Справа № 754/16385/14-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Бабко В.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Чаку Є.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Ковтун
І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 21 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач з 15 квітня 2014 року
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва та отримує
пенсію за віком.

Позивач зазначає, що при розрахунку її
пенсії відповідачем було не повністю
враховано складові заробітної плати за
60 місяців роботи, а саме не було
враховано графу «Інші виплати».

У зв'язку з цим, вона звернулася до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва із заявою
щодо проведення перерахунку пенсії.

Однак, листом від 07 жовтня 2014 року
позивач отримала відмову відповідача у
здійсненні зазначеного перерахунку з
посиланням на те, що виплати, зазначені
позивачем в листі, до заробітної плати,
з якої повинні обраховуватись пенсійні
виплати, до заробітної плати не
включаються.

Позивач, вважаючи таку відмову
протиправною, а свої права порушеними,
звернувся з даним адміністративним
позовом до суду.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію
як державний службовець відповідно до
положень Закону України «Про державну
службу» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про державну службу» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховуються страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

За змістом ч. 1 статті 1 Закону України
«Про оплату праці» встановлено, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
роботодавець виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про оплату праці», основна заробітна
плата - це винагорода за виконану
роботу відповідно до встановлених норм
праці (норми часу, виробітку,
обслуговування, посадові обов'язки).
Вона встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

З матеріалів справи вбачається, що при
розрахунку пенсії позивача складові
заробітної плати враховано не
повністю, а саме не було враховано
графу «Інші виплати», що складається із
суми матеріальної допомоги на
оздоровлення та суми матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про державну службу» - державним
службовцям можуть встановлюватись
надбавки за високі досягнення у праці і
виконання особливо важливої роботи,
доплати за виконання обов'язків
тимчасово відсутніх працівників та
інші надбавки і доплати, а також
надаватися матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань.
Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. 3 п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 09 березня 2006 року
№268 «Про упорядкування структури та
умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів» - у
межах затвердженого фонду оплати праці
працівникам можуть надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань та допомога
для оздоровлення.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів
України від 24 лютого 2003 року № 212 «Про
затвердження Порядку видачі грошової
допомоги державним службовцям за
сумлінну безперервну працю в органах
державної влади, зразкове виконання
трудових обов'язків» - грошова допомога
- сума, яка згідно з пунктом 4 цього
порядку включається до фонду оплати
праці та відповідно до законодавства
враховується під час визначення бази
(об'єкта) для оподаткування, для
нарахування страхових внесків до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
збору до Пенсійного фонду.

Колегія суддів зазначає, що аналіз
наведених положень дає підстави для
висновку, що матеріальна допомога на
оздоровлення та допомога для вирішення
соціально-побутових питань та
винагорода за вислугу років входять до
структури заробітної плати державного
службовця.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 31 травня 2000 року № 865
встановлено, що розмір виплат (крім
посадових окладів, надбавок за ранг або
кваліфікаційні класи, класичний чин
або спеціальні звання, вислугу років),
що включаються в заробіток для
обчислення пенсії відповідно до Закону
України «Про державну службу»,
визначається за вибором того, хто
звернувся за пенсією, за останні 24
календарні місяці роботи, яка дає право
на даний вид пенсії підряд перед
зверненням за пенсією або за будь-які 60
календарних місяців такої роботи
підряд перед зверненням за пенсією
незалежно від наявності перерв
протягом цього періоду на даній роботі.

Законом України «Про оплату праці»
встановлено, що до структури
заробітної плати, крім основної і
додаткової, входять інші заохочувальні
та компенсаційні виплати, до яких
належать виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які проводяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно довідки відповідача від 14
квітня 2014 року №123-Б, виданої позивачу,
на отриману нею матеріальну допомогу
нараховано страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до статті 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу) на які
відповідно до Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених законодавчих
норм, отримувані застрахованою особою
суми виплат, з яких були фактично
нараховані та сплачені страхові внески
або збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування, враховуються в
заробіток (дохід) застрахованої особи
для обчислення пенсії, незалежно від
того, чи входять вони до структури
заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що матеріальна допомога на
оздоровлення та допомога для вирішення
соціально-побутових питань, на які
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
враховуються при обчисленні розміру
пенсії позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та засновані на нормах
права.

Крім того, колегія суддів вважає, що
відповідачем не надано достатньо
доказів правомірності відмови в
проведенні перерахунку пенсії, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами та наведеними
законодавчими нормами.

Таким чином, необґрунтованою є відмова
відповідача в перерахунку пенсії
позивачу, оскільки такий перерахунок
повинен здійснюватися з усіх сум
заробітної плати, на які нараховані
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Враховуючи зазначене, правомірним є
висновок суду першої інстанції про
задоволення даного адміністративного
позову.

З наведеного вище колегія суддів
приходить до висновку, що при винесенні
оскаржуваної постанови судом першої
інстанції було дотримано всіх вимог
законодавства, а тому відсутні
підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 21 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.