Справа № 804/15206/14
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 р. Справа № 804/15206/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Кучми К.С., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
Вілен» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач на виконання своїх владних
повноважень звернувся із
вищезазначеним адміністративним
позовом. В обґрунтування позову
зазначив, що відповідач в порушення
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» не
забезпечив працевлаштування інвалідів
у відповідній кількості та не сплатив
вчасно адміністративно-господарські
санкції за нездійснення
працевлаштування інвалідів. За таких
обставин, позивач просив суд: стягнути
з відповідача на користь держави в
особі Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 15 793,75 грн. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 4,74 грн.

Представник позивача пред'явлені
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі та пояснила, що надала суду всі
докази в обґрунтування заявлених
позовних вимог та не заперечувала
проти подальшого розгляду справи в
порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання свого
представника не направив, про місце та
час його проведення був повідомлений
належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що
Дніпропетровським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів виявлено невиконання
відповідачем у 2013 році нормативу з
працевлаштування інвалідів, що стало
підставою для нарахування
адміністративно-господарської санкції
в сумі 15 793,75 грн., а через несвоєчасну
плату адміністративно-господарські
санкції відповідачеві нарахована пеня
в сумі 4,74 грн.

Аналізуючи виниклі між сторонами
правовідносини, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно п.1 Положення про робоче місце
інваліда і порядок працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.05.1995
року №314, робоче місце інваліда - це
окреме робоче місце або ділянка
виробничої площі на підприємстві
(об'єднанні), в установі чи організації
незалежно від форм власності та
господарювання, де створені необхідні
умови праці інваліда.

Пунктом 14 зазначеного Положення,
підприємства (об'єднання), установи чи
організації у межах доведеного
нормативу створюють на власні кошти
робочі місця для працевлаштування
інвалідів.

У відповідності до ст.4 Закону України
«Про охорону праці» державна політика
в галузі охорони праці базується на
принципах, зокрема пріоритету життя і
здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних здорових
умов праці; встановлення єдиних вимог з
охорони праці для всіх підприємств та
суб'єктів підприємницької діяльності
незалежно від форм власності та видів
діяльності.

В силу ст.5 цього Закону, умови
трудового договору можуть містити
положення, що не суперечать законам та
іншим нормативно-правовим актам з
охорони праці. Працівнику не може
пропонуватись робота, яка за медичним
висновком протипоказана йому за станом
здоров'я. До виконання робіт підвищеної
небезпеки та тих, що потребують
професійного добору, допускаються
особи за наявності висновку
психофізіологічної експерти.

Таким чином, при визначенні нормативу
для працевлаштування інвалідів слід
враховувати лише ту кількість робочих
місць, які не пов'язані з шкідливими
важкими та небезпечними умовами праці,
що визначаються в порядку,
встановленому законодавством України.

В силу ч.3 статті 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

У відповідності до ст.19 Закону, для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Судом встановлено, що відповідно до
звіту 10-ПІ №03-07/407 від 20.02.2014 року за 2013
рік у відповідача наявна
заборгованість за одне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом. Таким
чином, за 1 робоче місце, призначених
для працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами, відповідач до
15.04.2014 року повинен був самостійно
сплатити адміністративно господарські
санкції у розмірі 15 793,75 грн. Дана сума
заборгованості по адміністративно
господарських санкціях також
підтверджується розрахунком
заборгованості по сплаті
адміністративно-господарських
санкцій. Розмір пені у сумі 4,74 грн.
підтверджується розрахунком пені на
суму заборгованості по сплаті
адміністративно-господарських
санкцій.

Оскільки вищезазначені суми
відповідачем не сплачено, утворилася
заборгованість у розмірі 15 798,49 грн.

У частині 1 статті 20 зазначеного Закону
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Разом з тим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

У відповідності до ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За викладених вище обставин та
відповідних доказів, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню, з
викладених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 158 - 163, 167 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Вілен» на
користь держави в особі
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів адміністративно
господарські-санкції у розмірі 15 793,75
грн. /п'ятнадцять тисяч сімсот
дев'яносто три гривні сімдесят п'ять
копійок/.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Вілен» на
користь держави в особі
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів пеню за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 4,74 грн. /чотири гривні
сімдесят чотири копійки/.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст.254 КАС України та
може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Суддя Кучма К.С.