Справа № 810/5327/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року 810/5327/14

Київський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Панченко Н.Д.,
розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Києві адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гараж
Мобайл Груп» до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гараж Мобайл Груп»
(далі - ТОВ «Гараж Мобайл Груп» або
позивач) звернулось до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області (далі -
ДПІ у Києво-Святошинському районі або
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 03.07.2014 № та
№.

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказує на відсутність
порушення ним вимог податкового
законодавства, оскільки договірні
відносини щодо поставки скретч-карток
для поповнення рахунків мобільних
телефонів між ним та Приватним
підприємством «Оптова компанія
«Ельбрус»» (далі - ПП «Оптова компанія
«Ельбрус») мали реальний характер -
товар поставлено, отримано й оплачено
позивачем. Зазначені факти
підтверджуються документально,
господарські операції належним чином
відображені у бухгалтерському обліку
та податковій звітності.

Тому, на думку позивача, рішення
податкового органу є незаконними,
оскільки при їх прийнятті відповідачем
невірно встановлено факти та
застосовано норми закону.

Відповідач позов не визнав,
заперечення надав суду у письмовій
формі та просив суд у задоволенні
позову відмовити. В обґрунтування
заперечень вказав, що оскаржувані
рішення прийняті з урахуванням вимог
чинного законодавства, оскільки
відповідач діяв в межах повноважень,
наданих йому законами України та
підзаконними нормативно-правовими
актами.

Представник позивача у судове
засідання, призначене на 03.11.2014, не
з'явився. Разом з цим, 03.11.2014 через
канцелярію Київського окружного
адміністративного суду надійшло
клопотання позивача про розгляд справи
за відсутності його повноважного
представника.

Представник відповідача у судове
засідання, призначене на 03.11.2014, не
з'явився. Матеріали справи містять
інформацію про його повідомлення
своєчасно та належним чином про дату,
час та місце розгляду справи (а.с.75).

Дослідивши наявні матеріали
справи у їх сукупності та враховуючи,
що про дату, час та місце розгляду
справи сторони були повідомленні
своєчасно та належним чином, зважаючи
на відсутність підстав для відкладення
судового розгляду, передбачених
статтею 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
положення частин четвертої та шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, судом прийнято
рішення про розгляд справи у порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами та доказами.

Крім цього, представником
позивача також заявлено клопотання про
залучення до участі у справі у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Приватне акціонерне товариство
«Київстар». Разом з цим, з огляду на
положення статті 53 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судом відмовлено у
задоволенні даного клопотання,
оскільки позивачем не доведено, а судом
не встановлено тієї обставини, що дане
рішення суду може плинути на права,
свободи, інтереси чи обов'язки
Приватного акціонерного товариства
«Київстар».

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

ТОВ «Гараж Мобайл Груп»,
ідентифікаційний код 35040775,
місцезнаходження: 08132, Київська
область, Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вул. Промислова, буд. 5,
зареєстроване як юридична особа
Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією Київської
області 04.05.2007. Як платник податків
позивач узятий на облік в органах
державної податкової служби з 14.05.2007 за
№63.

Позивач з 18.05.2007 зареєстрований
платником податку на додану вартість,
про що ДПІ у Києво-Святошинському
районі видано Свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість
№100041583

Основними видами діяльності ТОВ
«Гараж Мобайл Груп» є надання інших
допоміжних послуг, н.в.і.у.; роздрібна
торгівля комп'ютерами, периферійним
устаткуванням і програмним
забезпеченням у спеціалізованих
магазинах; роздрібна торгівля
телекомунікаційним устаткуванням у
спеціалізованих магазинах; роздрібна
торгівля, що здійснюється фірмами
поштового замовлення або через мережу
Інтернет; надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна; рекламні агентства;
посередництво в розміщенні реклами в
засобах масової інформації.

У період з 19.05.2014 по 23.05.2014 на
підставі наказу від 19.05.2014 №411,
направлення на перевірку від 19.05.2014 №413
посадовою особою ДПІ у
Києво-Святошинському районі проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Гараж Мобайл Груп» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ПП «Оптова компанія «Ельбрус»» ().

За результатами перевірки
складений акт від 30.05.2014 №235/22-3/35040775
(надалі - Акт перевірки), який містить
висновки про порушення позивачем вимог
пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті
188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів
200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість на загальну суму 12338713,00
грн., у тому числі за квітень 2012 року на
суму 121774,00 грн., за травень 2012 року на
суму 800276,00 грн., за червень 2012 року на
суму 381276,00 грн., за липень 2012 року на
суму 1009086,00 грн., за серпень 2012 року на
суму 833559,00 грн., за вересень 2012 року на
суму 846727,00 грн., за жовтень 2012 року на
суму 795457,00 грн., за листопад 2012 року на
суму 596593,00 грн., за грудень 2012 року на
суму 949196,00 грн., за січень 2013 року на
суму 1118612,00 грн., за лютий 2013 року на суму
1092200,00 грн., за березень 2013 року на суму
966356,00 грн., за квітень 2013 року на суму
1073557,00 грн., за травень 2013 року на суму
528233,00 грн., за червень 2013 року на суму
678935,00 грн., за липень 2013 року на суму
77681,00 грн., за серпень 2013 року на суму
469195,00 грн.

Висновок податкового органу про
заниження суми податкового
зобов'язання, за його твердженням,
пов'язується із порушенням позивачем
встановленого порядку формування
податкового кредиту за операціями з
придбання товарів у ПП «Оптова
компанія «Ельбрус», що ґрунтується на
поясненнях директора та головного
бухгалтера ПП «Оптова компанія
«Ельбрус» ОСОБА_2, наданих в межах
кримінального провадження,
зареєстрованого в Єдиному реєстрі
досудових розслідувань 05.03.2014 за
№0000036. Так, громадянка ОСОБА_2
зазначила, що зареєструвала ПП «Оптова
компанія «Ельбрус» за грошову
винагороду у розмірі 1000,00 доларів США
без мети здійснення господарської
діяльності, фінансово-господарську
діяльність від імені підприємства не
здійснювала.

У зв'язку із зазначеним, посадова особа
ДПІ у Києво-Святошинському районі
дійшла висновку про безпідставне
віднесення ТОВ «Гараж Мобайл Груп»
суми податку на додану вартість до
податкового кредиту за господарськими
операціями з постачання ПП «Оптова
компанія «Ельбрус» на користь позивача
товарів (скретч-карт), оскільки, на
думку податкового органу, товари
фактично не поставлялись, учасниками
правочину переслідувалась мета
мінімізації податкових зобов'язань, а
податкові накладні, на підставі яких
позивачем сформовано податковий
кредит, не мають юридичної сили.

На підставі Акта перевірки,
відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України,
ДПІ у Києво-Святошинському районі
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 03.07.2014:
№, згідно з яким позивачеві
збільшено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на суму
18508074,00 грн., у тому числі, за основним
платежем - 12338713,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) -
6169361,00 грн. та №, відповідно до
якого позивачеві зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 747886,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач скористався своїм правом
оскаржити їх у судовому порядку,
звернувшись з даним позовом до суду.

З метою забезпечення повного та
об'єктивного розгляду справи, суд
витребував у позивача первинні
фінансово-господарські документи, що
підтверджують факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між позивачем та ПП «Оптова компанія
«Ельбрус» щодо поставки товару
(договір купівлі-продажу, видаткові,
податкові накладні, докази
транспортування, приймання,
складського зберігання та обліку
придбаного товару а також докази його
використання у власній господарській
діяльності або реалізації його третім
особам, докази оплати товару тощо), а у
відповідача всі документи, які
слугували підставою для прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Так, з наданих позивачем суду
документів судом встановлено, що між
замовником - ТОВ «Гараж Мобайл Груп» та
продавцем - ПП «Оптова компанія
«Ельбрус» було укладено договір
купівлі-продажу від 10.04.2012 №541 та
договір поставки від 29.05.2013 №29/05,
відповідно до яких постачальник
зобов'язується поставляти, а покупець
приймати та своєчасно оплачувати товар
(скретч-картки) (том І а.с.104-108, 110-125).

На підтвердження поставки
товарів від ПП «Оптова компанія
«Ельбрус» позивачем до перевірки та
матеріалів справи надані видаткові та
податкові накладні (том І а.с.128-248, том
ІІ а.с.3-121), які містять підпис та
ініціали громадянки ОСОБА_2 як
директора ПП «Оптова компанія
«Ельбрус».

Розрахунки між позивачем та ПП
«Оптова компанія «Ельбрус» за придбані
товари проводились у безготівковій
формі, що підтверджується наявними у
матеріалах справи платіжними
дорученнями (том ІІ а.с.122-250, том ІІІ
а.с.1-4).

У зв'язку з тим, що
транспортування товару здійснювалось
експедиторами ТОВ «Гараж Мобайл Груп»,
позивачем надано копії відповідних
заяв, договорів та наказів, посадових
інструкцій експедитора, а також акти
списання палива та подорожні листи (том
ІV а.с. 86-218, том V а.с.1-152).

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами суд зазначає
таке.

Законодавчим актом, який регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства є
Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
товарів та послуг, які відповідно до
пункту 185.1 статті 185 цього Кодексу є
об'єктом оподаткування податку на
додану вартість.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (абзац другий).

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

За змістом положень Податкового
кодексу України наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), призначених для
використання у власній господарській
діяльності платника податків, є
визначальною умовою для виникнення у
платника податку права на формування
податкового кредиту, за наявності
необхідних підтверджувальних
документів первинного бухгалтерського
обліку.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що
формування податкового кредиту на
підставі правочинів, у межах яких було
здійснено виключно обмін документами
первинного бухгалтерського обліку та
перерахування грошових коштів, чинним
законодавством не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
09.10.2013 у справі № К/9991/75682/12.

Також, суд звертає увагу на те, що
первинні документи для надання їм
юридичної сили та доказовості повинні
мати обов'язкові реквізити,
передбачені статтею 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV.
Відповідно до статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною першою статті 9
вказаного Закону визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(частина друга статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", пункт 2.4 статті 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88).

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Згідно із пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Пунктом 201.10 вказаної статті
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 16 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Міністерства
Фінансів України від 01.11.2011 № 1379, який
зареєстрований у Міністерстві юстиції
України 22.11.2011 за № 1333/20071, чинного на
день складання податкових накладних,
усі примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
постачання товарів/послуг, та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця.

Як вбачається наявних матеріалів
справи, всі додані до позовної заяви
договори купівлі-продажу та поставки,
видаткові та податкові накладні
містять підпис поряд з яким
проставлені прізвище та ініціали
громадянки ОСОБА_3

Разом з цим, відповідно до
наявного у матеріалах справи протоколу
допиту свідка -директора ПП «Оптова
компанія «Ельбрус» ОСОБА_2 від 25.03.2014
вона заперечує свою участь у
господарській діяльності вказаного
підприємства та пояснила, що
зареєструвала ПП «Оптова компанія
«Ельбрус» за грошову винагороду у
розмірі 1000,00 доларів США без мети
здійснення господарської діяльності,
фінансово-господарську діяльність від
імені підприємства не здійснювала,
жодних договорів, документів
податкової та бухгалтерської
звітності не підписувала та не
уповноважувала на те інших осіб (том І
а.с.79-84).

Надання вказаних пояснень ОСОБА_2
підтверджується також наявним у
матеріалах справи відеозаписом допиту
свідка ( том VІІІ а.с.81).

Крім того, у додаткових поясненнях від
10.10.2014 (том V, а.с.23-128) представник
позивача зазначає, що фактично
діяльність від імені його контрагента
у вказаний період часу здійснювалась
попереднім директором ПП «Оптова
компанія «Ельбрус» ОСОБА_4, тобто
особою, яка на день виникнення та
реалізації господарських зобов'язань
не була посадовою особою вказаної
юридичної особи, а відтак, не мала права
вчиняти дії від її імені, зокрема,
підписувати первинні документи,
документи бухгалтерської та
податкової звітності тощо.

На підтвердження даної обставини в
матеріалах справи міститься переписка
щодо укладення договору поставки
скретч-карток між ТОВ «Гараж Мобайл
Груп» в особі відповідального
працівника ОСОБА_5 та ПП «ОК «Ельбрус» в
особі ОСОБА_4 (том V, а.с. 164-193).

З наведеного слідує, що позивачем не
оспорюється факт того, що ним не було
належним чином перевірено
правосуб'єктність свого контрагента.

Доказів зворотнього суду не надано.

Суду не надано жодних доказів щодо
схвалення ОСОБА_2, як директором ПП «ОК
«Ельбрус» правочинів, які укладались
невідомими особами від її імені, як то
передбачено положеннями статей 241 та 1158
Цивільного кодексу України.

Зазначені обставини вказують на те, що
податкові накладні та інші документи
первинної бухгалтерської звітності
підписані не директором ПП «Оптова
компанія «Ельбрус», а невідомими
особами, а отже, оформленні з
порушенням вимог частини 2 статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
тому, не можуть використовуватись для
формування податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 5
березня 2012 року № 21-421а11.

Суд зауважує, що платник податку
повинен бути розумним та обачливим при
виборі контрагента. Перевірка
наявності у постачальника державної
реєстрації та реєстрації у податковому
органі не характеризує підприємство як
добросовісного платника, що має ділову
репутацію, як конкурентоспроможну
особу на ринку відповідних товарів, що
діє через уповноважену особу, яка
представляє інтереси підприємства.
Отже, заходи, спрямовані на отримання
витягу з Єдиного державного реєстру та
інших документів реєстраційного
характеру, не є достатніми, позаяк
отримані платником відомості не
дозволяють кваліфікувати контрагента
як добросовісного партнера, що
гарантує виконання своїх зобов'язань
через уповноважених представників.
Позивачем під час розгляду справи не
представлено будь-яких доказів на
підтвердження того, що він перевірив
повноваження особи, яка діяла від імені
його контрагента, ідентифікував особу,
що підписувала документи від імені ПП
«Оптова компанія «Ельбрус».

Несприятливі наслідки недостатньої
обережності у підприємницькій
діяльності покладаються на особу, якою
укладено відповідні правочини, та не
можуть бути перенесені на бюджет
шляхом зменшення податкових
зобов'язань та провадження
необґрунтованих виплат. У випадку
недобросовісності контрагентів
покупець несе ризик своєї
бездіяльності не лише по виконанню
господарсько-правових зобов'язань, але
і в рамках податкових правовідносин, та
в силу вимог податкового законодавства
позбавляється можливості скористатися
пільговим порядком обчислення бази
оподаткування у зв'язку з відсутністю
належним чином оформлених первинних
документів. Аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.03.2014 у справі № К/9991/26540/11.

Крім цього, позивачем не надано жодного
доказу щодо наявності у його
контрагента необхідного обсягу
матеріальних ресурсів, необхідних умов
для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності, наявності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, тощо.

Суд не приймає до уваги, як доказ
реальності здійснення ПП «Оптова
компанія «Ельбрус» поставки
скретч-карток, надані позивачем
документи бухгалтерського обліку про
внутрішнє переміщення товарів, докази
транспортування, оприбуткування та
подальшого продажу скретч-карток
Київстар, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, позивачем
придбавалися скретч-картки також і у
Приватного акціонерного товариства
«Київстар», відповідно до договору
поставки від 01.02.2012 №121/2012 (том V а.с.194-202).

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта
владних повноважень даною нормою тягар
доказування правомірності своїх
рішень не звільняє позивача від
обов`язку доказування власних
тверджень чи заперечень.

У ході розгляду справи позивачем
не доведено факту реальності
господарських операцій по
взаємовідносинам із ПП «Оптова
компанія «Ельбрус».

Водночас, за відсутності факту
придбання товару або у разі якщо
придбані товари не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку,
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту навіть
за наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, а також
враховуючи, що директор ПП
«ОК»Ельбрус» ОСОБА_6 не мала наміру
здійснювати та не здійснювала
підприємницьку діяльність від імені
приватного підприємства, заперечує
свою участь у діяльності цього
підприємства та не схвалює жодних,
укладених від ії імені правочинів, суд
дійшов висновку,що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
необґрунтованими, а його вимоги такими,
що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони -
суб'єкта владних повноважень, суд
присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Оскільки спір
вирішено на користь суб'єкта владних
повноважень, а доказів понесення ним
інших витрат, пов'язаних з розглядом
справи суду не надано, судові витрати
стягненню з позивача не підлягають.

Крім цього, відповідно до частини
третьої статті 4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

За подання до адміністративного
суду адміністративного позову
майнового характеру ставка судового
збору встановлена у розмірі 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати (частина друга статті
4 Закону України «Про судовий збір»).

Із матеріалів справи вбачається,
що розмір майнових вимог, заявлених
позивачем, становить 19255960,00 грн., та,
відповідно, 2 відсотки від них
дорівнюють сумі у розмірі 385119,20 грн. А
відтак, у даному випадку, розмір
судового збору, що підлягає сплаті
позивачем, обмежується 4 розмірами
мінімальної заробітної плати, що
станом на 1 січня становить суму 4872,00
грн.

Враховуючи наведене та ту
обставину, що відповідно до платіжного
доручення від 04.09.2014 позивачем сплачено
частину судового збору у загальному
розмірі 487,20 грн., суд дійшов висновку,
що решта суми судового збору у розмірі
4384,80 грн. підлягає стягненню з позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86,
94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гараж Мобайл Груп»
(ідентифікаційний код 35040775) до
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 4384 (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Панченко Н.Д.

Постанову виготовлено у повному обсязі
та підписано 03.11.2014