Справа № 817/2094/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"13" листопада 2014 р.
Справа № 817/2094/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне
Рівненської області та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Рівне на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "01" жовтня
2014 р. у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне
Рівненської області до Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Рівне про
зобов'язання вчинення певних дій та
стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року управління Пенсійного
фонду України в м. Рівне звернулося до
суду з вказаним позовом та просило
зобов'язати відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м.Рівне вчинити дії по
прийняттю до заліку сум згідно із актом
щомісячної звірки витрат особових
справ потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за
квітень-червень 2014 року та стягнути
витрати на виплату та доставку пенсій
за вказаний період в сумі 460,87 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Рівне на
користь управління Пенсійного фонду
України в м.Рівне витрати на виплату та
доставку пенсії, виплаченої ОСОБА_6 за
квітень - червень 2014 року в сумі 158,58 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням
сторонами подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить судове рішення в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
скасувати та ухвалити нове - про
задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м.Рівне, також, просить
скасувати судове рішення в частині
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом вимог
Закону України "Про
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Розглянувши справу в порядку,
визначеному п.2 ч.1 ст. 197 КАС України,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований має право звернутись до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сумісною постановою правління
Пенсійного фонду України та правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 року № 5-4/4 затверджено Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання (далі -
Порядок), що встановив механізм
погодження та відшкодування таких
витрат.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування саме на
централізованому рівні Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних із вказаними
виплатами.

Отже, є вірним висновок суду першої
інстанції про те, що у разі незгоди
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на підписання актів
звірки в судах адміністративної
юрисдикції мають вирішуватись вимоги
про стягнення витрат, а не вимоги про
зобов'язання включення сум до цих
актів, тому що Порядок не врегульовує
спірних правовідносин, що виникли в
цьому випадку, оскільки встановлене
ним правило підписання актів звірки
розрахунків має застосовуватися за
відсутності спору, а тому суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову про зобов'язання
відповідача вчинити дії по прийняттю
до заліку сум, згідно з актом
щомісячної звірки, є необґрунтованими
та безпідставними.

Окрім того, Верховний Суд України
неодноразово висловлював правову
позицію щодо способу захисту порушених
прав при вирішенні таких спорів
(постанови від 20 березня 2007 року №
21-1087во06, 6 червня 2011 року № 21-1161а11, 20
червня 2011 року № 21-76а11, 28 листопада 2011
року № 21-366а11, 19 березня 2012 року).
Зокрема, він зазначав, що Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ, правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16 травня 2003 року за № 376/7697), на
який посилається управління ПФУ,
обґрунтовуючи позовні вимоги щодо
підписання актів звірки розрахунків,
не регулює спірні відносини, які
виникли у цьому випадку, оскільки
встановлене зазначеним Порядком
правило щодо підписання актів звірки
розрахунків підлягає застосуванню
лише за відсутності спору.

Також, є обґрунтованим та законним
судове рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення витрат на поховання ОСОБА_7

Як убачається з матеріалів справи
відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Рівне за
червень 2014 року не прийняло до заліку
для відшкодування позивачеві допомогу
на поховання ОСОБА_7 у розмірі 302,27 грн.
(в т.ч. витрати на доставку 2,27грн.).

Відповідно до частини 8 статті 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на його поховання несе Фонд
згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання (далі -
Порядок), затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 11 липня
2001 року № 826, регулює питання
відшкодування Фондом таких витрат
страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг.

Витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 Порядку).

Згідно з абзацом 2 частини 9 статті 34
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини 4 статті 26 Основ,
частини 2 статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" вбачається, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який визначає правову
основу, економічний механізм та
організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини 8
статті 34 цього Закону, дає підстави
вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Положення п. 4 Порядку, яким зобов'язано
Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на
допомогу на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, котра отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності". Так, зокрема, ст. 21
цього Закону пов'язує виникнення
такого обов'язку зі смертю працівника,
а не з отриманням померлим, який не
працював, зазначеної вище пенсії.

Проте, під час розгляду справи судом
першої інстанції управлінням
Пенсійного фонду України в м. Рівне не
надано доказів на підтвердження
причинного зв'язку смерті гр.ОСОБА_7 з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я (а.с.78), отже, суд
першої інстанції дійшов вірних
висновків про відсутність правових
підстав для відшкодування позивачу
понесених витрат на поховання ОСОБА_7
за рахунок відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м.Рівне.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення, відмовляючи у задоволенні
вимог у названій частині.

Доводи апеляційної скарги управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне не
спростовують зазначених висновків та
не містять фактів невірного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а тому відсутні підстави для
скасування судового рішення в частині
відмови у задоволенні позову.

Також, відсутні підстави і для
скасування судового рішення в частині
задоволення позовних вимог за
апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м.Рівне щодо стягнення
витрат по виплаті та доставці пенсії по
інвалідності, виплаченої ОСОБА_6

Як убачається з матеріалів справи,
позивачем понесені витрати на виплату
та доставку пенсій ОСОБА_6 у розмірі 158,58
грн., що підтверджується розрахунком
витрат пенсії, відповідними актами
звірки та довідками (а.с.6-11).

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі -Основи) встановлено,
що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно з
пунктом 1 статті 25 цих Основ, надаються
такі види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;
медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання
пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ, якщо, після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг,
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд, а тому посилання
відповідача на те, що він не повинен
виплачувати кошти у зв»язку з тим, що
нещасний випадок стався у період
існування Радянського Союзу є
безпідставними.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" дія даного закону
поширюється на осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
на підприємствах, в установах
організаціях, незалежно від форми
власності та господарювання, у
фізичних осіб, та осіб які забезпечують
себе роботою самостійно.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно акту про нещасний випадок на
виробництві форми Н-1 вбачається, що
ОСОБА_6 отримав травму 13 березня 1984 року
саме під час проходження виробничої
практики. Відповідно до вказаного акту
ОСОБА_6 був учнем СПТУ № 1 м. Рівне та не
перебував з останнім у трудових
відносинах, не отримував заробітної
плати та не мав укладеного трудового
договору (а.с.60-62).

При цьому, перелік осіб, які підлягають
обов'язковому страхуванню від
нещасного випадку передбачений
статтею 8 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі-Закону)
обов'язковому страхуванню від
нещасного випадку підлягають, зокрема
учні та студенти навчальних закладів,
клінічні ординатори, аспіранти,
докторанти, залучені до будь-яких робіт
під час, перед або після занять; під час
занять коли вони набувають професійних
навичок; у період проходження
виробничої практики (стажування),
виконання робіт на підприємствах.

До зазначеного переліку, окрім іншого,
належать особи, які працюють на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших підприємствах, передбачених
законодавством про працю.

Для страхування від нещасного випадку
на виробництві не потрібно згоди або
заяви працівника. Страхування
здійснюється в безготівковій формі.
Всі особи, перелічені у статті 8 цього
Закону, вважаються застрахованими з
моменту набрання чинності цим Законом
незалежно від фактичного виконання
страхувальниками своїх зобов'язань
щодо сплати страхових внесків (ч.1 ст.10
Закону).

Страховим випадком є нещасний випадок
на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг (ч.2 ст.13 Закону).

З огляду на викладене, є обгрунтованими
висновки суду першої інстанції про те,
що випадок із ОСОБА_6 є нещасним,
отриманим не на виробництві і не під
час виконання трудових обов'язків, але
з підстав, передбачених ст. 8 вказаного
вище Закону, тому призначена ОСОБА_6
пенсія по інвалідності загального
захворювання виплачується Пенсійним
фондом на загальних підставах та має
відшкодовуватись за рахунок страхових
коштів Фонду.

Такий висновок суду першої інстанції
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, висловлену в
аналогічних справах (від 20 березня 2007
року № 21-1087во06, від 12 червня 2012 року №
21-165а12, 21 травня 2013 року № 21-129а13, від 12
листопада 2013 року №21-388а13 та від 17.06.2014
року №21-185а14), яка відповідно до ст.244-2
КАС України, є обов"язковою для усіх
судів України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують зазначених висновків
суду першої інстанції, а тому підстави
для скасування судового рішення у
названій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне
Рівненської області та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Рівне
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "01" жовтня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Управління Пенсійного
фонду України в м.Рівне Рівненської
області вул.Відінська,41,м.Рівне,33018

3- відповідачу Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Рівне
вул.Чорновола,66,М.Рівне,33000

- ,