Справа № К/9991/630/12-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/630/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Конюшка К.В.

Логвиненка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Одеської міської ради, Одеської
регіональної філії державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах", за участю прокуратури м.
Одеси про визнання права на безоплатне
придбання земельної ділянки,-

в с т а н о
в и л а :

У квітні 2007 року ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом про
визнання права на безоплатне придбання
у власність земельної ділянки площею
1000 кв. м., яка знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування будинку, господарських
будівель і споруд та присадибної
ділянки, а також зобов'язання Одеської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах» зареєструвати та видати
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 19 квітня 2007 року, позовні
вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_5
право власності на земельну ділянку
площею 1000 кв. м., яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано Одеську
регіональну філію ДП «Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах» зареєструвати та видати
позивачу державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року, рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким
провадження у справі в частині
визнання за позивачем права власності
закрито, а в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_5
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, на підставі договору
купівлі-продажу від 05.03.2007 року,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
позивачу належав дачний будинок площею
10,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Згідно
договору дарування від 29.03.2007 року
ОСОБА_5 подарував ОСОБА_8 ? частини
вказаного будинку. На час звернення до
суду з позовом ОСОБА_5 належить ?
дачного будинку та у користуванні
перебуває земельна ділянка площею 1000
кв.м за вищевказаною адресою.

У березні 2007 року позивач звернувся до
Одеської міської ради з заявою про
передачу йому у власність земельну
ділянку, але отримав відмову.

Задовольняючи позовні вимоги та
визнаючи за позивачем право власності
на земельну ділянку, суд першої
інстанції вказав, що відповідач
порушив права ОСОБА_5, діяв в порушення
вимог чинного законодавства, а отже
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Натомість, суд апеляційної інстанції
вказав, що позовні вимоги в частині
визнання права власності не підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, оскільки існує спір про
право. Крім того зазначив, що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
в частині зобов'язання Одеської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах» зареєструвати та видати
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, з огляду на
наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції
-переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що
спірні правовідносини між сторонами
виникли у зв'язку з тим, що позивач
вважає порушеним своє право
користування земельною ділянкою. Спір
виник фактично між суб'єктами
приватного права. Таким чином,
зазначений спір носить
приватноправовий характер.

Питання щодо відмови Одеської міської
ради у передачі позивачу у власність
земельної ділянки є похідним від
встановлення факту права власності та
користування земельною ділянкою. Отже,
предметом спору в даній справі є право
на земельні ділянки, зокрема,
відновлення порушеного права зі
сторони третіх осіб. Тобто, між
сторонами існує спір про право
приватне, що в свою чергу виключає її
розгляд в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції прийшов до вірного висновку,
що вказана позовна вимога помилково
розглянута судом першої інстанції в
порядку адміністративного
судочинства, а провадження у справі
підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1
ст.157 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Щодо позовної вимоги в частині
зобов'язання Одеської регіональної
філії державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах» зареєструвати та
видати державний акт на право
власності на земельну ділянку, колегія
суддів вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Документом, що посвідчує право
власності на земельну ділянку є
державний акт, форма якого
затверджуються Кабінетом Міністрів
України (ст. 126 Земельного кодексу
України).

Порядок складання, видачі та
реєстрації державних актів на право
власності на земельну ділянку
регламентовано Інструкцією про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженою наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
№ 43 від 04 травня 1999 року.

При цьому на підставі п. 2.2 Інструкції
підставою для складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку є рішення відповідної ради або
державної адміністрації про передачу у
власність або надання у постійне
користування земельної ділянки.

Отже, вірним є висновок суду
апеляційної інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
в частині зобов'язання Одеської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах» зареєструвати та видати
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: