Справа № 2а-7013/11/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.
Справа № 151302/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 09.11.2011 року
у справі за позовом Підприємства «Онур
Тааххут Ташимаджилик Ве Тіджарет
Лімітед Ширкеті» в особі
представництва «Онур Тааххут
Ташимаджилик Ве Тіджарет Лімітед
Ширкеті» в Україні до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА :

Підприємство «Онур Тааххут
Ташимаджилик Ве Тіджарет Лімітед
Ширкеті» в особі представництва «Онур
Тааххут Ташимаджилик Ве Тіджарет
Лімітед Ширкеті» в Україні 17.06. 2011року
звернулось в суд з адміністративним
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача
(форми «Р») від 08 червня 2011 року
№/11401/8-02/96.

В обґрунтування адміністративного
позову покликається на те, що за
результатами проведеної відповідачем
документальної невиїзної перевірки
позивача з питань правомірності
відображення в декларації з податку на
додану вартість за грудень 2010 року суми
податкового кредиту, складено Акт
перевірки №635/08-02/26579227 від 07 червня 2011
року, в якому зазначені необґрунтовані
висновки про безтоварність
фінансово-господарських операцій між
позивачем та його контрагентом - ТзОВ
«Дорожні системи України». Зазначає, що
на підставі вищенаведеного Акту
відповідачем 08 червня 2011 року винесено
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №/11401/8-02/96.
яким позивачу визначено суму
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 106 096 грн. Стверджує,
що таким правомірно на підставі
первинних документів сформовано
податковий кредит, а наявні у
податкового органу відомості про
ймовірні випадки порушення його
контрагентом вимог податкового
законодавства та несплата ним податку
на додану вартість при фактичному
здійсненні господарських операцій не
впливає на податковий кредит позивача
та суму бюджетного відшкодування.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
09.11.2011 року позов Підприємства «Онур
Тааххут Ташимаджилик Ве Тіджарет
Лімітед Ширкеті» в особі
представництва «Онур Тааххут
Ташимаджилик Ве Тіджарет Лімітед
Ширкеті» в Україні до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові про скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові від 08 червня 2011 року
№/11401/8-02/962.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволення позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що працівниками
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові
проведена документальна невиїзна
перевірка позивача з питань
правомірності відображення в
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2010 року суми
податкового кредиту, за результатами
якої складено Акт перевірки
№635/08-02/26579227 від 07 червня 2011 року. Як
вбачається з вищенаведеного Акту,
перевіркою зроблено висновок про
безтоварність операцій по договору,
укладеному між позивачем та його
контрагентом ТзОВ «Дорожні системи
України». Стверджує, що вказаний
договір не був спрямований на реальне
настання правових наслідків, а відтак
такий є нікчемним. На підтвердження
вказаного висновку посилається на те,
що згідно інформації наявної в
податкового органу встановлено
відхилення значення податкових
зобов'язань ТзОВ «Дорожні системи
України» по податку на додану вартість
з показниками податкового кредиту
позивача, а відтак, не сплата продавцем
товару податків унеможливлює
формування податкового кредиту
покупцем.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до п. 180.1 ст.180 Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платником податку є: 1) будь-яка особа,
що провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням, як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку. Відтак, факт не декларування
контрагентом позивача усіх належних
сум зобов'язання з податку на додану
вартість чи несплата таких сум при
фактичному здійсненні господарських
операцій не впливає на податковий
кредит позивача та суму бюджетного
відшкодування. Тому, зазначені в Акті
перевірки висновки про безтоварність
операцій, з виконання договірних
зобов'язань між позивачем та його
вищенаведеним контрагентом є нічим
іншим як припущеннями, оскільки
зроблені без наявності достатніх та
відповідних на те доказів.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

В період з 03 по 06 червня 2011 року на
підставі наказу №223/08-02 від 03 червня 2011
року працівниками Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові проведена документальна
невиїзна перевірка позивача з питань
правомірності відображення останнім в
декларації з податку на додану
вартість за грудень 2010 року
податкового кредиту, визначеного як
такого, що сформований на підставі
взаєморозрахунків з ТзОВ «Дорожні
системи України», ТзОВ «Пейд», ТзОВ
«Карпатиліссервіс», за результатами
якої складено Акт перевірки
№635/08-02/26579227 від 07 червня 2011 року.

Як вбачається з висновків
вищенаведеного Акту перевірки,
відповідачем встановлено порушення зі
сторони позивача вимог п. 14.1.185 п.14,1.191
ст.14, ст.. 185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3,
п.198.4, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10
ст.201 Податкового кодексу України, в
результаті чого в грудні 2010 року
завищено суму податкового кредиту з
податку на додану вартість на загальну
суму 84 877 грн.

Відповідач на підтвердження
обгрутованості висновків перевірки та
правомірності винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
посилається на те, що перевіркою
встановлено наявність
взаєморозрахунків позивача з ТзОВ
«Дорожні системи України». Стверджує,
що позивачем укладено вищенаведеним
контрагентом угоду щодо поставки
товарів, яка не була спрямована на
реальне настання правових наслідків,
тобто нікчемну. Так, згідно інформації
наявної в податкового органу
встановлено відхилення значення
податкових зобов'язань ТзОВ «Дорожні
системи України» по податку на додану
вартість з показниками податкового
кредиту позивача. Крім того, зазначає,
що за результатами проведеної
перевірки вищенаведеного контрагента
позивача встановлено відсутність в
такого виробничих потужностей,
основних фондів, зокрема складських
приміщень, транспортних засобів та в
достатній кількості штатних
працівників і фахівців, що вказує на
неможливість здійснення таким
господарських операцій згідно угоди
укладеної з позивачем. Пояснює, що
позивачем не представлено доказів
фактичного отримання товару та
використання його в господарській
діяльності А відтак, вважає, що
позивачем в перевірений період
безпідставно при формуванні
податкового кредиту включено суми
податку на додану вартість з
безтоварних операцій, начебто
спрямованих на виконання угоди з
вищенаведеним суб'єктом
господарювання, на загальну суму 84 877
грн.

На підставі вищезазначеного Акту
перевірки відповідачем 08 червня 2011
року винесено податкове
повідомлення-рішення №/11401/8-02/962,
яким позивачу визначено суму
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 106 096 грн., з яких 84 877
грн. за основним платежем та 21 219 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивачем з метою доведення, його
позиції про товарність операцій згідно
угоди укладеної між ним та ТзОВ
«Дорожні системі України»,
представлено суду копії відповідного
договору поставки №59/11-10/ДСУ від 30
листопада 2010 року з додатком №1,
платіжного доручення № 6459 від 13 грудня
2010 року, податкової накладної №67 від 13
грудня 2010 року, свідоцтва ТзОВ «Дорожні
системи України» про реєстрацію його
платником податку на додану вартість,
акту прийому-передачі товару від 01
вересня 2011 року, акту прийому-передачі
товару на відповідальне зберігання від
01 вересня 2011 року.

Крім того, позивачем на підтвердження
факту наявності мети використання в
його господарській діяльності товарів,
отриманих від ТзОВ «Дорожні системи
України», представлено копії договору,
укладеного позивачем з Державною
службою автомобільних доріг України
від 23 квітня 2008 року, та домовленості
про внесення змін до вказаного
договору. Між Представництвом «Онур
Тааххут Ташимаджилик Ве Тіджарет
Лімітед Ширкеті» (покупцем) та ТзОВ
«Дорожні системи України»
(постачальником) укладено 30 листопада
2010 року договір поставки №59/11-10/ДСУ,
згідно якого постачальник
зобов'язується передати покупцю
обладнання, виробництва компанії Vaisala
oyj (Фінляндія), згідно специфікації №1,
яка є невід'ємною частиною договору, а
покупець оплатити його вартість в
розмірі 509 266, 20 грн., в тому числі ПДВ - 84
877, 70 грн. Пунктом 4.1 вищенаведеного
договору визначено строк виконання
постачальником зобов'язання щодо
поставки такого товару, а саме, до 31
серпня 2011 року.

Згідно п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу
України, об'єктом оподаткування є
операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; д) з метою
оподаткування цим податком до імпорту
також-прирівнюється постачання
товарів (супутніх послуг) з-під митного
режиму магазину безмитної торгівлі,
митного складу або спеціальної митної
зони, створених згідно з положеннями
глав 35-37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; є) постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Абзацами 1 та 2 п.188.1 ст.188 вищенаведеного
Кодексу передбачено, що база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче за звичайні ціни,
визначені відповідно до статті 39
розділу І цього Кодексу, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів,
(крім податку на додану вартість та
акцизного податку на спирт етиловий, що
використовується виробниками -
суб'єктами господарювання для
виробництва лікарських засобів (у тому
числі компонентів крові і вироблених з
них препаратів), крім лікарських
засобів у вигляді бальзамів та
еліксирів). До складу договірної
(контрактної) вартості включаються
будь-які суми коштів, вартість
матеріальних і нематеріальних активів,
що передаються платнику податку
безпосередньо покупцем або через
будь-яку третю особу у зв'язку з
компенсацією вартості товарів/послуг.

В п. 198.1 ст.198 вищенаведеного Кодексу
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання - або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України") та послуг б)
придбання ("будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 цього ж
Кодексу, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 вказаного Кодексу
передбачено, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.п.198.4, 198.6 ст.198 цього ж Кодексу,
якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника. Не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього розділу).

В п.201.7 ст.201 вищенаведеного Кодексу
передбачено, що податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). У разі коли частка товару,
послуг не містить відокремленої
вартості, перелік (номенклатура)
часткове поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Підпунктом 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість,
чинному на час формування податкового
кредиту позивачем, визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів
-(послуг), але не вище рівня звичайних
цін, у разі якщо договірна ціна на такі
товари (послуги) відрізняється більше
ніж на 20 відсотків від звичайної ціни
на такі товари (послуги), та складається
із сум податків, нарахованих
(сплачених) платником податку за
ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті
6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому
числі інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій в необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних операцій у
межах господарської діяльності
платника податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від тог чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5. п.7.4 та пп.7.5.1 п.7.5 ст.7
вищенаведеного Закону, не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). Датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій, згідно з
вимогами ч. 1 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік», є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинний документ, згідно визначення
наведеного в ст.1 зазначеного Закону, це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Судом беруться до уваги вищенаведені
представлені позивачем первинні
документи. які підтверджують
товарність вказаних операцій.

Відсутність в суб'єкта господарювання
транспортних засобів, складських
приміщень, та великого штату
працівників, на що посилається
відповідач, не може бути достатнім
підтвердженням його висновків про
неможливість ведення підприємницької
діяльності таким суб'єктом, оскільки
вказані ресурси можуть залучатися на
підставі правочинів.

Крім того, судом враховуються наявні в
позовній заяві пояснення позивача, з
яких вбачається, що такому станом на
час проведення перевірки товар ще не
був поставлений, що не суперечить
договірним домовленостям сторін,
зокрема п.4.1 договору від 30 листопада 2010
року.

Як вбачається з акту прийому-передачі
товару від 01 вересня 2011 року,
підписаного сторонами договору,
позивачем отримано, передбачений
договором від 30 листопада 2010
року,товар. Актом прийому-передачі
товару на відповідальне зберігання від
01 вересня 2011 року, засвідчується факт
передачі позивачем вказаного товару на
зберігання ТзОВ «Дорожні системи
України».

Відповідно до п. 180.1 ст.180 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платником податку є: 1)
будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку.

Відтак, факт не декларування
контрагентом позивача усіх належних
сум зобов'язання з податку на додану
вартість чи несплата таких сум при
фактичному здійсненні господарських
операцій не впливає на податковий
кредит позивача та суму бюджетного
відшкодування. Тому, зазначені в Акті
перевірки висновки про безтоварність
операцій, з виконання договірних
зобов'язань між позивачем та його
вищенаведеним контрагентом є нічим
іншим як припущеннями, оскільки
зроблені без наявності достатніх та
відповідних на те доказів.

Статтею 215 Цивільного Кодексу України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). З вищенаведеного вбачається,
що нікчемним є договір лише у випадках
прямо передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 5 ст.203
вищенаведеного Кодексу, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Однак,
відповідач не надав суду достатніх та
належних доказів на підтвердження
обставин, які б слугувати підставою для
розцінення нікчемним договору
укладеного між позивачем та його
контрагентом - ТзОВ «Дорожні системи
України».

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 09.11.2011 року
у справі № 2а-7013/11/1370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

Д.М. Старунський