Справа № 806/2959/14
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Літвін
Суддя-доповідач:Малахова Н.М.
УХВАЛА

іменем України

"11" листопада 2014 р.
Справа № 806/2959/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Малахової Н.М.

суддів:
Жизневської А.В.

Кузьменко Л.В.,

при секретарі
Рожко М.М. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Житомирської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"15" вересня 2014 р. у справі за позовом
Державного підприємства "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" до
Житомирської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення , - ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Державне підприємство
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
звернулося до суду з позовом до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
р.

В обґрунтування позову позивач
посилався на те, що податкове
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 629781 грн., у
т.ч. 419854 грн. - за основним платежем та
209927 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями винесено з порушенням норм
діючого законодавства.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 15.09.2014 року
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
№000192201 від 10 червня 2014 року.
Відшкодовано з Державного бюджету
України Державному підприємству
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
487,20 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі Житомирська ОДПІ,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволені позову.

Розглянувши справу у межах, визначених
ст. 195 КАС України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що Житомирською
ОДПІ було проведено позапланову виїзну
перевірку ДП "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" з питань
фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП "Реджина Плюс" за
період з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 р.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено акт від 23
травня 2014 року №3111/06-25-22-01/00375504/0100, яким
встановлено допущення ДП
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
порушень п.198.1, п.198.3, ст.168, п.201.1 ст.201 ПК
України в результаті чого
підприємством занижено податок на
додану вартість на загальну суму 419854
грн. за лютий 2014 року(а.с.12-30).

На підставі вказаного акту
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 629681
грн., у т.ч. 419854 грн. - за основним
платежем та 209927 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями(а.с.10).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновків щодо протиправності
винесеного податкового
повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, оскільки вони ґрунтуються
на приписах чинного законодавства.

Приписами п.198.3 ст. 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно приписів п. 198.6. ст.198 ПК України,
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Як встановлено судом, позивачем з ПП
"Реджина Плюс" було укладено договір
поставки №13/1 від 13.01.2014 року (а.с. 31-32).
Кількість, асортимент, ціна товару,
терміни його передачі та оплати, місце
постачання визначаються додатками до
вказаного договору, які є його
невід'ємними частинами (а.с. 33).

На підставі вказаного договору ДП
"Житомирський лікеро - горілчаний
завод" придбало у ПП "Реджина Плюс" олію
соняшникову нерафіновану,
українського походження, врожаю 2013
року, в загальній кількості 300 (триста
тон) на загальну суму 2272728 грн., в т.ч. ПДВ
20%.

В подальшому вказаний товар позивачем
було експортовано до Південної Африки,
через компанію "Альфа Трейдінг Лімітед"
(Малайзія), що підтверджується
контрактами №РО407 від 09 січня 2014 року,
№ РО410 від 15 січня 2014 року, № РО439 від 06
лютого 2014 року, №РО449 від 17 лютого 2014
року, №РО454 від 21 лютого 20143 року та
вантажно-митними деклараціями
№500010003/2014/200555, №500010003/2014/001325,
№500010003/2014/001923, №500010003/2014/003960,
№500010003/2014/001615, №500010003/2014/002581(а.с.60-113) на
поставку олії соняшникової
нерафінованої, українського
походження, врожаю 2013 року, придбаної в
ТОВ "Реджина Плюс". Місце передачі
товару - Термінал зберігання та
перевантаження рослинних олій "Рисоіл
Юг" - м. Южний (місце поставки товару).

Згідно доводів податкового органу у
позивача не було підстав для включення
сум ПДВ по вказаній господарській
операції до складу податкового
кредиту, оскільки в ході проведення
перевірки позивачем не надано
довіреності по яких одержано придбану
продукцію, Журнал реєстрації
довіреностей ДП "Житомирський лікеро -
горілчаний завод", не надано накази на
відрядження та авансові звіти, що могли
б свідчити про факт отримання товару.

Крім того, податковий орган
посилається на те, що для підтвердження
даних формування податкового кредиту,
неможливо провести зустрічну
перевірку контрагента позивача ПП
"Реджина Плюс" щодо підтвердження
господарських відносин з
постачальниками та покупцями за лютий
2014 року у зв'язку з відсутність його за
зареєстрованим місцезнаходженням, а
контрагенти вказаного товариства по
ланцюгу постачання мають ознаки
відсутності реального здійснення ними
фінансово-господарських операцій.

Проте, господарські операції між ДП
"Житомирський лікеро-горілчаний завод"
та ПП "Реджина Плюс" підтверджуються
належним чином оформленими
податковими та видатковими накладними.

Як встановлено у суді апеляційної
інстанції, між позивачем та
ТОВ"Бєлтранс" було укладено договір
транспортного експедування від 28.08.2013
року. Відповідно до п.2.1 цього договору
виконавець зобов'язується за рахунок
замовника перевезти та/або забезпечити
експедування (прийняття, супровід,
передача, матеріальна
відповідальність і т.п.) вантажів в
термін, в пункт призначення та на
умовах, визначених цим договором, а
замовник зобов'язується сплатити на
користь виконавця встановлену даним
договором плату.

Виконання умов даного договору
підтверджується актом № ОУ-0000279
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 21.03.2014 року, згідно якого позивачу
були надані транспортні послуги на
суму 392475,83 грн., податковими накладними
ТОВ"Бєлтранс" звітами ТОВ"Бєлтранс" про
надання експедиційних послуг та послуг
з перевезення ДП "Житомирський
лікеро-горілчаний завод".

Оплата вказаних послуг
підтверджується платіжними
дорученнями №№ 577 та 592.

Податковим органом не надано суду
доказів, що вказані документи, які
підтверджують реальність
господарської операції витренувалися
під час перевірки.

Отже, з огляду на вищенаведене, є
безпідставними доводи податкового
органу про безтоварність
господарської операції з тих підстав,
що позивачем не було надано
довіреності на придбання продукції,
накази на відрядження його працівників
та авансові звітів.

Окрім того, суд першої інстанції дійшов
вірних висновків, що Податковий кодекс
України не ставить в залежність
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Як встановлено судом, ПП "Реджина Плюс"
було зареєстровано у встановленому
порядку на момент укладення договору
поставки з позивачем. На момент
розгляду справи, вказане підприємство
не виключено з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

При цьому, судом першої інстанції
надано належну оцінку посиланням
податкового органу на письмові
пояснення громадянина ОСОБА_4 (а.с.168-171),
про непричетність його до реєстрації
та діяльності ПП "Реджина Плюс".

Як зазначено, в п. 38 Рішення
Європейського суду з прав людини від
09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти
України" , коли державні органи
володіють будь-якою інформацією про
зловживання у системі відшкодування
ПДВ, що здійснюються конкретною
компанією, вони можуть вжити
відповідних заходів з метою
запобігання або усунення таких
зловживань. Суд , однак, не може
прийняти зауваження Уряду щодо
загальної практики з відшкодування ПДВ
за відсутності будь-яких ознак, які б
вказували на те, що заявник був
безпосередньо залучений до таких
зловживань.

Таким чином, виходячи з принципу
індивідуального застосування
відповідальності за порушення правил
оподаткування, негативні наслідки,
зокрема, у вигляді позбавлення права на
податковий кредит та/або на бюджетне
відшкодування, можуть бути
застосовані саме до такого платника
податків, який їх припустився, а не до
іншої особи.

Невиконання обов'язку щодо належного
підписання первинного документа,
складеного однією особою і переданого
іншій (зокрема податкової накладної)
може позбавляти цю накладну статусу
первинного документа або в разі
обізнаності контрагента з відсутністю
повноважень щодо складання такого
документа, або в разі фактичної
відсутності господарської операції.

При цьому відсутність об'єктивної
змоги переконатися у недостовірності
первинного документа чи окремих його
реквізитів (зокрема підпису, прізвища
особи, що здійснює операцію, тощо) під
час його отримання чи протягом
найближчого часу виключає притягнення
до відповідальності особи, яка
використала такий документ у
податковому обліку.

Отже, встановлення факту дефектності
контрагентів є лише одним із доказів,
але не вичерпним, при встановленні або
нереальності господарської операції,
або відсутності в ній ділової мети.
Водночас дефектність та навіть
фіктивність контрагента платника
податків сама собою не свідчить про
обізнаність платника податків із
протиправним характером діяльності
його контрагентів або про дефектність
самих господарських операцій.

Обставини фіктивності та інших
недоліків правового статусу
контрагенті в платника податків
підлягають оцінці у сукупності з
іншими доказами.

Відтак, оскільки судом встановлено
реальність господарських операцій
позивача у лютому 2014 року, що
підтверджуються первинними
бухгалтерськими документами, то суд
першої інстанції дійшов обґрунтованих
висновків щодо протиправності
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення.

Посилання податкового органу в суді
апеляційної інстанції на те, що
позивачем не надано доказів
транспортування товарно-матеріальних
цінностей з смт. Мілове Луганської
області до комплексу по переробці та
перевантаженню тропічних олій м. Юний,
та, що слідчим управлінням фінансових
розслідувань Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
внесено дані до Єдиного реєстру
досудових розслідувань щодо ухилення
позивача від сплати податків
внаслідок безтоварних господарських
операцій з ПП "Реджина-Плюс", висновків
суду першої інстанції не спростовують,
оскільки перевезення олії
соняшникової здійснювалося ТОВ
"Бєлтранс", а матеріали досудового
розслідування не носять преюдиційного
характеру.

З огляду на вищенаведене, апеляційна
скарга не підлягає до задоволення, а
постанова суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об"єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "15" вересня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Н.М. Малахова

судді: (підпис)
А.В.
Жизневська

(підпис)
Л.В. Кузьменко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "13" листопада 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Державне
підприємство "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" вул. 1-го
Травня , 38,м.Житомир,10008

3- відповідачу/відповідачам:
Житомирська об"єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,