Справа № 808/4752/14
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року (14 год. 59 хв.)Справа №
808/4752/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

при секретарі судового засідання
Стратулат С.В.

за участю представників:

позивача - Калашнікової О.О.;

відповідача - Лактіонової О.М., Онищук
В.Д.;

третьої особи - Лактіонової О.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Науково -
виробниче підприємство «РІСТ»

до Запорізької митниці Міндоходів
України

третя особа Головне управління
Міндоходів у Запорізькій області

про визнання противоправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково - виробниче
підприємство «РІСТ» (далі - ТОВ «НВП
«РІСТ», позивач) звернулось до суду із
адміністративним позовом до
Запорізької митниці Міндоходів
України (далі - відповідач), третя особа:
Головне управління Міндоходів у
Запорізькій області, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність
відповідача;

зобов'язати відповідача визнати
дійсним сертифікат про походження
товару СТ-1 від 25.04.2013 №RU UA ;

зобов'язати відповідача визнати
дійсним сертифікат про походження
товару СТ-1 від 27.12.2013 №RU UA ;

зобов'язати відповідача визнати
дійсним сертифікат про походження
товару СТ-1 від 25.04.2013 №RU UA .

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав із підстав,
викладених у позовній заяві. Зокрема
зазначив, що позивачем до митного
органу надані відповідні МД, а також
сертифікати СТ-1 для застосування
преференційного режиму. Після
отримання пільгового режиму, третьої
особою проведено перевірку, під час
якої встановлено неправомірне надання
(отримання) пільг позивачу. Підставою
для таких висновків податкового органу
стало невизнання відповідачем
дійсними сертифікатів про походження
товару форми СТ-1, що в свою чергу
призвело до прийняття третьою особою
податкових повідомлень-рішень, якими
позивачу донараховане ввізне мито та
ПДВ. Вважає, що дії відповідача щодо
визнання недійсними сертифікатів
форми СТ-1 є неправомірними. Також
вказує, що відповідач міг звернутися до
вповноваженого органу, що засвідчив
сертифікат СТ-1 із запитом про надання
відповідних відомостей. Проте
відповідач цього не зробив. Просив
позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої
особи проти позову заперечили та
надали пояснення, аналогічні
викладеним у запереченнях на позов.
Зокрема вказали, що товар пройшов митне
оформлення, позивачем був отриманий
преференційний режим. Проте, під час
перевірки встановлено недійсність
сертифікатів СТ-1. Просили відмовити у
задоволенні позову.

На підставі ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі-КАС України), судом у судовому
засіданні проголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

Розглянувши подані документи,
заслухавши пояснення сторін, судом
установлені наступні обставини.

18.04.2014 Головним управлінням Міндоходів
у Запорізькій області проведено
документальну невиїзну перевірку
дотримання позивачем вимог
законодавства України з питань
державної митної справи, у тому числі
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати митних платежів
при ввезені товарів на митну територію
України. За результатами проведеної
перевірки складний акт
№н/004/14/08-01/.

В акті зазначено наступне:

позивач до митного оформлення 29.04.2013 по
МД №112050000/2013/010206 заявлений товар
(пластик) та для застосування
преференційного режиму надано
сертифікат форми СТ-1 від 25.04.2013 №RU UA
. Такий сертифікат не визнаний
дійсним Запорізькою митницею, що
призвело до неправомірного (надання)
отримання пільг «НВП «РІСТ» (стор.3-4
акту);

під час митного оформлення товару
(текстильні матеріали покриті
пластмасами) за електронною МД
№112050000/2013/035985 від 30.12.2013 позивач для
підтвердження з преференційного
надано сертифікат форми СТ-1 від 27.12.2013
№RU UA , який заявлено у графі 44 МД.
Такий сертифікат не визнаний дійсним
Запорізькою митницею, що призвело до
неправомірного (надання) отримання
пільг «НВП «РІСТ» (стор.4-5);

під час митного оформлення товару
(текстильні матеріали покриті
полівінілхлоридом) для підтвердження
заявленого преференційного режиму за
МД №112050000/2013/010190 від 29.04.2013 доданий
сертифікат форми СТ-1 від 25.04.2013 №RU UA
, який заявлений у графі 44 МД.
Такий сертифікат не визнаний дійсним
Запорізькою митницею, що призвело до
неправомірного (надання) отримання
пільг «НВП «РІСТ» при митному
оформленні товару (стор.5-6).

За наслідками проведеної перевірки
Головним управлінням Міндоходів у
Запорізькій області винесені
податкові повідомлення-рішення від
15.05.2014 №016, яким донараховане ввізне
мито у розмірі 51 475,41 грн. та нараховані
штрафні санкції у розмірі 25 737,71 грн. та
від 15.05.2014 №015, яким позивачу
донарахований ПДВ у розмірі 10 295,08 грн.
та застосовані штрафні санкцій у
розмірі 5 147,55 грн.

Позивач вважає, що підставою для
винесення указаних рішень стали
висновки відповідача про недійсність
сертифікатів форми СТ-1, у зв'язку із чим
ТОВ «НВП «РІСТ» звернувся до суду.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що товари, митне
оформлення яких здійснював позивач,
випущені у вільний обіг на умовах
преференційного режиму, який позивач
підтвердив сертифікатами форми СТ-1, а
саме: від 25.04.2013 № RU UA , від 27.12.2013
№RU UA та від 25.04.2013 №RU UA .

Проте, указані сертифікати на момент
перевірки були визнані відповідачем
недійсними.

Так, сертифікат СТ-1 від 25.04.2013 №RU UA
, виданий торгово-промисловою
палатою м. Кольчугіно та
Кольчугінського району Володимирської
області. У графі 9 сертифікату заявлена
літера «П» (повністю вироблено). Проте,
серед інших документів на товар -
пластик декоративний, бумажношаровий,
важкогорючий…, наданий лист виробника
(Російська Федерація), де вказано, що
виробництві товару використані смоли,
країною походження яких є Фінляндія.

Для з'ясування цього питання
відповідач надсилав до
торгово-промислової палати м.
Кольчугіно та Кольчугінського району
Володимирської області лист від 16.07.2013
№071-02-10/1236. Зі справи вбачається, що для
оформлення сертифіката походження
товару проведена експертиза (акт
№3 від 25.04.2013), проте у п.17 висновку
експертизи вказано критерій
походження «Д8307». При цьому, відповідно
до УКТ ЗЕД, позиція 8307 - це труби гнучкі
з недорогоцінних металів, з фітингами
або без них. У листі
торгово-промислової палати м.
Кольчугіно та Кольчугінського району
Володимирської області від 21.07.2014 №9
вказано, що у акті експертизи допущено
помилку.

Так, у судовому засіданні судом
встановлено та представником позивача
підтверджено, що на час розгляду справи
помилка, допущена у акті експертизи не
виплавлена, відомості щодо критерію
походження не уточнені.

Також, у сертифікатах від 25.04.2013 №RU UA
та від 27.12.2013 №RU UA графа 8
заповнена із порушенням, а саме,
містить відомості (скорочення), які не
дозволяють провести ідентифікацію
товару.

Судом встановлено, що позивач надавав
відповідачу відповідь на своє
звернення від Кореневської
торгово-промислової палати (вих.
№246/20104) щодо використаних скорочень у
сертифікаті від 27.12.2013 №RU UA .
Проте, відповідач з цього приводу
зауважив, що у Правилах визначення
країни походження товарів відсутня
норма, яка б передбачала можливість
надання декларантом додаткових
відомостей. В той же час, у п.6.7 Розділу 6
Правил зазначено, у разі виникнення
сумнівів стосовно бездоганності
сертифіката форми СТ-1 або відомостей,
які в ньому містяться, митний орган
країни ввезення товару може звернутися
до вповноваженого органу, що засвідчив
сертифікат форми СТ-1, або до
компетентних органів країни
походження товару з мотивованим
проханням повідомити додаткові або
уточнювальні відомості, у тому числі
прохання, пов'язані з простими
вибірковими перевірками сертифікатів
форми СТ-1, відповідь на яке повинна
бути надана протягом 6 місяців з дати
звернення.

Тобто, указаними Правилами передбачено
право митного органу на звернення щодо
отримання додаткових відомостей по
сертифікатам СТ-1, не на його обов'язок.

У судовому засіданні позивач вказав, що
вважає протиправною бездіяльність
відповідача, яка полягає у не зверненні
до відповідних органів задля отримання
додаткових відомостей щодо
сертифікатів СТ-1. Проте, як зазначено
вище, митний орган має право на таке
звернення, та це не є його обов'язком.

В той же час суд вважає за необхідне
зазначити, що товар, який ввозився
позивачем на митну територію України
пройшов митне оформлення, а саме, 29.04.2013
- по МД №112050000/2013/010206, 30.12.2013 - по МД
№112050000/2013/035985 та 29.04.2013 - по МД
№112050000/2013/010206. Товари випущені у
вільний обіг та з урахуванням
сертифікатів про походження товару СТ-1
від 25.04.2013 №RU UA , від 27.12.2013 №RU UA
та від 25.04.2013 №RU UA ТОВ «НВП
«РІСТ» отримало преференційний режим.

Таким чином, митне оформлення товару
закінчено, позивачем отриманий
пільговий режим. Указана обставина
сторонами не заперечується.

В той же час, у судовому засіданні
представник позивача пояснив, що
відповідач визнав недійсними
сертифікати вже після митного
оформлення товару та отримання
пільгового режиму. Зі змісту акту
перевірки вбачається та сторонами
підтверджено, що визнання митницею
недійсними сертифікатів форми СТ-1
стало підставою для висновків
податкового органу про неправомірне
отримання позивачем пільгового, що в
свою чергу зумовило винесення третьою
особою податкових повідомлень-рішень,
якими позивачу донараховане ввізне
мито та ПДВ.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
позивачем у даній справі обраний
невірний спосіб захисту своїх прав,
свобод та інтересів. Так, у даному
випадку позивач вказує, що визнання
відповідачем недійсним сертифікатів
про походження товару зумовило
винесення третьою особою податкових
повідомлень-рішень. Оскільки перевірка
проводилась Головним управлінням
Міндоходів у Запорізькій області та
цим же органом винесені ППР, то вірним
способом захисту своїх прав, свобод та
інтересів у даному випадку є
оскарження саме податкових
повідомлень-рішень.

Указане підтверджується і правовою
позицією, викладеною у постанові
Верховного Суду України від 12.09.2011 у
справі №21-87а11, де вказано, що якщо митні
органи, приймаючи вантажно-митні
декларації, віднесли товар до певного
коду товарної номенклатури та
пропустили товар на митну територію
України (після сплати імпортером
передбачених законом податків і
зборів), то в подальшому вони не мали
правових підстав для прийняття
податкових повідомлень про
донарахування податкових зобов'язань у
зв'язку з виявленням помилки стосовно
класифікації товару, зокрема, з
посиланням на результати камеральної
перевірки та на положення підпункту
«в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4
Закону № 2181-III, дія якого не поширюється
на митні органи.

У цій справи перевірка здійснена
податковим органом, ним же винесені
податкові повідомлення-рішення. Тобто,
після розмитнення товару відповідач не
здійснював перевірок позивача та не
донараховував йому податкових
зобов'язань.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
суд не вбачається підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ «НВП
«РІСТ», оскільки відповідачем фактично
не вчинено будь-яких дій та не прийнято
будь-яких рішень, які б порушили права,
свободи та інтереси позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанову в повному обсязі буде
виготовлено відповідно до ч.3 ст.160 КАС
України.

Суддя
Ю.В. Калашник