Справа № К/9991/23345/12-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/23345/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Амєлін С.Є., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28.10.2011р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012р. у
справі за її позовом до Головного
управління юстиції у Львівській
області, третя особа - ОСОБА_2 про
поновлення на публічній службі, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом про визнання
протиправними дій відповідача щодо
винесення наказу від 25.07.2011р. №821-К про
звільнення її на підставі пункту
третього статті 40 КЗпП України з посади
старшого державного виконавця
Личаківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції,
скасування зазначеного наказу,
поновлення її на займаній до
звільнення посаді з 25.07.2011р., визнання
недійсним запису про звільнення в
трудовій книжці, стягнення заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28.10.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14.03.2012р., в задоволенні позову
відмовлено.

З такими рішеннями судів не погодилась
позивач, подала касаційну скаргу, в
якій посилається на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить скасувати
постановлені судами рішення та
постановити нове рішення, яким
повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача по справі та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач проходила
службу в органах державної виконавчої
служби на посаді старшого державного
виконавця Личаківського відділу ДВС
ГУЮ Львівського МУЮ.

Наказом ГУЮ у Львівській області від
25.07.2011р. №821-к за безпідставне
зволікання з вчиненням виконавчих дій,
невжиття заходів примусового
виконання рішення та перевірки
майнового стану боржника, порушення
строків виконавчого провадження, що
призвело до безпідставного винесення
постанови про повернення виконавчого
документу стягувачеві позивача
звільнено із займаної посади на
підставі пункту третього частини
першої статті 40 Кодексу законів про
працю України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених трудовим
договором.

Підставою звільнення позивача були
подання прокурора Личаківського
району м. Львова від 10.06.2011р. №93-721 про
усунення порушень вимог Закону України
«Про виконавче провадження» і
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності,
подання начальника УДВС ГУЮ у
Львівській області від 19.07.2011р. №3832/08-19
та довідка головного спеціаліста ВДВС
ГУЮ у Львівській області Білик В.Я. від
26.04.2011р. про перевірку виконавчих
проваджень позивача.

Також підставою для видачі наказу про
звільнення були неодноразово
застосовані до позивача заходи
дисциплінарного стягнення згідно
наказів начальника ГУЮ у Львівській
області від 02.11.2010р., 01.12.2010р., 16.05.2011р. та
від 21.06.2011р.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з чим погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивачем належними та допустимими
доказами не спростовано систематичне
невиконання трудових обов'язків як
підставу звільнення, відповідачем
належними та допустимими доказами
підтверджено правомірність своїх дій
та рішень.

В частині доводів позивача, що її
звільнення проведено в період
тимчасової непрацездатності, суди
виходили з того, що дату звільнення
позивача змінено наказом від 17.10.2011р. в
зв'язку з її тимчасовою
непрацездатністю.

В частині доводів позивача, що її
звільнення проведено без попередньої
згоди профспілки, суди виходили з того,
що на час розгляду справи така згода
отриманана, а сам факт відсутності
такої згоди не спростовує факти
систематичного невиконання трудових
обов'язків.

Поряд з тим, судами не враховано, що за
правилами статті 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

В порушення вимог статей 11 та 159 КАС
України щодо офіційного з'ясування
всіх обставин у справі, законності та
обгрунтованості судового рішення
судами не було з'ясовано час, коли
позивачем було вчинено проступок, за
який до неї наказом від 25.07.2011р. було
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення.

Крім того, відповідно до частини
третьої статті 40 КЗпП не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності (крім звільнення за
пунктом 5 цієї статті), а також у період
перебування працівника у відпустці.

В ході розгляду справи, суди
встановили, що позивача було звільнено
в період її тимчасової
непрацездатності, в зв'язку з чим
наказом від 17.10.2011р. змінено дату
звільнення на наступний день після
закінчення тимчасової
непрацездатності.

Поряд з тим, оскільки законом
передбачено безумовну заборону
звільнення працівника в період його
тимчасової непрацездатності, а тому
зміна дати звільнення, в такому
випадку, не може вважатися належним
захистом порушеного права (постанова
Верховного Суду України від 01.07.2014р. у
справі №21-212а14).

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

В свою чергу підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд
відповідно до частини 2 статті 227 КАС
України є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 227, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28.10.2011р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012р.
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
С.Є. Амєлін

І.В. Штульман