Справа № 810/5073/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5073/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лиска
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Бабенка К.А., Костюк Л.О.

при секретарі:
Пакіж О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі -
Позивач) звернулось до суду із
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
(далі - Відповідач) у якому просило
визнати протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості №100250002/2014/000066/2 від 11.02.2014 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2014 року зазначений адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши представника відповідача,
який прибув у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову - змінити, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, змінити постанову
суду.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами
для зміни постанови суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального
права.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
05 червня 2012 р. між ТОВ «Фоззі-Фуд»
(покупець) та Компанією "Guangxi Yikai Industry and
Trade Co., Ltd", Китай (продавець), укладено
контракт № 044-11S/2012 (далі по тексту -
контракт), за умовами якого продавець
продає, а покупець купує продукцію -
вішалки і щітки для одягу (товари) в
асортименті, кількості та за цінами,
визначеними інвойсами, які є
невід'ємною частиною контракту.

На виконання умов названого контракту
позивач неодноразово ввозив на
територію України товари (вішалки для
одягу).

11.02.2014 року під час чергового ввезення
позивачем на митну територію України
товарів - виробів із дерева вішалок для
одягу (код УКТЗЕД ) , вішалок для
одягу з недорогоцінних металів, країна
виробництва Китай, виробник Guangxi Yikai
Industry and Trade Co., Ltd та з метою їх митного
оформлення, було подано до відповідача
вантажно-митна декларація №
100250002/2013/061320 та зазначені в графі 44 цієї
декларації інші документи.

Митним органом, з метою перевірки
вартості імпортованих товарів, було
витребувано від позивача додаткові
документи, перелік яких наведено у
протоколі обробки електронного
документу.

Проте, позивачем було подано до
відповідача частину витребуваних
документів, з письмовим поясненням
щодо неможливості подати один з
витребуваних документів.

11.02.2014 року Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів було прийнято
рішення №100250002/2014/000066/2 (далі по тексту -
оскаржуване рішення), яким визначено
митну вартість імпортованих позивачем
товарів за шостим (резервним методом).

Не погоджуючись з оскаржуваним
рішенням, позивач звернувся до суду з
даним адміністративним позовом за
захистом своїх прав та законних
інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення
вимог адміністративного позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
неподання декларантом окремих
додаткових документів не впливає на
правильність визначення позивачем
митної вартості товарів за першим
методом, що підтверджується наданими
до органу доходів і зборів для митного
оформлення основними документами.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, які досліджено
судом апеляційної інстанції в повному
обсязі, позивачем для підтвердження
заявленої митної вартості товару
надано всі необхідні документи
відповідно до положень ст. 53 Митного
кодексу України ( далі по тексту - МК
України).

11.02.2014 року, мало місце чергове ввезення
позивачем на митну територію України
товарів - виробів із дерева вішалок для
одягу та вішалок для одягу з
недорогоцінних металів, країна
виробництва Китай, виробник Guangxi Yikai
Industry and Trade Co., Ltd., відповідно до
контракту.

З метою митного оформлення зазначених
товарів позивачем було подано всі
визначені митним законодавством
документи, які досліджені судом першої
інстанції та колегією суддів
апеляційної інстанції в повному
обсязі.

Згідно з переліченими документами
митна вартість товарів була визначена
з урахуванням ціни, зазначеної у
контракті та інвойсі, тобто, за
основним (першим) методом.

Проте, оскаржуваним рішенням, митну
вартість товару, що імпортується
відповідачем скориговано із
застосування резервного методу
відповідно до ст.64 МК України.

Крім того, на підставі ст. 53 МК України
митний орган витребував у декларанта
додаткові документи, а саме: якщо
рахунок сплачено - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; для
підтвердження витрат на
транспортування декларантом
відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ необхідно
подати транспортні (перевізні)
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів (п. III
Правил затверджених наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.2012 № 599); копію імпортної ліцензії,
якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

11.02.2014 року позивач надав митному
органу додатково витребувані
документи, а саме: прайс-лист;
комерційну пропозицію; рахунок на
перевезення; договір на перевезення;
калькуляцію; платіжне доручення в
іноземній валюті від 16.01.2014 р. № 13585;
виписку з бухгалтерської документації,
та письмово повідомив про неможливість
подати інші документи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
надання додаткових документів є
необхідним у разі потреби
підтвердження задекларованої
декларантом митної вартості товару за
першим методом, викликаної
обґрунтованими сумнівами митного
органу в достовірності відомостей, які
містяться в поданих до митного
оформлення товару документах.

Крім того, колегія суддів апеляційної
інстанції погоджує висновок суду
першої інстанції, що первинні та
додаткові документи надані позивачем,
в повній мірі ідентифікують оцінювані
товари та містять об'єктивні і
достовірні дані, що піддаються
обчисленню та підтверджують їх ціну, що
підлягає сплаті на користь продавця,
тобто підтверджують митну вартість
зазначених товарів за ціною договору, а
тому мали бути визначені митним
органом за першим методом.

Проте, відповідачем не надано суду
жодного документа на підтвердження
застосування ним послідовно 2, 3, 4 та 5
методів визначення митної вартості
товарів.

З 01.06.2012 р. набрав чинності новий МК
України від 13.03.2012 р. № 4495-VІ, який,
зокрема, встановлює порядок визначення
митної вартості імпортованих товарів
та правила її декларування визначені.

Відповідно до ч.1 ст. 49, ч.2 ст. 51 МК
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари. Митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорт, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.52 МК України заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

У випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 МК
України).

Відповідно до ч.2, 3 ст.53 Кодексу,
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини першої ст.244-2
кодексу адміністративного судочинства
України, зокрема, суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Суд апеляційної інстанції бере до
уваги постанову Верховного Суду
України від 11.09.2012 у справі № 21-262а12 в
якій зазначено, що ненадання
декларантом запитуваних митним
органом документів, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, вимоги якої
відповідачем не виконано.

Проте, оскаржуване рішення приймалось
структурним підрозділом Київської
міжрегіональної митниці - митним
постом «Західний», а тому колегія
суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку про необхідність
зміни оскаржуваної постанови суду
першої інстанції в її резолютивній
частині.

В зв'язку з зазначеним, судова колегія
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції правильно по суті вирішено
справу, але з помилковим застосуванням
норм процесуального права в зв'язку з
чим, апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова
Київського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2014 року зміні в резолютивній частині.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 вересня
2014 року в її резолютивній частині
змінити. Викласти другий абзац в
наступній редакції:

«Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів в особі
структурного підрозділу Митний пост
«Західний» про коригування заявленої
митної вартості № 100250002/2014/000066/2 від
11.02.2014 року».

В іншій частині постанову Київського
окружного адміністративного суду від 22
вересня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційну скаргу може
бути подано безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з
дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
К.А. Бабенко

Л.О. Костюк

Головуючий суддя

Кобаль М.І.

Судді:

Бабенко К.А

Костюк Л.О.