Справа № 2а-8124/12/2070
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

12 листопада 2014 року м.
Київ В/800/4925/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Цуркана М.І. (головуючий); Зайця
В.С.; Кравцова О.В.; Мороза В.Ф.;
Шведа Е.Ю., здійснивши розгляд
заяви заступника Генерального
прокурора України про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 10
липня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віст» до Управління
Держкомзему у Вовчанському районі
Харківської області, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Синтез Блеск»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Телесенс», Державне
підприємство «Вовчанське лісове
господарство», за участю Харківської
міжрайонної прокуратури з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері, про
зобов'язання вчинити дії,

у с т а н о в и л а:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року, залишеною в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 10
липня 2014 року, цей позов задоволено.

Зобов'язано відповідача розглянути
заяви ТОВ «Телесенс» та ТОВ «Синтез
Блеск» щодо визначення кадастрових
номерів земельних ділянок на підставі
виготовленої ТОВ «Віст» технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельних ділянок,
розташованих за межами населених
пунктів на території Старосалтівської
селищної ради Вовчанського району
Харківської області з відображенням
відомостей, що земельні ділянки
відносяться до земель рекреаційного
призначення та надані за договорами
оренди для використання у рекреаційних
цілях.

Заступник Генерального прокурора
України подав заяву про перегляд
Верховним Судом України рішення
касаційного суду.

Як на підставу здійснення
перегляду, заявник посилається на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України
положень статей 20, 116, 149 Земельного
кодексу України, а також статті 94 та
пункту 5 Прикінцевих положень Лісового
кодексу України.

На підтвердження своїх доводів
заявником додано: копію ухвали Вищого
адміністративного суду України від 25
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області, третя особа - ДП «Київське
лісове господарство» про визнання
протиправними дій; копію ухвали Вищого
адміністративного суду України від 13
серпня 2013 року у справі за позовом ДП
«Торезьке лісове господарство» до
виконавчого комітету Торезької
міської ради Донецької області,
Торезької міської ради Донецької
області, треті особи - Відділ
держкомзему у м. Торезі Донецької
області, Державне відкрите акціонерне
товариство «Центральна збагачувальна
фабрика «Кіселівська», Відділ
Держкомзему у Шахтарському районі
Донецької області, про скасування
рішення щодо передачі земельної
ділянки; копію постанови Вищого
господарського суду України від 2
квітня 2013 року у справі за позовом ДП
«Куп'янське лісове господарство» до
Харківського обласного управління
водних ресурсів в особі Балаклійського
міжрайонного управління водного
господарства про зобов'язання вчинити
дії.

У наведених рішеннях, на думку
заявника, касаційний суд по-іншому, ніж
у оскаржуваній ухвалі, застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів вважає
обґрунтованими доводи щодо наявності
підстав для допуску справи до
перегляду Верховним Судом України.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих
положень Лісового кодексу України до
одержання в установленому порядку
державними лісогосподарськими
підприємствами державних актів на
право постійного користування
земельними лісовими ділянками,
документами, що підтверджують це право
на раніше надані землі, є
планово-картографічні матеріали
лісовпорядкування.

Як вбачається зі змісту ухвали, про
перегляд якої йдеться, касаційний суд
виходив з того, що державний акт на
право постійного користування
Вовчанському держлісгоспу не
видавався. Це, на думку суду, є
підставою стверджувати, що земельні
ділянки в постійному користуванні
держлісгоспа не знаходились. При цьому
касаційний суд не погодився з
висновком апеляційного суду, який,
пославшись на пункт 5 Прикінцевих
положень Лісового кодексу України,
зазначив про наявність у держлісгоспу
права постійного землекористування на
основі матеріалів лісовпорядкування
за 2010 рік.

У той же час в ухвалах, доданих
заявником на підтвердження
неоднакового застосування касаційним
судом норм матеріального права, Вищий
адміністративний суд дійшов
протилежних висновків, зазначивши, що
наявність матеріалів
лісовпорядкування свідчать про право
постійного землекористування
відповідних лісгоспів.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства (КАС)
України таке неоднакове застосування
судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах є підставою для
допуску справи до перегляду Верховних
Судом України.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 240 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Допустити до провадження у
Верховному Суді України справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віст» до управління
Держкомзему у Вовчанському районі
Харківської області, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Синтез Блеск»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Телесенс», Державне
підприємство «Вовчанське лісове
господарство», за участю Харківської
міжрайонної прокуратури з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері, про
зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.І.Цуркан

В.С.Заяць

О.В.Кравцов

В.Ф.Мороз

Е.Ю.Швед