установ та
ринків фінансових послуг, та п.2.1.
«Порядку складання звітних даних
страховиків», затвердженого
Розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 3.02.2004 року №39, щодо надання
до Нацкомфінпослуг звітних даних
страховика у паперовій та електронній
формі які є недостовірними, та п.2.20 Р.2
«Ліцензійних умов провадження
страхової діяльності», затверджених
Розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 28.08.2003 року №40, щодо
невиконання зобов'язання страховиком
вести бухгалтерський облік, формувати
фінансову звітність та інші звітні
дані відповідно до вимог законодавства
України.

Дані обставини не були спростовані
позивачем належними та допустимими
доказами.

Разом з тим, з оскаржуваного рішення
слідує, що за наслідком висновків про
порушення позивачем п.5.2 розділу V
«Правил проведення перевірок
Нацкомфінпослуг», відповідачем не було
притягнуто позивача до юридичної
відповідальності.

Однак до юридичної відповідальності у
вигляді накладення штрафних санкцій
позивач був притягнутий у зв?язку з
порушенням ч.2 ст.7 та п.1 ч.1ст.41 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг»

Так з мотивувальної частини
оскаржуваного рішення слідує, що
фактична діяльність позивача не
відповідає виданим ліцензіям. Такий
висновок відповідача підтверджується
і матеріалами справи.

З матеріалів справи слідують наступні
обставини порушення позивачем вимог
щодо ліцензування діяльності на ринку
фінансових послуг.

Між позивачем та ПАТ «Об?єднана
Страхова Компанія «ОСК Резерв» було
укладено договір від 01.03.2013 року про
непропорційне перестрахування на базі
ексценденту збитковості № 12-13 (далі -
Договір №12-13). Відповідно до умов
Договору №12-13, - портфель, що підлягає
перестрахуванню, складається з
договорів обов'язкового страхування
нерухомого майна, що є предметом
іпотеки від ризиків випадкового
знищення, випадкового пошкодження або
випадкового псування, які укладено ПАТ
«Об?єднана Страхова Компанія «ОСК
Резерв» через прийняття на страхування
(перестрахування) таких ризиків у
період з 01.02.2013 року по 31.03.2013 року.
Також, відповідно до умов Договору №12-13
ПАТ «Об?єднана Страхова Компанія «ОСК
Резерв» сплачує позивачу
перестрахувальну премію в розмірі 400
грн.

Позивачем не спростовується та
обставини, що товариство не отримувало
ліцензії на здійснення такого виду
обов'язкового страхування, як
страхування предмета іпотеки від
ризиків випадкового знищення,
випадкового пошкодження або псування
проте прийняло в перестрахування від
Приватного акціонерного товариства
«Об'єднана Страхова Компанія «ОСК
Резерв» ризики за даним видом
обов'язкового страхування.

Позивачем також був укладений договір
непропорційного перестрахування на
базі ексцеденту збитковості №151-ОП/12
від 01.10.2012 з ПАТ «Українська пожежно -
страхова компанія» (далі - Договір
№151-ОП/12). Відповідно до умов цього
договору, об?єкт (портфель), що підлягає
перестрахуванню, складається з
договорів обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, які укладаються ПАТ
«Українська пожежно - страхова
компанія» з 01.10.2012 року по 30.09.2013 року
відповідно до ліцензії № АВ 377556.

Відповідно умов Договору №151-ОП/12, ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» (перестрахувальник) сплачує
позивачу (перестраховику)
перестрахувальну премію в розмірі 6 000
000 грн.

01.10.2012 року між позивачем та ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія»

було укладено договір облігаторного
перестрахування на базі ексценденту
збитку №152-ОГІ/12 (далі - Договір №152), а
29.03.2013 між сторонами було підписано
додаткову угоду, відповідно до якої
портфель, що підлягає перестрахуванню
за цим Договором №152, складається з
договорів добровільного страхування
відповідальності перед третіми
особами (крім відповідальності
власників наземного, повітряного,
водного транспорту і відповідальності
перевізника), які укладаються ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» з 01.10.2012 по 31.03.2013 року.
Відповідно до п.2.11 Договору №152, ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» (перестрахувальник) сплачує
позивачу (перестраховику)
перестрахувальну премію в розмірі 6 000
000 грн.

Факт передачі в перестрахування
ризиків, за видом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, від ПАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» до позивача підтверджується
також звітними даними, дослідженими
відповідачем при перевірці діяльності
позивача.

Між позивачем та ПАТ «Страхова
компанія «РІДНА» (перестрахувальник)
укладалися договори перестрахування
відповідно до яких
перестрахувальником передавалися
позивачу у в перестрахування страхові
ризики за наступними видами
страхування: страхування наземного
транспорту (крім залізничного);
страхування майна (крім залізничного,
наземного, повітряного, водного
транспорту); страхування від вогневих
ризиків та ризиків стихійних явищ;
страхування відповідальності перед
третіми особами (крім цивільної
відповідальності власників наземного
транспорту, відповідальності
власників повітряного транспорту,
відповідальності власників водного
транспорту (включаючи
відповідальність перевізника)).

Відповідно до картки рахунку
операцій з перестрахування в розрізі
контрагентів за період з 01.01.2013 по
30.04.2014, копій договорів перестрахування
укладених позивачем з ПАТ «Страхова
компанія «РІДНА» та копій первинних
банківських документів, наданих
позивачем на запит інспекційної групи
Нацкомфінпослуг, позивач отримував від
ПАТ «Страхова компанія «РІДНА»
перестрахові премії по зазначеним
договорам перестрахування. Факт
передачі в перестрахування ризиків, за
видами добровільного страхування, а
саме страхування наземного транспорту
(крім залізничного); страхування майна
(крім залізничного, наземного,
повітряного, водного транспорту);
страхування від вогневих ризиків та
ризиків стихійних явищ; страхування
відповідальності перед третіми
особами (крім цивільної
відповідальності власників наземного
транспорту, відповідальності
власників повітряного транспорту,
відповідальності власників водного
транспорту (включаючи
відповідальність перевізника))
підтверджується також звітними даними,
що подавались ПАТ «Страхова компанія
«РІДНА» до Нацкомфінпослуг в
паперовому та електронному вигляді.

Відповідно до визначення терміну
наданого в ст. 12 Закону України «Про
страхування», - перестрахування - це
страхування одним страховиком
(цедентом, перестрахувальником) на
визначених договором умовах ризику
виконання частини своїх обов'язків
перед страхувальником у іншого
страховика (перестраховика) резидента
або нерезидента, який має статус
страховика або перестраховика, згідно
з законодавством країни, в якій він
зареєстрований. Тобто за своїм змістом,
позивачем було укладено договори
страхування фінансових ризиків
контрагентів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
страхування», страховиками, які мають
право здійснювати страхову діяльність
на території України, є фінансові
установи, які створені у формі
акціонерних, повних, командитних
товариств або товариств з додатковою
відповідальністю згідно із Законом
України "Про господарські товариства",
з урахуванням того, що учасників кожної
з таких фінансових установ повинно
бути не менше трьох, та інших
особливостей, передбачених цим
Законом, а також одержали у
встановленому порядку ліцензію на
здійснення страхової діяльності.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
страхування», до окремих видів
страхування належить страхування
фінансових ризиків.

Разом з тим, системний аналіз норм
статей 2, 6, 7 та 12 Закону України «Про
страхування», приводить суд до
висновку, що перестрахування не є
окремим видом страхування, однак за
своїм змістом та враховуючи обставини
справи може бути віднесено до такого
виду страхування як страхування
фінансових ризиків.

Відповідач в оскаржуваному рішенні
вказує на відсутність ліцензій у
позивача, які б надавали право
останньому на укладення договорів
перестрахування, і зокрема фінансових
ризиків.

В свою чергу, позивачем ніяким чином не
доведено наявність у нього ліцензії на
страхування фінансових ризиків, а
відтак - не спростовано в передбаченому
Кодексом адміністративного
судочинства порядку висновків
відповідача, зроблених в оскаржуваному
рішенні.

Відповідно до норми ч.1 ст.41 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», - Нацкомфінпослуг,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг,
застосовує до учасників ринків
фінансових послуг (крім споживачів
фінансових послуг) штрафні санкції,
зокрема, за провадження діяльності на
ринках фінансових послуг, для якої
законом встановлені вимоги щодо
одержання ліцензії та/або реєстрації,
без відповідної ліцензії та/або
реєстрації - у розмірі від 1000 до 10000
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Оскільки матеріалами справи
підтверджуються висновки відповідача
про порушення позивачем умов
ліцензування діяльності на ринках
фінансових послуг, а відповідач в свою
чергу наділений повноваженнями
накладати стягнення за таке порушення,
то суд не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання нечинним та скасування
оскаржуваного рішення, яким таке
стягнення було накладене.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України
від 08.07.2011 № 3674-УІ «Про судовий збір», за
подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру справляється судовий збір у
розмірі 2% розміру майнових вимог, але
не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 вказаного Закону,
під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Як слідує із матеріалів справи,
позивачем при поданні вказаного позову
до суду було сплачено судовий збір у
розмірі 340,00 грн., що становить лише 10%
суми яка підлягає сплаті за подання до
суду вказаного позову.

Керуючись статтями 11, 69-71, 94, 122, 160-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити.

2. Стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «РАДА» судовий збір у розмірі
3 060 (три тисячі шістдесят) грн. 00 коп.

3. Копію постанови надіслати
сторонам.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Судові рішення за наслідками розгляду
судами першої інстанції справ,
визначених статтями 172 - 175 КАС України,
набирають законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі їх апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Судові рішення за наслідками розгляду
справ, визначених статтями 172 - 175 цього
Кодексу, можуть бути оскаржені в
апеляційному порядку у дводенний строк
з дня їх проголошення.

Головуючий суддя
Терлецька
О.О.

Судді:

Головенко О.Д.

Щавінський В.Р.