Справа № 2-а-5929/08/2170
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/11617/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача Стамбули
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екобіотек-Україна»

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2010

у справі №2-а-5929/08/2170

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екобіотек-Україна»

до Державної податкової інспекції у
м.Херсоні

про скасування податкового
повідомлення-рішення -,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 25.02.2009 позов
задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м.Херсоні
від 24.04.2008 №/1 про зменшення ТОВ
«Екобіотек-Україна» суми бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 160505 грн.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2010
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 25.02.2009
скасовано. Прийнято нову постанову. У
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції та направлення справи для
продовження розгляду, з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з такого.

Відповідачем проведено виїзну
позапланову документальну перевірку з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість ТОВ «Екобіотек
Україна» за період березень, квітень 2008
року на розрахунковий рахунок платника
у банку, за результатами якої складено
акт №2045/23-2/32125693 від 25.06.2008.

За висновками акта перевірки позивачем
порушено вимог пп.7.2.1, 7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1, 7.4.5
п.7.4, пп.7.7.1, 7.7.2 п.7.7. ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
внаслідок чого завищено податок на
додану вартість, яке підлягає
відшкодуванню з бюджету у березні 2008
року на суму 182969,00 грн., у квітні 2008 року
на суму 159871,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 ввід
03.07.2008, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 342840,00 грн., у т.ч. за
березень 2008 року на 182969,00 грн. та за
квітень 2008 року на 159871,00 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження, скарга платника задоволена
частково, прийнято податкове
повідомлення-рішення №/1 від
24.09.2008, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на загальну суму 160505,00 грн., у
т.ч. за березень 2008 року в сумі 39716,00 грн.
та за квітень 2008 року на суму 120789,00 грн.,
яке є предметом оскарження.

У періоді, що перевірявся, спеціальним
законом, який визначав платників ПДВ,
об'єкти, базу та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних і
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету, є Закон України «Про податок
на додану вартість».

Підпунктом 7.4.1 п.7.4. ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
і оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовував своє
рішення дотриманням позивачем вимог
Закону України «Про податок на додану
вартість» при формуванні податкового
кредиту, з огляду на те, що суми податку,
сплаченого у відповідному звітному
періоді, у зв'язку з придбанням товарів,
віднесені до складу податкового
кредиту на підставі податкових
накладних виданих контрагентом
позивача ПП «Оріон-Маркет» з
дотриманням вимог пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 цього
Закону. Та обставина, що з 06.02.2008
змінилась юридична адреса ПП
«Оріон-Маркет», і замість юридичної
адреси м.Гола Пристань Херсонської
області вул..Суботи,2, в деяких
податкових накладних зазначена адреса
АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_3, не є
беззаперечною перепоною для
використання даних податкових
накладних для формування податкового
кредиту. Право підпису ОСОБА_3 від імені
ПП «Оріон-Маркет» у спірному періоді
документів, у т.ч. податкових накладних,
підтверджено договором доручення та
видною ОСОБА_3 довіреністю від 06.02.2008.
Факт поставки позивачу соняшника ПП
«Оріон-Маркет» підтверджено
первинними документами видатковими та
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
оплата проведена шляхом безготівкових
розрахунків, що підтверджуються
відповідними платіжними документами.
На час виконання оспорюваних операцій
контрагент позивача -ПП «Оріон-Маркет»
знаходився в Єдиному державному
реєстрі, мав свідоцтво про реєстрацію
платником податку на додану вартість,
подавав звітність до податкової
інспекції та сплачував задекларовані
податки.

З аналізу норм пп.7.7.1 - 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
виходячи з суті бюджетного
відшкодування, розкритій в п. 1.8 ст. 1
названого Закону, що полягає у
поверненні з бюджету надмірно
сплаченого податку, необхідною умовою
бюджетного відшкодування виступає
фактична сплата цього податку
постачальнику товарів (послуг) в ціні
придбання таких товарів (послуг).

Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону України
«Про податок на додану вартість» щодо
надмірної сплати податку на додану
вартість як необхідної умови
повернення з бюджету сум цього податку
його платникові стосується саме цього
платника і сплати ним податку у ціні
придбання товарів (послуг) їх
постачальникам.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на податковий кредит та
відповідно бюджетного відшкодування
сум податку на додану вартість у разі,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом. Однак, таких доказів
відповідачем не надано.

З огляду на підтвердження
правомірності формування позивачем
податкового кредиту з ПДВ на загальну
суму 160505,00 грн. та виконання ним усіх
передбачених законом умов щодо
отримання відшкодування, висновки суду
першої інстанції про протиправність
податкового повідомлення-рішення є
правильними.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції,
помилково виходив з підтвердження
факту фіктивності контрагента
позивача - ПП «Оріон-Маркет», з огляду
на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 07.08.2008, якою
припиненою юридичну особу ПП
«Оріон-Маркет» з 06.02.2008, оскільки в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України такими доказами
має бути обвинувальний вирок щодо його
посадових осіб, який набрав законної
сили, та містив би в собі встановлені
судом об'єктивні дані щодо ухилення від
сплати податків конкретними
посадовими особами суб'єктів
господарської діяльності за
наслідками виконання оспорюваних угод.
Доказів встановлення в діях посадових
осіб зазначених суб'єктів
господарювання ознак злочину,
передбаченого Кримінальним кодексом
України, не надано.

Відповідно приписів ч.2 ст. 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» сам факт визнання у
судовому порядку недійсними з моменту
реєстрації установчих документів
підприємства, скасування його
державної реєстрації, свідоцтва
платника податку на додану вартість не
є підставою для визнання недійсними
всіх угод, укладених з моменту його
державної реєстрації та до моменту
виключення з державного реєстру.

Відповідачем не спростовано, що на
момент здійснення операцій з поставки
товару позивачу, його контрагент в
ланцюгу постачання був зареєстрований
в ЄДРПОУ, був юридичною особою,
наділеною цивільною правоздатністю і
дієздатністю, та перебував на обліку
як платники податків і зборів.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
саме на податкові органи покладається
обов'язок надати достатні докази на
обґрунтування висновків про порушення
платником податків норм податкового
законодавства, на підставі яких такому
платникові визначено відповідні
грошові зобов'язання.

З огляду на викладене, судова колегія
доходить висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно і
скасовано судом апеляційної інстанції
помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екобіотек-Україна» задовольнити
частково.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2010
скасувати.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 25.02.2009
залишити в силі.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун