Справа № 806/157/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/35691/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: головуючого
судді Юрченко В.П., суддів: Рибченко А.О.,
Сіроша М.В., секретар судового
засідання - Іванов Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Житомирської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 3 червня 2014
року

у адміністративній справі № 806/157/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Грайф Флексіблс
Україна"

до Житомирської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року, яка залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 3 червня 2014
року задоволено позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю "Грайф Флексіблс
Україна" до Житомирської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області, визнано
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
24.12.2013 року № 007911501 і № 007921501.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
права. На обґрунтування доводів
податковий орган зазначає, що до
перевірки не було надано
товарно-транспортні накладні, які
підтверджують фактичне
транспортування товару, що свідчить
про нереальність укладених позивачем
угод, та як наслідок незаконне
формування податкового кредиту. Також,
за результатами звірки даних,
зазначених у розрахунку бюджетного
відшкодування ПДВ, із даними первинних
документів, неможливо підтвердити факт
оплати платником товарів/послуг.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
розглянувши матеріали справи, доводи
касаційної скарги вважає, що вона є
необґрунтованою, а тому не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що посадовими особами ДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за квітень,
травень 2013 року та бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, заявленого на розрахунковий
рахунок за травень 2013 року, за
результатами якої складено акт від
23.09.2013 року № 767/10/15-2/20428705, яким
встановлено порушення позивачем вимог
абз.2 п.198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду (рядок 19)
за травень 2013 р. на суму 20997 грн. ТОВ
"Грайф Флексіблс Україна" завищено
заявлену суму бюджетного
відшкодування ПДВ за травень 2013 року на
76536 грн. та на порушення п. 200.4 ст. 200 ПК
України ТОВ "Грайф Флексіблс Україна"
не має право на отримання бюджетного
відшкодування за травень 2013 року в сумі
1002302 грн.

На підставі вказаного акта перевірки, а
також після процедури
адміністративного оскарження,
податковим органом винесено податкові
повідомлення-рішення № 007911501 форми "В1",
яким зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість за травень
2013 року у розмірі 76536 грн. та
застосовано штрафну санкцію в розмірі
38268 грн.; та № 007921501 форми "В3", яким
відмовлено у наданні бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за травень 2013 року у розмірі
1002302 грн.

З акта перевірки вбачається, що
підставою для зменшення бюджетного
відшкодування та відмови у наданні
бюджетного відшкодування з ПДВ
слугували твердження перевіряючих про
порушення позивачем Податкового
кодексу України, оскільки до
податкового кредиту віднесені суми
податку на додану вартість з вартості
товарно-матеріальних цінностей та
послуг, які не використовуються в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника за
квітень 2013 року на суму ПДВ 76536 грн., за
травень 2013 р. на суму ПДВ 20997 грн.
Податковий орган дійшов до такого
висновку, оскільки в ході перевірки ТОВ
"Грайф Флексіблс Україна" не було
надано товарно - транспортних
накладних, які підтверджують фактичне
транспортування товару, що викликає
сумнів відносно самої операції
поставки товару та взагалі наявності
даного товару.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, позовні вимоги задовольнив,
визнав протиправним і скасував спірні
податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
зазначили безпідставність висновків
податкового органу, оскільки під час
перевірки та суду були надані первинні,
розрахункові та інші документи, які
повністю відповідають вимогам,
встановлених статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і за висновками
суду свідчать про реальність операцій
між позивачем і його контрагентом та
спростовують висновки податкового
органу про порушення позивачем статей
198, 200, 201 Податкового кодексу України.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів, зазначаючи
наступне.

Податковим органом зазначено про
порушення позивачем приписів
податкового законодавства при
формуванні податкового кредиту за
наслідками фінансово-господарських
операцій, що призвело до заниження
податку на додану вартість.

Порядок формування податкового
кредиту встановлений Податковим
кодексом України. Згідно з п.п.14.1.181
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно зі п.п.198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Підпунктом 198.3 ст. 198 цього кодексу
визначено, що Податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності до п.п. 198.6 цього
кодексу, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. Згідно з
пунктом 201.4 статті 201 ПК України,
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Грайф
Флексіблс Україна», зареєстровано та
знаходиться на податковому обліку з 1995
р., основний вид економічної діяльності
є виробництво штучних та синтетичних
волокон.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
24.12.2013 року № 007921501, яким відмовлено в
бюджетному відшкодуванні в розмірі
1002302 грн., (з тих підстав, що позивач не
вів відокремленого аналітичного
обліку податкових накладних на
придбання товарів (послуг) та оплати в
розрізі кожної податкової накладної з
визначенням платіжного доручення, у
зв'язку із чим податковому органу
неможливо визначити та підтвердити
фактичну суму сплаченого ПДВ
постачальникам, яка можливо могла бути
включена в розрахунок бюджетного
відшкодування за травень 2013 року), суди
правильно прийшли до висновку, з чим
погоджується колегія Вищого
адміністративного суду України, що
відповідно до п.п. 198.2 ст. 198 ПК України,
для операцій із ввезення на митну
територію України товарів та з
постачання послуг нерезидентом на
митній території України датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати (нарахування) податку за
податковими зобов'язаннями згідно з п.
187.8 ст. 187 ПК України. Датою виникнення
податкових зобов'язань у разі ввезення
товарів на митну територію України,
відповідно до п. 187.8 ст. 187 розділу 5
цього кодексу, є дата подання митної
декларації для митного оформлення.
Пунктом 201.12 ст. 201 ПК України
передбачено, що у разі ввезення товарів
на митну територію України документом,
що посвідчує право на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
вважається митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку. Жодних
порушень цих вимог податковим органом
не встановлено.

Згідно із пунктами 201.14 та 201.15 ст. 201
Податкового кодексу України, платники
податку зобов'язані вести облік
операцій з постачання та придбання
товарів/послуг, зведені результати
якого відображаються в податкових
деклараціях, форма яких встановлюється
у порядку, передбаченому ст. 46 ПКУ.
Платник податку веде реєстр виданих та
отриманих податкових накладних в
електронному вигляді, форма і порядок
заповнення встановлюються відповідно
до вимог р. II ПКУ. Платники податку
щомісяця в терміни, що передбачені для
подання податкової звітності
(календарний місяць), у тому числі для
яких цим розділом встановлено звітний
податковий період - квартал, подають
контролюючому органу копії записів у
реєстрах виданих та отриманих
податкових накладних за такий період в
електронному вигляді. Відповідно до п.
10 Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 13.11.2013 N 678 (далі - наказ N 678),
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 11.12.2013 за N 2094/24626, до податкової
звітності з податку на додану вартість
належать:

- податкова декларація з податку на
додану вартість;

- уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок;

- копії записів у реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних в
електронному вигляді;

- розрахунок податкових зобов'язань,
нарахованих отримувачем послуг, не
зареєстрованим як платник податку на
додану вартість, які постачаються
нерезидентами, у тому числі їх
постійними представництвами, не
зареєстрованими платниками податків
на митній території України.

Таким чином, податкова декларація з ПДВ
і реєстр виданих та отриманих
податкових накладних є окремими
формами податкової звітності з ПДВ,
контроль за складанням та своєчасністю
подання яких здійснюється окремо.

Відсутність реєстру або помилки в його
веденні не вливають на правильність
формування податкового кредиту.

Колегія суддів також погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № 007911501, яким
зменшено позивачу суму бюджетного
відшкодування на 76536 грн. Як вже
зазначено, підставою для його
прийняття слугували висновки
податкового органу про формування
податкового кредиту на підставі
податкових накладних без надання
товаро-транспортних накладних по
контрагентах, перелік яких наведено у
додатках 1, 2 акту перевірки.

Відповідно до п.п.44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України, - для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів. Тобто,
підставою ведення бухгалтерського та
податкового обліку є наявність
первинних документів, вимоги до яких
встановлені статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність». Жодним
нормативно-правовим актом не
передбачено як підставу формування
податкового кредиту лише наявність
податкових та товаро-транспортних
накладних. Під час перевірки
податковим органом не досліджувались,
які господарські операції вчинялись
позивачем у перевіряємому періоді, та
документи первинного обліку, які
підтверджують або спростовують їх
фактичне виконання, а відтак,
податковим органом не доведено про
незаконність формування позивачем
податкового кредиту у квітні 2013 р. та в
травні 2013 р.

Суди правильно встановили, що надані
позивачем первинні документи належним
чином оформлені та містять всі
необхідні реквізити, та вірно прийшли
до висновку про відсутність порушень,
зазначених в акті перевірки та
податкових повідомленнях-рішеннях.
Вказані висновки не спростовані
відповідачем.

Враховуючи встановлені обставини та
наведені вище положення Податкового
кодексу України - юридично правильним
є висновок судів першої та апеляційної
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Таким чином, Вищий адміністративний
суд України дійшов висновку про те, що
судами попередніх інстанцій належним
чином з'ясовано обставини справи та
дано їм відповідну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли
призвести до зміни чи скасування
рішень суду першої та апеляційної
інстанцій не встановлено.

Відповідно до статті 224 КАС України, -
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області -
залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 3 червня 2014 року у адміністративній
справі № 806/157/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)В.П. Юрченко
Судді(підпис)А.О.Рибченко
(підпис)М.В.Сірош