Справа № 816/3262/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 р.Справа № 816/3262/14

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р. по
справі № 816/3262/14 за позовом ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Комсомольського
міського управління юстиції
Полтавської області; третя особа -
ОСОБА_2 про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

15 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Комсомольського
міського управління юстиції
Полтавської області, третя особа:
ОСОБА_2 про визнання протиправним та
скасування рішення Реєстраційної
служби Комсомольського міського
управління юстиції Полтавської
області про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №14750252
від 28.07.2014 року та зобов'язання
зареєструвати за ОСОБА_1 право спільної
сумісної власності на квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (з
урахуванням уточнення позовних вимог).

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р.
було відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
норм матеріального права, просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
10.09.2014р. та прийняти нове судове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав заперечення на
апеляційну скаргу, виклав свій погляд
на обставини справи, зазначивши, що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, в зв'язку з
чим просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 18.02.2014 по
справі № 534/1557/13-ц визнано квартиру
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках, як
придбану за рахунок їх спільних коштів
/а.с.39-40/.

22.07.2014 ОСОБА_1 звернувся до
Реєстраційної служби Комсомольського
міського управління юстиції
Полтавської області із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 33/.

Позивачем разом із заявою подано до
Реєстраційної служби Комсомольського
міського управління юстиції
Полтавської області: паспорт
громадянина України; технічний
паспорт, серія та номер 189, виданий
10.06.2014, видавник: КП "Кременчуцьке МБТІ
Полтавської обласної ради"; рішення
суду, справа № 534/1557/13-ц, серія та номер:
номер провадження 22-ц/786/388/14, виданий
18.02.2014, видавник: Апеляційний суд
Полтавської області.

22.07.2014 заяву ОСОБА_1 прийнято, про що
складено картку прийому заяви № 14596540
/а.с. 42/.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно ОСОБА_3 від 28.07.2014 №
14750252 на підставі частини 2 статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та пунктів 20, 28
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 № 868 , з
огляду на те, що подані документи не
відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, позивачу відмовлено у
державній реєстрації права власності
/форма власності: приватна, спільна
сумісна/ на квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_1 /а.с. 43/.

У рішенні про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 14750252
від 28.07.2014 зазначено, що рішення
Апеляційного суду Полтавської області
від 18.02.2014, яке подано як
правовстановлюючий документ, визнано
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних
частках, що не дає можливості провести
державну реєстрацію права власності.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
оскаржуване рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 14750252 від 28.07.2014 прийняте на
підставі, у межах повноважень, у спосіб,
що передбачені законодавством України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
визначено Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004 №1952-IV.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV /у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, надалі - Закон/ державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав)
це офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 6 цього
Закону систему органів державної
реєстрації прав становлять:
Міністерство юстиції України;
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав; органи
державної реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку
(далі - органи державної реєстрації
прав).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8
Закону орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті
9 Закону державний реєстратор приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Частиною 1 статті 15 Закону передбачено,
що державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 4 статті 15 Закону
встановлено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті
19 Закону державна реєстрація прав
проводиться, зокрема, на підставі
рішень судів, що набрали законної сили.

При цьому, процедура проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
державна реєстрація прав), перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедура взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначена Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
№ 868 /чинним з 12.02.2014, надалі - Порядок №
868/.

Відповідно до пунктів 36, 37 Порядку №
868 для проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, серед
іншого, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Судом першої інстанції було
встановлено та не спростовано у суді
апеляційної інстанції, що позивачем
разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень на
підтвердження виникнення права
власності подано до Реєстраційної
служби Комсомольського міського
управління юстиції Полтавської
області рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 18.02.2014 по
справі № 534/1557/13-ц, яким визнано
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних
частках, як придбану за рахунок їх
спільних коштів /а.с.39-40/.

Частиною 1, 2 статті 355 Цивільного
кодексу України визначено, що майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Згідно частини 1 статті 356 Цивільного
кодексу України власність двох чи
більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Відповідно до частини 1 статті 368
Цивільного кодексу України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

За приписами частини 2, 3 статті 372
Цивільного кодексу України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

Як було зазначено вище, рішенням
Апеляційного суду Полтавської області
від 18.02.2014 по справі № 534/1557/13-ц визнано
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних
частках, як придбану за рахунок їх
спільних коштів.

На підставі вищезазначеного колегія
судів вважає, що питання внесення при
проведенні державної реєстрації
виникнення права власності на нерухоме
майно відомостей про вид спільної
власності та питання про внесення
відомостей про частку у праві спільної
власності, яка зазначена судом у
рішенні, є спірними, оскільки за
приписами підпункту 4 пункту 21 Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 № 1141, у разі проведення
державної реєстрації виникнення права
власності на нерухоме майно державний
реєстратор вносить до запису про право
власності та суб'єкта цього права
відомості про розмір частки у праві
спільної власності (у разі, коли майно
належить на праві спільної часткової
власності).

Тобто, зазначивши відомості про право
спільної сумісної власності,
відповідач позбавлений можливості
внести відомості до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
розмір частки позивача та ОСОБА_2 у
справі спільної власності, хоча розмір
такої частки також визначений у
резолютивній частині рішення суду.

Відповідно до пункту 20 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 № 868
/чинного з 12.02.2014/, за результатами
розгляду заяви та документів,
необхідних для проведення державної
реєстрації прав, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав або рішення про
відмову в такій реєстрації.

Пунктом 28 вказаного Порядку
встановлено, що державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 4 частини першої статті 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Разом з цим колегія судів вказує на те,
що згідно частини 3 статті 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, зазначених у пунктах 4, 5 2 - 5 6
частини першої цієї статті, не
позбавляє заявника права повторно
звернутися із заявою за умови усунення
перешкод для державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р. по
справі № 816/3262/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.