Справа № 2а-1670/5091/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/1925/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Зайцева М.П.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
11.07.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22.09.2011

у справі № 2а-1670/5091/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олтан»

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Олтан» звернулось
до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.07.2011
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2011
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.07.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем
проведена документальна невиїзна
перевірка податкової декларації за
серпень 2010 року, за результатами якої
складено акт від 14.10.2010 року №138/15-
322/21056692.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп.1.3, п.1.8 ст. 1, пп.7.7.10, п.7.7 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість".

На підставі зазначено акту
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26.10.2010 року №
/0/234 про зменшення суми бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 25 504 грн.

Приймаючи рішення, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що виконання зобов'язань та фактичне
проведення господарських операцій на
підставі укладеного між позивачем та
його контрагентами договору
підтверджується належно оформленими
первинними документами. Суди
спростували доводи суб'єкта владних
повноважень стосовно формування
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість із
порушенням норм податкового
законодавства.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, а також у зв'язку з придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі
інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій в необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних операцій у
межах господарської діяльності
платника податку.

За приписами п. 7.5 ст. 7 вказаного
Закону встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Згідно пп. 7.2.6 п.7.2. ст. 7 зазначеного
Закону податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
вказаного Закону не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а
при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт (послуг).

Водночас, наявність податкових
накладних для визначення правильності
формування податкового кредиту
вважається достатньою підставою лише у
випадку реальності господарських
операцій, на підставі яких сформовано
податковий кредит.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999
№ 996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Відповідно до даної статті, підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи,
передумовою для віднесення сум ПДВ до
податкового кредиту в перевіреному
періоді були фінансово-господарські
взаємовідносини позивача з Товариства
з обмеженою відповідальністю "Арис-Юг"
та Товариства з обмеженою
відповідальністю Торговий дім
"Кременчукнафтопродуктсервіс".

На підтвердження реальності
виконання господарських операцій в
матеріалах справи наявні виписки з
особових рахунків, податкові накладні.

Зазначені обставини свідчать про
застосування позивачем норми п.6.2 ст. 6
Закону України «Про податок на додану
вартість» щодо "0" відсотків ставки
податку при здійсненні міжнародних
перевезень, що основною причиною
виникнення у позивача від'ємного
значення з ПДВ.

Враховуючи викладене, позивач
повністю виконав свої зобов'язання
перед його контрагентом, що
підтверджено зазначеними вище
документами, на підставі чого
правомірно сформував податковий
кредит відповідно до вимог Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок
суду не спростовують, підстави для

призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
11.07.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22.09.2011 у справі № 2а-1670/5091/11 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.07.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2011 у
справі № 2а-1670/5091/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді М.П. Зайцев
О.І. Степашко