Справа № 759/8749/14-а
Суддя: Наборозняк М. І.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ун. № 759/8749/14-а
пр. № 2-а/759/281/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року.
Святошинський районний суд м.Києва у
складі судді Наборозняка М.І., за
участю секретаря Дюрич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у
Святошинському районі м.Києва про
визнання дій протиправними,
перерахунок та виплату
недоплаченої соціальної допомоги як
дитині війни,

встановив,

Позивач 21.05.2014 року звернувся з
адміністративним позовом до суду
відповідача , в якому просить про
визнання дій відповідача щодо не
нарахування та виплати
недоплаченої соціальної допомоги як
дитині війни в розмірі 30% від
мінімальної пенсії протиправними;
зобов*язати відповідача провести
перерахунок та виплату
недоплаченої соціальної допомоги як
дитині війни в розмірі 30% від
мінімальної пенсії « з 01.01.2006 року по
теперішній час».

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача надав
письмові заперечення, в яких позов
не визнав, вказав, що допомога
позивачу нараховувалась в розмірах,
визначених Кабінетом Міністрів
України , виходячи із наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на
відповідний рік.

Суд, дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню за таких обставин.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі після
їх безпосереднього, повного та
об*єктивного дослідження, ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили.

Суд залишив без розгляду вимоги
позивача за період по 21.12.2013 року,
оскільки позивач пропустив 6-ти
місячний строк звернення до суду.

В рішенні Конституційного Суду
України №3-рп/2012 від 25.01.2012 року
зазначено:

- в аспекті конституційного
подання положення статті 1, частин
першої, третьої статті 95 Конституції
України у системному зв'язку з
положеннями статті 3, частини першої
статті 17,

частини третьої статті 22, статей 46, 48
Основного Закону України треба
розуміти так, що однією з ознак України
як соціальної держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості.

- В аспекті конституційного
подання положення частини другої
статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116
Конституції України треба розуміти
так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

- В аспекті конституційного
подання положення частини другої
статті 95, частини другої статті 124,
частини першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті 19,
частини першої статті 117 Конституції
України треба розуміти так, що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Отже з його змісту випливає висновок
про те, що розмір допомоги позивача
має право визначати (встановлювати
Кабінет Міністрів України. Як
зазначив представник відповідача
саме в такому розмірі виплачується
допомога позивачу (як дитині війни).

Представник відповідача не надав
жодних доказів про протилежне.

Тому суд вважає пояснення
представника відповідача
обґрунтованими, а позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 158-163 КАС України,

вирішив:

Позов відхилити.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана на адресу до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
районний суд протягом 10 днів з дня
отримання її копії.

Суддя