Справа № 2а-18188/11
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/800/7289/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Конюшка К.В.

Логвиненка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Тернопільської міської ради, третя
особа - ОСОБА_4 про скасування рішення,-

в с т а н о
в и л а :

01.08.2011 року позивач звернувся
до суду позовом в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення
Тернопільської міської ради №6/9/70 від
20.06.2011 року «Про продаж земельної
ділянки площею 0,0178 га
несільськогосподарського призначення
для обслуговування продуктового
магазину з офісом за адресою АДРЕСА_1
суб`єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_4.».

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 03 жовтня 2011 року, в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року, рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким
позовні вимоги задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Тернопільської міської ради №6/9/70 від
20.06.2011 року «Про продаж земельної
ділянки площею 0.0178 га
несільськогосподарського призначення
для обслуговування продуктового
магазину з офісом за адресою АДРЕСА_1
суб'єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_4.».

Не погоджуючись з рішеннями суду
апеляційної інстанції ОСОБА_4
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, що Тернопільська міська
рада 20.06.2011 року прийняла рішення №6/9/70
«Про продаж земельної ділянки площею
0,0178 га. несільськогосподарського
призначення для обслуговування
продуктового магазину з офісом за
адресою АДРЕСА_1 суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_4.».

На підставі вказаного рішення 20.07.2011
року між Тернопільською міською радою
та ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу вказаної земельної
ділянки, для здійснення
підприємницької діяльності, загальною
площею 0,0178 га.

Позивач став власником частини
приміщення магазину з надбудовою
офісних приміщень площею 47,9 кв.м. та
власником 9/1000 частин частини
приміщення магазину з надбудовою
офісних приміщень площею 4,1 кв.м. по
АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу часток приміщення
магазину з надбудовою офісних
приміщень укладеного 11.01.2008 року за
реєстром №98, що зареєстровано в
Тернопільському МБТІ.

ОСОБА_4 є власником частини приміщення
магазину з надбудовою офісних
приміщень за вищевказаною адресою, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності виданого Тернопільським
міським БТІ від 29.12.2002 року за реєстром
№1376.

05.05.2001 року між Тернопільською міською
радою та ОСОБА_4 укладено договір
оренди земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1, загальною площею 178 кв.м.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не
представлено жодних доказів того, яка
земельна ділянка мала бути передана
йому Тернопільською міською радою для
обслуговування його нежитлового
приміщення та не зазначено доказів
порушення його права.

Натомість, суд апеляційної інстанції,
скасовуючи вказане судове рішення
вказав, що рішення відповідача №6/9/70
від 20.06.2011 року «Про продаж земельної
ділянки площею 0,0178 га
несільськогосподарського призначення
для обслуговування продуктового
магазину з офісом за адресою АДРЕСА_1
суб'єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_4.» прийнято в порушення вимог
чинного законодавства та порушує права
позивача.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, з огляду на
наступне.

Згідно пунктів "а", "б", "в", "г" ст. 12
Земельного кодексу (далі - ЗК) України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності.

Тернопільська міська рада являється
органом місцевого самоврядування і на
час прийняття рішення№6/9/70 від 20.06.2011
року виконувала владні повноваження.

Частинами 1 та 3 ст. 125 ЗК України (в
редакції, чинній на час прийняття
оспорюваного рішення) передбачено, що
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж в натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення
земельних ділянок провадиться за
згодою землекористувачів на підставі
рішень міських рад відповідно до їх
повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 127
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) продаж земельних
ділянок державної та комунальної
власності громадянам та юридичним
особам здійснюється на конкурентних
засадах (аукціон, конкурс), крім викупу
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти нерухомого майна, що є
власністю покупців цих ділянок, в яких
відсутні акції (частки, паї), що
належать державі.

Законодавством України не встановлено,
яким чином визначається вказаний у
статті 127 Земельного кодексу України
розмір земельної ділянки.

Між тим відповідно до частин 1, 2 статті
120 Земельного кодексу України при
переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди.

При відчуженні будівель та споруд, які
розташовані на орендованій земельній
ділянці, право на земельну ділянку
визначається згідно з договором оренди
земельної ділянки.

Статтею 377 Цивільного кодексу України
встановлено, що до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Отже, враховуючи вищевикладене, продаж
земельних ділянок комунальної
власності здійснюється шляхом викупу
земельної ділянки, на якій розташовані
об'єкти нерухомого майна. При цьому
викупу підлягає та частина земельної
ділянки, на якій розміщений об'єкт
нерухомості, і частина земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування та з врахуванням права
власності позивача на даний об'єкт
нерухомості.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 січня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: