Справа № 826/8301/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/57908/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Логвиненка А.О., Маслія В.І.

при секретарі судового засідання:
Марчук Л.А.,

за участі представника позивача: Рожка
В.О.,

представника відповідача: Опанасенка
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом Спільного
українсько-американського
підприємства «УкрКарпатойл Лтд» до
Кабінету Міністрів України, за участю
третьої особи - Міністерства аграрної
політики та продовольства України, про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити дії,
провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Опанасенка
Андрія Володимировича - представника
Кабінету Міністрів України на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року,

у с т а н о в и л а :

У травні 2013 року Спільного
українсько-американського
підприємства «УкрКарпатойл Лтд» (далі
по тексту також - СУАП «УкрКарпатойл
Лтд») звернулася до суду з
адміністративним позовом до Кабінету
Міністрів України, за участю третьої
особи - Міністерства аграрної політики
та продовольства України, про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача, відповідачем у
порушення вимог земельного
законодавства України, вчинена
протиправна бездіяльність щодо не
розгляду представленого позивачем
проекту землеустрою та не прийняття
жодного рішення за результатами його
розгляду, що призвело до порушення
права позивача на експлуатацію
збудованої за власні кошти
свердловиною №1001-Битків.

В зв'язку з чим позивач просив: визнати
протиправною бездіяльність Кабінету
Міністрів України, яка полягає у
нездійсненні розгляду «Проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки СП «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» для
обслуговування експлуатаційної
свердловини № 1001-Битків за межами
населеного пункту с.Пнів
Надвірнянського району
Івано-Франківської області» (далі -
«проект землеустрою») та неприйнятті
відносно вказаного проекту
землеустрою жодного з передбачених
чинним законодавством рішень;
зобов'язати Кабінет Міністрів України
розглянути проект землеустрою та за
наслідками розгляду прийняти одне з
рішень, передбачених статтею 123
Земельного кодексу України.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 серпня 2013 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31
жовтня 2013 року, постанову суду першої
інстанції скасовано, позовні вимоги
СУАП "УкрКарпатойл Лтд" задоволено
частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Кабінету Міністрів України, яка
полягає у неприйнятті відносно
«Проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки СП «УкрКАРПАТОЙЛ
ЛТД» для обслуговування
експлуатаційної свердловини №
1001-Битків за межами населеного пункту
с.Пнів Надвірнянського району
Івано-Франківської області» жодного з
передбачених чинним законодавством
рішень.

Зобов'язано Кабінет Міністрів України
розглянути «Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
Спільного українсько-американського
підприємства "УкрКАРПАТОЙЛ Лтд" для
обслуговування експлуатаційної
свердловини № 1001-Битків за межами
населеного пункту с.Пнів
Надвірнянського району
Івано-Франківської області» та за
наслідками розгляду прийняти
відповідне рішення.

В решті позову відмовлено.

У своїй касаційній скарзі Опанасенко
А.В. - представник Кабінету Міністрів
України посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
його постанову та залишити в силі
постанову суду першої інстанції.

У судовому засіданні Опанасенко А.В.
вимоги касаційної скарги підтримав, та
просив її задовольнити.

В свою чергу представник позивача у
судовому засіданні посилаючись на
необгрунтованість касаційної скарги,
просив залишити її без задоволення, а
рішення суду апеляційної інстанції без
змін.

Касаційна скарга відповідача підлягає
задоволенню з таких підстав.

Вiдповiдно до частини 1 та 2 статтi 2
Кодексу адмiнiстративного судочинства
України, завданням адмiнiстративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осiб, прав та
iнтересiв юридичних осiб у сфері
публiчно-правових відносин вiд порушень
з боку органiв державної влади, органів
мiсцевого самоврядування, їхнiх
посадових i службових осiб, інших
суб'єктів при здiйсненнi ними владних
управлiнських функцiй на основi
законодавства, в тому числi на
виконання делегованих повноважень.

До адмiнiстративних судiв можуть бути
оскаржені будь-якi рiшення, дiї чи
бездiяльнiсть суб'єктів владних
повноважень, крім випадкiв, коли щодо
таких рiшень, дiй чи бездiяльностi
Конституцiєю чи законами України
встановлено iнший порядок судового
провадження.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 113 та
статтею 116 Конституції України Кабінет
Міністрів України є вищим органом у
системі органів виконавчої влади,
забезпечує виконання Конституції і
законів України, актів Президента
України, здійснює внутрішню політику
держави, вживає заходів щодо
забезпечення прав і свобод людини і
громадянина.

Статтею 13 Земельного кодексу
встановлено, що до повноважень
Кабінету Міністрів України в галузі
земельних відносин належить, зокрема,
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Відповідно до частини 8 статті 123
Земельного кодексу України, якщо
земельна ділянка надається у
користування за рішенням Кабінету
Міністрів України або за погодженням з
Кабінетом Міністрів України,
погоджений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається відповідно до Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, які
розглядають його і в місячний строк
подають зазначений проект із своїми
пропозиціями та позитивним висновком
державної експертизи землевпорядної
документації до Кабінету Міністрів
України для прийняття відповідного
рішення.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України»
Кабінет Міністрів України здійснює
виконавчу владу безпосередньо та через
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади, Раду міністрів
Автономної Республіки Крим та місцеві
державні адміністрації, спрямовує та
координує роботу цих органів.

Положенням про Міністерство аграрної
політики та продовольства України,
затвердженим Указом Президента
України від 23.04.2011р. № 500/2011 визначено,
що Мінагрополітики України є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади з питань формування
та забезпечення реалізації державної
аграрної політики, державної політики
у сферах земельних відносин та нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі.

Пунктом 3 зазначеного Положення
визначено, що основними завданнями
Мінагрополітики України є формування
та забезпечення реалізації державної
політики з питань земельних відносин.

Відповідно до підпунктів 19 та 20 пункту 4
Положення Мінагрополітики забезпечує
здійснення контролю за використанням
та охороною земель усіх категорій та
форм власності, забезпечує здійснення
землеустрою.

Статтею 15-2 Земельного кодексу України
визначено, що до повноважень
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політики у сфері
земельних відносин, належить
організація та здійснення державного
нагляду (контролю) за дотриманням
земельного законодавства,
використанням та охороною земель усіх
категорій і форм власності, у тому
числі за: дотриманням органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, юридичними та
фізичними особами вимог земельного
законодавства та встановленого
порядку набуття і реалізації права на
землю; дотриманням вимог земельного
законодавства органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування з питань передачі
земель у власність та надання у
користування, у тому числі в оренду,
зміни цільового призначення вилучення,
викупу, продажу земельних ділянок або
прав на них на конкурентних засадах.

Таким чином, Кабінетом Міністрів
України фактично делеговані
Мінагрополітики України повноваження
здійснення землеустрою, зокрема, щодо
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства при розгляді проекту
землеустрою, наданого місцевими
органами виконавчої влади.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач є власником
спеціального дозволу (ліцензії) № 310
від 27 липня 1995 року на розробку
Битків-Бабченського родовища
Івано-Франківської області (нафтові
поклади) та здійснює видобуток нафти на
цьому родовищі.

Між Пнівською сільською радою
Надвірнянського району
Івано-Франківської області та
позивачем було укладено Договір оренди
земельної ділянки № 2ф/03 від 02 лютого 2003
року, згідно якого позивачу було
передано в оренду земельну ділянку
площею 0,36 га, яка знаходиться за межами
населеного пункту с. Пнів
Надвірнянського району
Івано-Франківської області, для
облаштування свердловини № 1001-Битків.

На вказаній земельній ділянці
позивачем за власні кошти збудовано і
введено в експлуатацію свердловину №
1001-Битків.

Відповідно до пункту 4 Договору оренди
земельної ділянки № 2ф/03 від 02 лютого 2003
року строк дії договору складав з 03
січня 2003 року по 03 січня 2007 року. Після
закінчення передбаченого пунктом 4
зазначеного договору строку позивач,
зі згоди Пнівської сільської ради
Надвірнянського району
Івано-Франківської області,
продовжував користуватися земельною
ділянкою, а також сплачувати орендну
плату, внаслідок чого дія Договору
оренди земельної ділянки № 2ф/03 від 02
лютого 2003 року була поновлена на той
самий термін на тих самих умовах.

У 2007 році позивачем розпочато
процедуру розроблення проектної
документації з метою укладання нового
договору оренди земельної ділянки для
експлуатації свердловини № 1001-Битків.

Відповідно до розпорядження
Надвірнянської районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області від 06 серпня 2007 року № 201
позивачу надано дозвіл на розроблення
проекту відведення земельної ділянки
площею 0,36 га для обслуговування
свердловини 1001-Битків.

Рішенням Пнівської сільської ради
Надвірнянського району
Івано-Франківської області від 18
жовтня 2007 року № 3-9/07 позивачу було
погоджено проект землеустрою.

Розпорядженням Надвірнянської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області від 09 липня
2008 року № 164 позивачу було погоджено
проект відведення земельної ділянки.

Враховуючи зазначене, позивач 29 травня
2009 року звернувся до
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації з клопотанням №2-31/09, в
якому просив затвердити проект
відведення земельної ділянки та
надання у довгострокову оренду
земельної ділянки площею 0,36 га для
обслуговування експлуатаційної
свердловини №1001 Битків-Бабченського
родовища.

Відповідно до Висновку про погодження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки від 07 червня 2010 року
№ 05-31/029 Комісія з розгляду питань
погодження документації із
землеустрою у Надвірнянському районі
Івано-Франківської області погодила
представлений позивачем проект
землеустрою.

Вподальшому, у зв'язку зі змінами у
законодавстві щодо правового режиму
земель лісогосподарського
призначення, відносно проекту
землеустрою стало необхідним
проведення обов'язкової державної
експертизи вказаного проекту.

За направленням Головного управління
Державного комітету із земельних
ресурсів у Івано-Франківській області
(лист-направлення від 31 серпня 2010 року
№ 10-04/724) позивачем було замовлено у
Державному комітеті із земельних
ресурсів України проведення державної
експертизи землевпорядної та
землеоціночної документації.

Після усунення зауважень, зазначених у
Висновку державної експертизи
землевпорядної документації від 11
жовтня 2010 року № 580-10, позивачем 15
квітня 2011 року було отримано
позитивний висновок обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації, що була здійснена
Держкомземом України, а саме: «Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки СП «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» для
обслуговування експлуатаційної
свердловини № 1001-Битків за межами
населеного пункту с. Пнів
Надвірнянського району
Івано-Франківської області».

20 квітня 2011 року позивачем було
направлено в адресу Івано-Франківської
ОДА клопотання (лист вих. № 11-118 від
20.04.2011р.), в якому позивач просив
затвердити проект землеустрою та
надати у довгострокову оренду земельну
ділянку для обслуговування
експлуатаційної свердловини
№1001-Битків, площею 0,36 га.

Вказане клопотання та проект
землеустрою Івано-Франківською
обласною державною адміністрацією
розглянуті не були, у зв'язку з чим
позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до Івано-Франківської
обласна державна адміністрація з
вимогами про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язанні
розглянути та в місячний строк подати
до Кабінету Міністрів України наданий
позивачем проект землеустрою (справа
№2а-І5009/11/2670).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 лютого 2012 року у задоволенні
зазначеного адміністративного позову
відмовлено повністю.

За наслідками апеляційного перегляду
зазначеного судового рішення,
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року апеляційну скаргу позивача
було задоволено, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 лютого 2012 року у справі № 2а-15009/11/2670 -
скасовано; визнано протиправною
бездіяльність Івано-Франківської
обласної державної адміністрації, яка
полягає у не здійсненні розгляду
наданого позивачем проекту
землеустрою та неподанні в місячний
строк зазначеного проекту із своїми
пропозиціями до Кабінету Міністрів
України; зобов'язано Івано-Франківську
державну обласну адміністрацію
розглянути «Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки СП
«УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» для обслуговування
експлуатаційної свердловини №
1001-Битків за межами населеного пункту
с. Пнів Надвірнянського району
Івано-Франківської області» та в
місячний строк подати зазначений
проект із своїми пропозиціями до
Кабінету Міністрів України на
виконання рішення суду.

На виконання рішення суду, листом від 29
листопада 2012 року № 736
Івано-Франківська обласна державна
адміністрація повідомила позивача про
те, що 13 листопада 2012 року проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки позивача для обслуговування
експлуатаційної свердловини №
1001-Битків за межами населеного пункту
с. Пнів Надвірнянського району
Івано-Франківської області направлено
до Кабінету Міністрів України для
розгляду та прийняття рішення у
встановленому порядку.

Проект землеустрою разом з
зауваженнями та пропозиціями до нього
було повернуто Міністерством аграрної
політики та продовольства України
Івано-Франківській обласній державній
адміністрації, які стали підставою для
повернення останнім проекту
землеустрою позивачу разом з
супровідним листом від 24 січня 2013 року
№11076/2/1-12/01-035.

Вважаючи, що Кабінетом Міністрів
України фактично не було розглянуто
«Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки СП «УкрКАРПАТОЙЛ
ЛТД» для обслуговування
експлуатаційної свердловини №
1001-Битків за межами населеного пункту
с.Пнів Надвірнянського району
Івано-Франківської області» та не було
прийнятті відносно вказаного проекту
землеустрою жодного з передбачених
чинним законодавством рішень, позивач
оскаржив бездіяльність відповідача до
суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволені позову, прийшов до висновку
щодо наявності у відповідача
дискреційних повноважень, та щодо
наявності у третьої особи повноважень
щодо прийняття рішення відносно
наданого позивачем проекту
землеустрою.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, та
зазначає наступне.

Бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - це пасивна поведінка
суб'єкта владних повноважень, яка може
мати вплив на реалізацію прав, свобод,
інтересів фізичної чи юридичної особи,
або нездійснення суб'єктом владних
повноважень дій, які випливають із його
повноважень на виконання вимог чинного
законодавства та впливають на права,
свободи та інтереси фізичної чи
юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач, отримавши від
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації проект землеустрою
позивача своїм листом від 22.11.2012 року №
45702/1/1-12 доручив третій особі опрацювати
відповідні матеріали.

Згідно з пп.1,3 Положення про
Міністерство аграрної політики та
продовольства України, затвердженого
Указом Президента України від 23.04.2011
року № 500/2001, є центральним органом
виконавчої влади з питань формування
та забезпечення реалізації державної
аграрної політики, реалізації нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі та на який покладено
обов'язок з формування та забезпечення
реалізації державної політики з питань
земельних відносин,
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, лісового та
мисливського господарства тощо.

Згідно вказаної статті, до повноважень
Міністерства аграрної політики та
продовольства належить організація та
здійснення державного нагляду
(контролю) за дотриманням земельного
законодавства, використанням та
охороною земель усіх категорій і форм
власності, у тому числі за: веденням
державного обліку і реєстрацією
земель, достовірністю інформації про
наявність та використання земель;
виконанням умов зняття, збереження і
використання родючого шару ґрунту під
час проведення гірничодобувних,
геологорозвідувальних, будівельних та
інших робіт, пов'язаних із порушенням
ґрунтового покриву, своєчасним
проведенням рекультивації порушених
земель в обсягах, передбачених
проектом рекультивації земель;
дотриманням органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
юридичними та фізичними особами вимог
земельного законодавства та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю; проведенням
землеустрою, виконанням заходів,
передбачених проектами землеустрою,
зокрема за дотриманням власниками та
користувачами земельних ділянок вимог,
визначених у проектах землеустрою;
використанням земельних ділянок
відповідно до цільового призначення;
дотриманням вимог земельного
законодавства органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування з питань передачі
земель у власність та надання у
користування, у числі в оренду, зміни
цільового призначення, вилучення,
викупу, продажу земельних ділянок або
прав на них на конкурентних засадах
тощо.

Пунктом 4 Положення про
Мінагрополітики України,
затвердженого Указом Президента
України від 23.04.2011 року № 500/2001 не надано
Мінагрополітики України повноваження
з розпорядження землями державної або
комунальної власності, з прийняття
рішень про надання або про відмову у
надання будь-яких земельних ділянок у
користування.

Зазначені повноваження не були
віднесені до компетенції
Мінагрополітики України, оскільки
відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Земельного
кодексу України саме до компетенції
Кабінету Міністрів України
відносяться повноваження з
розпорядження землями державної
власності в межах, визначних Земельним
кодексом України.

Відповідно до частини 2 статті 51 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України» проекти актів Кабінету
Міністрів України готуються
міністерствами, іншими центральними
органами виконавчої влади, державними
колегіальними органами, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями.

Пунктом 7 параграфа 12 Регламенту
Кабінету Міністрів встановлено, що
документи з питань, підготовка до
розгляду яких Кабінетом Міністрів,
Прем'єр-міністром, Першим
віце-прем'єр-міністром потребує
попереднього вивчення відповідними
центральними та місцевими органами
виконавчої влади, Секретаріат Кабінету
Міністрів у передбачених цим
Регламентом випадках надсилає таким
органам для підготовки висновків та
внесення пропозицій.

Відповідно до Розпорядження Кабінету
Міністрів України від 10 квітня 2008 року
№ 610-р «Деякі питання розпорядження
земельними лісовими ділянками», лісові
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування об'єктів енергетичної
інфраструктури (газо-, нафтопроводів,
газових та нафтових терміналів,
газових та нафтових свердловин)
вилучаються за рішенням Кабінету
Міністрів України.

Отже, колегія судів зазначає, що,
оскільки проектом землеустрою
передбачається надання земельної
ділянки позивачу із земель лісового
фонду для цілей, пов'язаних з
надрокористуванням, то прийняття
рішення щодо проекту землеустрою
належить саме до компетенції
відповідача і не може бути розглянуто
будь-яким іншим органом.

Кабінетом Міністрів України було
надано Міністерству аграрної політики
та продовольства України доручення від
22 листопада 2012 року № 45702/1/1-12 на
опрацювання матеріалів з відведення
земельної ділянки за проектом
землеустрою для надання висновку.

На виконання доручення відповідача,
третьою особою, в межах наданих їй
повноважень та відповідно до
законодавства, встановлено, ряд
недоліків і суперечливих відомостей
щодо складу угідь земельної ділянки, а
також порушень вимог Закону України
«Про оренду землі» та Земельного
кодексу України, про що позивач був
належним чином повідомлений. В той же
час, позивач маючи можливість усунути
виявлені недоліки проекту землеустрою,
вважає їх необґрунтованими, жодних дій
по їх усуненню не вчиняв.

Тобто, відповідачем, надаючи доручення
третій особі, яка має відповідні
повноваження щодо розгляду проекту
землеустрою, вчинялися необхідні дії
по розгляду проекту землеустрою
позивача з метою прийняття, за його
результатами, рішення.

Отже, відповідач здійснив всі
необхідні, в межах наданих йому
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
через третю особу, дії спрямовані на
розгляд поданого позивачем проекту
землеустрою, вказавши позивачу на його
недоліки, які останній, в свою чергу, не
усунув.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, та частково задовольняючи
позовні вимоги суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
відповідачем не надано доказів
прийняття рішення щодо наданого
позивачем проекту землеустрою.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду апеляційної
інстанції виходячи з наступного.

Кабінет Міністрів України, на основі та
на виконання Конституції і законів
України, актів Президента України, в
межах своєї компетенції видає
постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання (стаття 117
Конституції України, стаття 50 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України»).

Відповідно до статті 117 Конституції
України та статті 50 Закону України «Про
Кабінет Міністрів України» за своєю
правовою природою, повноваження
відповідача щодо винесення
розпоряджень є його виключною
компетенцією.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р.
на 316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Крім того, згідно положення Постанови
Вищого адміністративного суду України
від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою встановлено,
що з огляду на положення Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо компетенції адміністративного
суду, останній не може підміняти інший
орган державної влади та перебирати на
себе повноваження щодо вирішення
питань, які законодавством віднесені
до компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, критеріям, не
втручається та не може втручатися у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного
судочинства України свідчить про те, що
завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

Виходячи з системного аналізу вказаних
вище норм та встановлених обставин у
справі, судом першої інстанції не
встановлено з боку відповідача
заявленої позивачем бездіяльності, що
свідчить про необґрунтованість його
позовної вимоги щодо визнання
протиправною бездіяльності
відповідача, яка полягає у
нездійсненні розгляду проекту
землеустрою позивача та неприйнятті
відносно вказаного проекту
землеустрою жодного з передбачених
чинним законодавством рішень.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За таких обставин, постанову суду
апеляційної інстанції необхідно
скасувати, а постанову суду першої
інстанції - залишити в силі.

Керуючись статтями 167, 221, 223, 226, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Опанасенка Андрія
Володимировича - представника Кабінету
Міністрів України задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31
жовтня 2013 року у цій справі скасувати
та залишити в силі постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 серпня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
А.О. Логвиненко

В.І. Маслій