Справа № 817/3238/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3238/14

14 листопада 2014 року 12год. 49хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Борискіна С.А. за участю секретаря
судового засідання Вавелюк А.І та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

прокурор: Дудкіна О.А.;

позивача: представник Драганчук В.В.;

відповідача: представник Плахотнюк
С.Ю.;

третьої особи відповідача: ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Прокурор Рівненського району
Рівненської області в інтересах
держави в особі Верхівська сільська
рада Рівненського району Рівненської
області до Реєстраційна служба
Рівненського районного управління
юстиції Рівненської області
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_3 про скасування
рішення державного реєстратора
ВСТАНОВИВ:

Прокурор Рівненського району
Рівненської області звернувся з
позовом в інтересах держави в особі
Верхівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області до Реєстраційної служби
Рівненського районного управління
юстиції Рівненської області про
скасування рішення від 20.02.2014 року №
11068050 про державну реєстрацію права
власності на земельну ділянку за
ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.53 КАС України
суд залучив до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, гр. ОСОБА_3

В судовому засіданні прокурор та
представник позивача позовні вимоги
підтримали та пояснили, що державний
реєстратор Реєстраційної служби
Рівненського районного управління
юстиції Рівненської області 20.02.2014 року
прийняв рішення № 11068050 про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер
:08:000:0494, яка розташована за
адресою: Рівненська область,
Рівненській район, с. Верхівськ, за
ОСОБА_3 з порушенням вимог чинного
законодавства. Так, у відповідності до
ст. 22 Земельного кодексу України, що
діяв на час відповідних правовідносин,
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.
Враховуючи, що ОСОБА_3, маючи рішення
сільської ради про передачу йому у
приватну власність земельної ділянки,
до землевпорядної організації за
виготовленням технічної документації
і державного акту не звернувся, межі
земельної ділянки не були встановлені
на місцевості, то він не набув права
користування чи права власності на
земельну ділянку.

У відповідності до п. 43 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 868 від 17.10.2013 (далі - Порядку № 868), для
проведення державної реєстрації
речових прав на земельну ділянку в
разі, коли в документах, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на земельну
ділянку, відсутні відомості про її
кадастровий номер, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає витяг з
Державного земельного кадастру про
таку земельну ділянку. У витязі з
Державного земельного кадастру, який
надавався ОСОБА_3 для реєстрації
земельної ділянки Реєстраційній
службі Рівненського районного
управління юстиції, вказано, що
власником спірної земельної ділянки є
ОСОБА_4 Таким чином, технічна
документація, як це передбачено п. 1
Розділу Х Перехідних положень
Земельного кодексу України 2001 року, на
спірну земельну ділянку ОСОБА_3 не
розроблялася, та спірна земельна
ділянка, в порядку, встановленому
Законом України «Про Державний
земельний кадастр», за ОСОБА_3 не
реєструвалася.

Згідно з п. 15 Порядку № 868 під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями. Тому, перевіривши надані
ОСОБА_3 і виявивши у витязі з державного
земельного кадастру від 17.02.2014 рок №
НВ-014, що власником земельної
ділянки є не заявник ОСОБА_3, а інша
особа - ОСОБА_4, державний реєстратор
згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» був
зобов'язаний відмовити ОСОБА_3 у
реєстрації права власності на цю
земельну ділянку.

З наведених підстав прокурор та
представник позивача просили позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, подав
письмові заперечення та пояснив, що
відповідач діяв відповідно до вимог
чинного законодавства. Так, одночасно з
зазначеним вище витягом з державного
земельного кадастру щодо права
власності на спірну земельну ділянку
ОСОБА_4, ОСОБА_3 надав рішення
Апеляційного суду Рівненської області
від 10.02.2010 року у справі № 22-262/2010 про
визнання недійним акту на право
власності ОСОБА_4 на цю земельну
ділянку. Тому невідповідність між
заявленим ОСОБА_3 правом власності на
земельну ділянку та вже
зареєстрованими до 1 січня 2013 року
правом власності на цю саму земельну
ділянку за ОСОБА_4, яка вбачалась з
вищезгаданого витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку, на його думку, усувалась
рішенням суду Апеляційного суду
Рівненської області від 10 лютого 2010
року. Враховуючи, що законодавство про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, яке
діяло з 01 січня 2013 року до моменту
проведення реєстрації права власності
ОСОБА_3 на земельну ділянку, не
передбачало здійснення державними
реєстраторами органів державної
реєстрації прав скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно, проведеної до 1 січня 2013 року,
тому державний реєстратор з метою
додержання прав третьої особи був
зобов'язаний прийняти рішення щодо
державної реєстрації права власності
за ОСОБА_3 Представник відповідача
просив у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_3 також просив у
задоволенні позову відмовити та
пояснив, що для реєстрації права
власності на земельну ділянку площею
0,15 га, яка розташована за адресою:
Рівненська область, Рівненській район,
с. Верхівськ, подав до відповідача
наступні документи:

- копію рішення Верхівської сільської
ради народних депутатів Рівненського
району Рівненської області «Про
передачу земельних ділянок у приватну
власність та постійне користування»
від 26 червня 1998 року № 11 (архівний витяг
Рівненської районної державної
адміністрації від 27 грудня 2007 за № 1381);

- витяг з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку від
17.02.2014 року № НВ-014, виданий за
заявою ОСОБА_3 державним кадастровим
реєстратором Управління
Держземагентства у Рівненському
районі Ващишиною Н.О., щодо права
власності за спірну земельну ділянку
за ОСОБА_4;

- копію рішення Апеляційного суду
Рівненської області від 10 лютого 2010
року у справі № 22-262/2010 за позовом
ОСОБА_3 до Верхівської сільської ради,
ОСОБА_4 про визнання дій протиправними,
визнання незаконним та скасування
рішення Верхівської сільської ради від
22 квітня 2003 року, визнання державного
акта на право власності на земельну
ділянку недійсним, згідно з яким було
визнано незаконним та скасовано
рішення Верхівської сільської ради від
22.04.2003 № 68 в частині виділення
земельної ділянки ОСОБА_4 і визнано
недійсним державний акт серії ЯИ № 063497
від 26.11.2009 про право власності ОСОБА_4 на
земельну ділянку.

Вважає, що цих документів було
достатньо для реєстрації за ним права
власності, а тому рішення відповідача є
правомірним.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення прокурора,
представників сторін та третьої особи,
дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення повністю з наступних
підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII
(далі - Закону № 1789) прокурорський
нагляд за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

В силу частини першої статті 19 Закону №
1789 предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є: відповідність
актів, які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам; додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав; додержання законів,
що стосуються економічних,
міжнаціональних відносин, охорони
навколишнього середовища, митниці та
зовнішньоекономічної діяльності. При
цьому, перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора.

Згідно зі статтею 23 Закону № 1789
прокурор має право внесення подань, які
є актами реагування на виявлені
порушення закону.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті
23 Закону № 1789 у разі відхилення подання
в цілому чи частково або
неповідомлення прокурора про
результати розгляду подання, а також
якщо подання не вносилося, прокурор
може звернутися до суду щодо: визнання
незаконним нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; визнання протиправними
дій чи бездіяльності, зобов'язання
вчинити певні дії або утриматися від
вчинення певних дій.

Ці вимоги кореспондують положенню
частини п'ятої статті 105 та абзацу
одинадцятому частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до яких
адміністративний позов суб'єкта
владних повноважень може містити інші
вимоги у випадках, встановлених
законом, а суд за адміністративним
позовом суб'єкта владних повноважень
може прийняти іншу постанову у
випадках, встановлених законом. Тому,
звертаючись до суду з вимогами,
передбаченими частиною п'ятою статті 23
Закону №1789, прокурор діє як посадова
особа органу державної влади.

Органом, уповноваженим державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах, є Верхівська
сільська рада Рівненського району, яка
у відповідності до ст.122 Земельного
кодексу України уповноважена
розпоряджатися землями житлової та
громадської забудови в межах населених
пунктів.

З огляду на зазначене такі справи,
незалежно від статусу відповідача,
предметно підсудні окружним
адміністративним судам. Відтак, суд
вважає, що прокурор правомірно, у межах
повноважень звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з цим
позовом.

Судом встановлено, що згідно з рішенням
Верхівської сільської ради № 12 від
26.06.1998 ОСОБА_3 виділено під
індивідуальне житлове будівництво в
селі Верхівськ земельну ділянку,
площею 0,15 га (а.с.11).

Рішенням сесії Верхівської сільської
ради № 11 від 26.06.1998 відповідно до
Декрету КМУ від 26.12.1992 №15 «Про
приватизацію земельних ділянок»
ОСОБА_3 передано у приватну власність
для будівництва та обслуговування
житлових будинків в селі Верхівськ
земельну ділянку, площею 0,15 га (а.с.10).

Крім того, відповідно до рішення
Верхівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області № 747 від 29.05.2009 ОСОБА_4 передано
у приватну власність земельну ділянку,
площею 0,15 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в селі
Верхівськ Рівненського району
Рівненської області. Право власності
на вказану земельну ділянку посвідчено
державним актом серії ЯИ №063497 та
присвоєно кадастровий номер земельній
ділянці :08:000:0494 (а.с.29-33).

08.12.2009 рішенням Рівненського районного
суду ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
позову до Верхівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області, ОСОБА_4 про визнання дій
протиправними, скасування рішення
Верхівської сільської ради
Рівненського району від 22.04.2003,
визнання державного акта недійсним,
зобов'язання вчинення певних дій,
стягнення моральної шкоди (а.с.14-16).
Апеляційний суд Рівненської області
10.02.2010 скасував вищевказане рішення
суду та ухвалив нове, яким визнано
незаконним та скасовано рішення № 68
Верхівської сільської ради від 22.04.2003 в
частині виділення спірної земельної
ділянки ОСОБА_4, визнано недійсним
державний акт серії ЯИ № 063497 від 26.11.2009
про право власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку, зобов'язано Верхівську
сільську раду встановити межі
земельної ділянки, яка виділена
рішенням Верхівської сільської ради
від 26.06.1998 № 11 ОСОБА_3 у користування в с.
Верхівськ Рівненського району (а.с.17-18).

В подальшому ОСОБА_3 звернувся до
Рівненського районного суду з позовом
до Верхівської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області та ОСОБА_4 про
визнання права власності на спірну
земельну ділянку та усунення перешкод
у користуванні майном. Рішенням
Рівненського районного суду від 30.08.2013
ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
вищевказаного позову (а.с.19-23). Ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 23.10.2013 дане рішення суду залишено
без змін (а.с.24-25). Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ 12.02.2014 касаційну
скаргу ОСОБА_3 відхилив, залишивши
прийняті рішення судів без змін
(а.с.26-27).

17 лютого 2014 року ОСОБА_3 подав до
Реєстраційної служби Рівненського
районного управління юстиції
Рівненської області заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень №5523696
щодо земельної ділянки площею 0,15 га в
селі Верхівськ Рівненського району
Рівненської області, кадастровий номер
земельній ділянці :08:000:0494 (а.с.147).
До заяви ним було долучено наступні
документи:

- копію рішення Верхівської сільської
ради народних депутатів Рівненського
району Рівненської області «Про
передачу земельних ділянок у приватну
власність та постійне користування»
від 26 червня 1998 року № 11 (архівний витяг
Рівненської районної державної
адміністрації від 27 грудня 2007 за № 1381)
(а.с.152);

- витяг з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку від
17.02.2014 року № НВ-014, згідно з яким
право власності на цю земельну ділянку
зареєстроване за ОСОБА_4 (а.с.159-161);

- копію рішення Апеляційного суду
Рівненської області від 10 лютого 2010
року у справі № 22-262/2010 за позовом
ОСОБА_3 до Верхівської сільської ради,
ОСОБА_4 про визнання дій протиправними,
визнання незаконним та скасування
рішення Верхівської сільської ради від
22 квітня 2003 року, визнання державного
акта на право власності на земельну
ділянку недійсним, згідно з яким було
визнано незаконним та скасовано
рішення Верхівської сільської ради від
22.04.2003 № 68 в частині виділення
земельної ділянки ОСОБА_4 і визнано
недійсним державний акт серії ЯИ № 063497
від 26.11.2009 про право власності ОСОБА_4 на
земельну ділянку (а.с.153-158).

20 лютого 2014 року державним
реєстратором Рівненського районного
управління юстиції було прийняте
рішення № 11068050 про державну реєстрацію
права приватної власності на земельну
ділянку, що розташована у Рівненській
області, Рівненському районі, с.
Верхівськ, кадастровий № :08:000:0494
(а.с.163).

Аналізуючи спірні правовідносини, суд
зазначає таке. У відповідності до ст. 22
Земельного кодексу України, що діяв на
час виникнення правовідносин, право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.
Враховуючи, що ОСОБА_3, маючи рішення
сільської ради про передачу йому у
приватну власність земельної ділянки,
до землевпорядної організації за
виготовленням технічної документації
і державного акту не звернувся, межі
земельної ділянки землевпорядною
організацією не були встановлені на
місцевості, то зазначена особа не
набула права користування чи права
власності на земельну ділянку. Вказане
також встановлено і в рішенні
Рівненського районного суду від 30.08.2013
у справі № 2-2455/11 (а.с.19-23).

У відповідності до п. 1 Розділу Х
Перехідних положень Земельного
кодексу України встановлено, що
рішення про передачу громадянам
України безоплатно у приватну
власність земельних ділянок, прийняті
органами місцевого самоврядування
відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992
"Про приватизацію земельних ділянок", є
підставою для виготовлення та видачі
цим громадянам або їх спадкоємцям
державних актів на право власності на
земельну ділянку за технічною
документацією щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку.

Стаття 125 Земельного кодексу України
передбачає, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 202 Земельного кодексу
України державна реєстрація земельних
ділянок здійснюється у Державному
земельному кадастрі в порядку,
встановленому Законом. Відповідно до
ст. 24 Закону України «Про Державний
земельний кадастр» державна
реєстрація земельної ділянки
здійснюється при її формуванні шляхом
відкриття Поземельної книги на таку
ділянку. Згідно ч.3 цієї ж статті
державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється за заявою особи, якій за
рішенням органу виконавчої влади,
органу місцевого самоврядування
надано дозвіл на розроблення
документації із землеустрою, що є
підставою для формування земельної
ділянки при передачі її у власність чи
користування із земель державної чи
комунальної власності, або
уповноваженої нею особи.

Стаття 30 вищевказаного Закону
встановлює, що орган, який здійснює
ведення Державного земельного
кадастру, одночасно з державною
реєстрацією земельної ділянки надає
органу державної реєстрації прав
інформацію про: державну реєстрацію
земельної ділянки (дату державної
реєстрації, орган, що здійснив таку
реєстрацію); кадастровий номер, площу,
місце розташування земельної ділянки;
кадастровий план зареєстрованої
земельної ділянки в електронній
(цифровій) формі.

У відповідності до пункту 43 Порядку №
868 для проведення державної реєстрації
речових прав на земельну ділянку в
разі, коли в документах, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на земельну
ділянку, відсутні відомості про її
кадастровий номер, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає витяг з
Державного земельного кадастру про
таку земельну ділянку.

Згідно ст. 24 Закону України «Про
Державний земельний кадастр» на
підтвердження державної реєстрації
земельної ділянки заявнику безоплатно
видається витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку. Витяг містить всі відомості
про земельну ділянку, внесені до
Поземельної книги. Складовою частиною
витягу є кадастровий план земельної
ділянки.

Частиною 5 ст. 38 вказаного Закону
встановлено, що на отримання
відомостей Державного земельного
кадастру про земельну ділянку мають
право власник (власники) та користувачі
земельної ділянки або уповноважені ним
особи.

У витязі з Державного земельного
кадастру, який був наданий ОСОБА_3 17.02.2014
року Реєстраційній службі
Рівненського районного управління
юстиції, зазначено, що власником
спірної земельної ділянки є ОСОБА_4
(а.с.159-161). Таким чином, судом
встановлено та ОСОБА_3 не
заперечувалось, що технічна
документація, як це передбачено п. 1
Розділу Х Перехідних положень
Земельного кодексу України, на спірну
земельну ділянку ОСОБА_3 не
розроблялася, ця земельна ділянка в
порядку, встановленому Законом України
«Про Державний земельний кадастр», за
ним не реєструвалася.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004р. №1952-ІУ (далі - Закону № 1952),
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952 та п.
15 Порядку № 868 під час розгляду заяви і
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими правами
на нерухоме майно та обтяженнями.

Відповідно до п. 4 частини 1 статті 24
Закону №1952 у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено.

Судом на підставі досліджених доказів
встановлено, що у наданих ОСОБА_3 для
реєстрації документах: витязі з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку від 17.02.2014 року №
НВ-014, згідно з яким право
власності на цю земельну ділянку
зареєстроване за ОСОБА_4, та копії
рішення Апеляційного суду Рівненської
області від 10 лютого 2010 року у справі №
22-262/2010 за позовом ОСОБА_3 до Верхівської
сільської ради, ОСОБА_4, згідно з яким
було визнано незаконним та скасовано
рішення Верхівської сільської ради від
22.04.2003 №68 в частині виділення земельної
ділянки ОСОБА_4 і визнано недійсним
державний акт серії ЯИ № 063497 від 26.11.2009
про право власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку, наявна суперечність між
зареєстрованим правом на зазначену
земельну ділянку ОСОБА_4 та заявленим
правом ОСОБА_3

Системно проаналізувавши вказані
вимоги чинного законодавства, суд
дійшов переконання, що для реєстрації
права власності на спірну земельну
ділянку ОСОБА_3 мав надати державному
реєстратору згідно із зазначеними вище
вимогами ч.3 ст. 24 Закону України «Про
Державний земельний кадастр» та
пунктом 43 Порядку № 868 витяг з
Державного земельного кадастру про
державну реєстрацію цієї земельної
ділянки на підставі виготовлених
технічних документів, зареєстрований
на своє ім'я. Оскільки ОСОБА_3 такий
документ наданий не був, а
представлений витяг містив відомості
щодо права власності на спірну ділянку
за ОСОБА_4, державний реєстратор у
зв'язку з наявністю суперечностей між
заявленим та зареєстрованими правами
був зобов'язаний відмовити ОСОБА_3 у
проведенні реєстрації права власності
на земельну ділянку. Проте, не зважаючи
на це, державний реєстратор прийняв
незаконне рішення від 20.02.2014 року №
11068050 про державну реєстрацію права
власності на земельну ділянку за
ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Враховуючи офіційний характер
державної реєстрації, яка є
підтвердженням державою факту
виникнення права власності на земельну
ділянку, рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Рівненського
районного управління юстиції
Рівненської області про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
20.02.2014 №11068050 суперечить вимогам
законності та обґрунтованості, а
відтак є протиправним та підлягає
скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що прокурор та представник
позивача на підставі належних та
допустимих доказів повністю довели
обґрунтованість позовних вимог, у той
час як відповідач та третя особа на
стороні відповідача на довели
правомірності рішення державного
реєстратора від 20.02.2014 року № 11068050.

Вирішуючи питання щодо способу
задоволення позовних вимог, враховуючи
вимоги п.1 ч.2 ст.162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень і про
скасування або визнання нечинним
рішення, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог в спосіб визнання оскаржуваного
рішення протиправним та його
скасування.

За наведених підстав позовні вимоги
підлягають до задоволенні повністю.

Судові витрати не присуджуються,
оскільки відсутні докази їх сплати.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Рівненського
районного управління юстиції
Рівненської області від 20.02.2014 року №
11068050 про державну реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку
площею 0,15 га, кадастровий номер
:08:000:0494, в с. Верхівськ
Рівненського району Рівненської
області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Борискін
С.А.