Справа № 809/3418/14
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р.
№ 809/3418/14

11 год. 35 хв.
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Мулі Х.О.

за участю відповідача,
представника відповідача Сапіжака І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі до старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області Сапіжака
Івана Івановича, управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області про
визнання дій неправомірними,
скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

29.08.2014 року управління Пенсійного фонду
України в Рожнятівському районі (далі -
позивач) звернулося до суду з
адміністративним позовом до старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області Сапіжака
Івана Івановича (відповідач) про
визнання дій неправомірними,
скасування рішень.

Ухвалою Рожнятівського районного суду
від 29.08.2014 року відкрито провадження в
адміністративній справі.

Ухвалою Рожнятівського районного суду
від 30.09.2014 року дану справу передано на
розгляд до Івано-Франківського
окружного адміністративного суду.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 29.10.2014 року
залучено до участі у справі як другого
відповідача - управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
постанови про накладення штрафу та про
стягнення виконавчого збору від 13.08.2014
року у ВП № 42424255, винесенні старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області
неправомірно, а відтак на думку
позивача підлягають скасуванню.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав суду клопотання про розгляд
справи без участі уповноваженого
представника, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі.

Відповідач та представник відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області у судовому
засіданні позов не визнав з підстав,
наведених у письмових поясненнях.
Зокрема зазначив, що 07.03.2014 року
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання рішення
Рожнятівського районного суду
Івано-Франківської області, про що
винесена відповідна постанова.
Одночасно позивачу запропоновано у
добровільному порядку у строк до семи
днів виконати вищевказане рішення суду
та роз'яснено, що у разі ненадання
боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочато примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з провадженням виконавчих дій. Суду
пояснив, що позивачем у встановлений
термін добровільно вимоги виконавчих
листів виконано частково, у зв'язку з
чим і було винесено оскаржувані
постанови, які на його думку прийняті у
межах та у спосіб, передбачений
Конституцією України та Законом
України "Про виконавче провадження".
Крім того вказав, що згідно практики
ЄСПЛ відсутність коштів не є підставою
для невиконання чудового рішення.
Просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах адміністративної
справи письмові докази, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов до висновку
про часткову обґрунтованість позовних
вимог з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що 28.02.2014 року
Рожнятівським районним судом
Івано-Франківської області видано
виконавчий лист, згідно якого
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Рожнятівському районі
Івано-Франківської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_2 основної
пенсії в розмірі не менше 8-ми
мінімальних пенсій за віком, починаючи
з 18.07.2010 року відповідно до ст.54, ч. 3 cт. 67
Закону України, "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок чорнобильської
катастрофи" із врахуванням ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
виплачених сум. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі
Івано-Франківської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_2
додаткової пенсії в розмірі 75% від
мінімальної пенсії за віком починаючи
з 18.07.2010 року відповідно до ст.50, ч. 3 ст.67
Закону України, "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок чорнобильської
катастрофи" із врахуванням ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
виплачених сум.

У судовому засіданні встановлено, що
07.03.2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області Сапіжаком
Іваном Івановичем відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа за № 2-а/0913/131/2011 від
28.02.2014 року, та запропоновано боржнику
протягом семи днів добровільно
виконати рішення Рожнятівського
районного суду Івано-Франківської
області.

Дана постанова надіслана управлінню
Пенсійного фонду України в
Рожнятівському супровідним листом за
№ 04.1-12/976 від 07.03.2014 року та отримана
останнім 02.04.2014 року, що
підтверджується підписом посадової
особи боржника на вищевказаному
супровідному листі.

Судом встановлено, що 13.08.2014 року
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області Сапіжаком
Іваном Івановичем винесено постанови
про стягнення з управління Пенсійного
фонду України в Рожнятівському районі 1
360,00 грн. виконавчого збору та про
накладення штрафу в розмірі 680 грн. (ВП
№ 42424255).

У судовому засіданні встановлено, що
оскаржувані рішення отримані
позивачем 21.08.2014 року, що
підтверджується підписом посадової
особи боржника на супровідних листах
за № 04-1-12/3678 від 14.08.2014 року та за № №
04-1-12/3680 від 14.08.2014 року.

За наслідками судового розгляду суд не
погоджується з правомірністю
винесення вищевказаних постанов з
огляду на нижчевикладене.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спірні правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються в першу чергу
Законом України "Про виконавче
провадження", а також іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими на підставі та на виконання
цього Закону.

У відповідності до ст. 6 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно вимог ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства (далі-
КАС) України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 89 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - юридичну особу в розмірі від
сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання виключно у разі невиконання
у встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, без поважних
причин.

Отже правомірність дій державного
виконавця щодо винесення постанови
про накладення штрафу має бути
підтверджена не тільки фактом
невиконання позивачем рішення
Рожнятівського районного суду, але і
відсутністю в управління Пенсійного
фонду України в Рожнятівському районі,
як боржника, поважних причин, які б
зумовили неможливість виконання цього
рішення.

Як вбачається з дослідженого в
судовому засіданні листа управління
Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі від 07.04.2014 року
за № 1732/06, наявного в матеріалах справи,
позивач повідомив, що на виконання
рішення Рожнятівського районного суду
ОСОБА_2 було проведено перерахунок
основної та додаткової пенсії за
період з 18.07.2010 року по 22.07.2011 року, в
результаті якого вищезазначеній особі
нарахована доплата в розмірі 63 670, 44
грн. Однак у зв'язку із відсутністю
відповідного фінансування з
Державного бюджету України доплата в
розмірі 63 670, 44 стягувачу не виплачена.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного Кодексу
України будь-які бюджетні зобов'язання
та платежі з бюджету здійснюються за
наявності відповідного бюджетного
призначення; бюджетні призначення
встановлюються законом про Державний
бюджет України у порядку, визначеному
цим Кодексом; зміни розмірів, мети та
обмеження в часі бюджетних призначень,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, здійснюється за наявності у
законі про Державний бюджет України
відповідного положення.

Так Конституція України не містить
норм, які б встановлювали ієрархічну
залежність одних законів від інших.
Прийняті Верховною Радою України
закони є актами рівної юридичної сили.
Єдиним законом України, який
Конституція України виокремлює серед
інших, є закон про Державний бюджет
України. Зокрема, суттєві його
відмінності полягають у тому, що згідно
з Конституція України цей закон
приймається щорічно та має визначений
термін дії (частина перша статті 96
Конституції), суб'єктом права
законодавчої ініціативи щодо цього
Закону є тільки Кабінет Міністрів
України (частина друга статті 96
Конституції). Крім цього, відповідною
конституційною нормою чітко окреслено
коло питань, які можуть бути
врегульовані тільки цим законом. А
саме, виключно законом про Державний
бюджет України визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків
(частина друга статті 95 Конституція
України.) За цим конституційним
приписом у разі якщо застосування
пільг, компенсацій та гарантій для
певних категорій громадян, у тому числі
виплата грошової допомоги для
ветеранів війни, потребує фінансування
за рахунок коштів Державного бюджету
України, його обсяги не можуть
визначатися будь-яким іншим законом,
крім закону про Державний бюджет
України. До того ж при визначенні таких
обсягів повинні враховуватися вимоги
статті 95 Конституції України щодо
справедливого і неупередженого
розподілу суспільного багатства між
громадянами і територіальними
громадами (частина перша) та
збалансованості бюджету України
(частина третя), тобто усі суспільні
потреби, які тягнуть за собою видатки з
Державного бюджету України, мають бути
задоволені виходячи з фінансових
можливостей держави. Такі самі
концептуальні підходи закріплені,
зокрема, в положеннях статті 22
Загальної декларації прав людини,
згідно з якими кожна людина як член
суспільства має право на соціальне
забезпечення, здійснення необхідних
для підтримання її гідності, вільного
розвитку її особи прав у економічній,
соціальній і культурній галузях за
допомогою національних зусиль і
міжнародного співробітництва та
відповідно до структури і ресурсів
кожної держави.

Законом України "Про внесення змін до
закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", ";Про Державний
бюджет України на 2012 рік", ";Про
Державний бюджет України на 2013 рік" Про
Державний бюджет України на 2014 рік"
встановлено, що у 2011-2014 роках норми і
положення статей 50, 54 Закону України
"Про статус громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2011 - 2014 роки.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, зокрема
здійснюється за рахунок коштів
Державного Бюджету України.

У відповідності до п.3 ст. 4 Закону
України "Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування" № 1058-1V від 09.07.2003
року встановлено, що виключно законами
про пенсійне забезпечення
визначаються джерела формування
коштів, що спрямовуються на пенсійне
забезпечення;

Пунктом 3 ст. 72 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" визначено, що одним із
джерел формування бюджету ПФУ є кошти
Державного бюджету та цільових фондів,
що перераховуються до ПФУ у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 73 вищевказаного
Закону кошти ПФУ використовуються на
виплату пенсій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1058- 1 у
передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: пенсія за віком;
пенсія по інвалідності; пенсія по
втраті годувальника; допомога на
поховання.

Пенсійний фонд України діє на підставі
Положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року № 384/2011 року.

Відповідно до Положення про Пенсійний
фонд України та згідно ст.ст. 22,23
Бюджетного Кодексу України органи ПФУ
є розпорядниками коштів Державного
бюджету тільки в межах встановлених їм
бюджетних призначень.

Згідно ст.ст. 113,116,117 Конституції
України бюджет ПФУ щорічно
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Так, відповідно постановами Кабінету
Міністрів України від 21.07.2010 року № 626,
від 09 06.2011 року № 643, від 08.02.2012 року № 69,
від 11.02.2013 року № 101, від 25 червня 2014 р. №
202 були стверджені бюджети Пенсійного
фонду України на 2011 - 2014 роки.

Відповідно до затвердженого бюджету
Пенсійному фонду, головним та
територіальним управлінням були
виділені дотації на виплату пенсій,
надбавок, підвищень до пенсій в
розмірі, встановленому чинними
нормативними актами з цих питань, а
саме щодо виплати пенсії
"інвалідам-чорнобильцям" в розмірі,
визначених постановами КМУ - № 530 від
28.05.2008 року "Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян", №
745 від 06.07.2011 року "Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету", №1210 від 23.11.2011 року
"Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно ч.2 ст. 8 КАСУ суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення від 08.11.2005 року у
справі "Кечко проти України" (Заява N
63134/00) ЄСПЛ зауважує, що в межах свободи
дій держави визначати, які надбавки і я
якому розмірі виплачувати своїм
робітникам з державного бюджету.
Держава може призупиняти виплату таких
надбавок, вносячи відповідні зміни в
законодавство.

У справі "Суховій проти України" (Заява N
41688/04) у рішенні від 25.10.2007 Європейський
суд з прав людини нагадує, що держави
користуються широкою свободою дій в
оцінці існування проблеми публічного
інтересу, який виправдовує вжиття
певних заходів, та у виборі спрямування
національної соціально-економічної
політики. Якщо тільки з'являється
загальний інтерес, від органів
державної влади вимагається належне з
погляду часу, способу та максимальної
відповідності реагування.

Враховуючи значну кількість осіб, які
отримують пенсійні виплати з бюджету
управління Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі загальний
розмір таких виплат беззаперечно є
публічним інтересом.

За таких обставин дії позивача з
виконання судового рішення у даному
випадку відповідали не тільки вимогам
національного законодавства, але і
Європейській конвенції з прав людини
та іншим міжнародним стандартам і
зобов'язанням України.

За таких обставин, при винесенні
оскаржуваної постанови про
притягнення позивача до
відповідальності, державний
виконавець протиправно, в порушення
приписів ст. 89 Закону України "Про
виконавче провадження" не врахував, що
фінансування видатків на соціальний
захист та соціальне забезпечення
допомоги окремим категоріям громадян
провадиться лише в межах коштів,
передбачених Законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки, а отже виконання рішення суду
залежить не від волі боржника, а від
фінансування та виділення відповідник
ресурсів доходної частини державного
бюджету.

Враховуючи викладене суд приходить до
висновку, що вищезазначене обмежувало
можливість виконання позивачем, як
боржником у виконавчому провадженні,
судового рішення без порушення вимог
чинного законодавства і прав та
інтересів третіх осіб, а саме
пенсіонерів, які проживають на
території Рожнятівського району.

Таким чином відповідно до встановлених
фактичних обставин справи, оскільки
управлінням Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі частково
невиконано вимоги виконавчого листа №
2-а/0913/131/2011 від 28.02.2014 року з причин, які
визнані судом поважними, постанови про
стягнення з управління Пенсійного
фонду України в Рожнятівському районі 1
360,00 грн. виконавчого збору та про
накладення штрафу в розмірі 680 грн. у ВП
№ 42424255 є неправомірними, а відтак
підлягають до скасування, а позовні
вимоги у цій частині - до задоволення.

При цьому суд відхиляє посилання
представника відповідача на висновки
ЄСПЛ щодо безпідставності
обґрунтування невиконання судового
рішення відсутністю відповідних
коштів, як таке, що не може поширюватись
на спірні правовідносини в зв'язку з
невідповідністю фактичних обставин
даної справи, обставинам, зазначеним у
відповідних рішеннях ЄСПЛ.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі
«Іммобіліаре Саффі проти Італії»
(Заява 22774/92) затримка виконання
судового рішення на період, що є
необхідним для вирішення проблем
публічного порядку, може у виключних
випадках бути виправдана.

Зокрема ЄСПЛ допускає, що асигнування
на виплату державних боргів може
спричинити певні затримки у виконанні
рішень із бюджету, а невиконанням свої
зобов'язань за Конвенцією про захист
прав та основних свобод людини є
непередбачення таких асигнувань
протягом тривалого часу (справа
"Войтенко проти України" (Заява N 18966/02)).
При цьому в даній справі суд
констатував, що періоди у вісім місяців
і навіть два роки та сім місяців не є
надмірно тривалими. Однак у даній
справі період між відкриттям
виконавчого провадження та
застосуванням штрафу до боржника є
доволі незначним.

У відповідності до ч.2 ст. 28 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавчий збір не стягується зокрема,
у разі виконання рішень у порядку,
встановленому Законом України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень".

Згідно ст. 2 Законом України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

Пенсійний фонд України діє на підставі
Положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року № 384/2011 року.

Відповідно до п. 1 вищевказаного Указу
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України.

Таким чином судова постанова, на
підставі якої відкрито вищезгадане
виконавче провадження, є рішенням в
змісті ч.2 ст. 28 Закону України "Про
виконавче провадження", а тому
оскаржувана постанова про стягнення
виконавчого збору винесена
протиправно.

Таким чином дії управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області по
винесенню старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області у ВП № 42424255
постанов про накладення штрафу та про
стягнення виконавчого збору від 13.08.2014
року і відповідні постанови є
неправомірними, а відтак позовній
вимоги у цій частині підлягають до
задоволення.

Однак суд не може погодитись з
підставністю заявлених позовних вимог
до старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області Сапіжака
Івана Івановича виходячи з наступних
мотивів.

Згідно ч.3 ст.181 КАСУ відповідачем у
справах з приводу рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби є відповідний орган
державної виконавчої служби.

Виходячи з наведеного звернення
позовних вимог до старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області Сапіжака
Івана Івановича не є правильним
способом захисту порушеного права
позивача, визначеного процесуальним
законом, а відтак дана посадова особа
не може відповідати за цим
адміністративним позовом.

За таких обставин в задоволенні позову
в цій частині слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати дії управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області по
винесенню старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області у ВП № 42424255
постанов про накладення штрафу та про
стягнення виконавчого збору від 13.08.2014
року неправомірними.

Постанову про накладення штрафу від
13.08.2014 року та постанову про стягнення
виконавчого збору від 13.08.2014 року у ВП №
42424255 скасувати.

В задоволенні позовних вимог до
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області Сапіжака
Івана Івановича відмовити.

Згідно ст.254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення
встановлених строків подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу
не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі
13.11.2014 року.

Суддя
Гундяк В.Д.