Справа № 308/1088/14-а
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/1088/14-а
Провадження № 2-а/308/319/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2014 року Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області в особі

головуючої судді
Сарай А.І.

при секретарі
Козар Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Ужгород
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду в
Ужгородському районі Закарпатської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання провести
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі
довіреності діє ОСОБА_2, звернулася до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду в Ужгородському
районі Закарпатської області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії.

В позовній заяві представник позивача
посилається на те, що станом на 2014 рік
постійним місцем проживання ОСОБА_1 є
Сполучені Штати Америки. Відповідно до
приписів встановлених п. 2 ч. 1 ст. 49, а
також другим реченням ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів пенсійного
фонду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном якщо
інше не передбачено міжнародним
договором України згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Проте, 07 жовтня 2009 року Конституційним
Судом України було постановлено
рішення, яким вищенаведені приписи
вказаного Закону України визнані
неконституційними.

У зв'язку з вищезазначеними
обставинами 07 грудня 2013 року
представник позивача звернувся з
письмовою заявою до відповідача про
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії позивачу, при цьому додавши до
заяви копію легалізованої апостилем
довіреності, у якій прописано право
представника позивача на
представництво інтересів позивача у
пенсійному фонді.

12 січня 2014 року на адресу представника
позивача надійшов лист від 06 січня 2014
року № 39/К у якому відповідач,
розглянувши звернення позивача,
проігнорував його вимогу поновити
виплату раніше призначеної пенсії та
повідомив, що заяву для поновлення
виплати раніше призначеної пенсії
подається пенсіонером особисто в
орган, що призначає пенсію, по місцю
проживання (реєстрації). Особа, що
звертається за пенсією повинна
пред'явити паспорт та додати
передбачені відповідним порядком
документи. Рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 поширюється на
осіб, які виїхали на постійне місце
проживання за кордон після 07 жовтня 2009
року.

Тобто, фактично у своєму листі
відповідач відмовив у поновленні
виплати раніше призначеної пенсії
позивачу, порушуючи таким чином його
конституційні права як громадянина
України. В свою чергу такі дії
відповідача є неправомірними.

На даний час будь-який двосторонній
договір між Україною і Сполученими
Штатами Америки щодо пенсійного
забезпечення відсутній. До 07 жовтня 2009
року існували законодавчі обмеження
щодо виплати пенсії позивачу з боку
відповідача. Проте, починаючи з 07
жовтня 2009 року і по даний час таких
обмежень не існує. А тому позивач,
проживаючи у Сполучених Штатах
Америки, як громадянин України, має
такі ж самі конституційні права, як і
інші громадяни України, так як
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускає
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на пенсію, за ознакою
місця проживання громадянина України.

Посилання відповідача на те, що заява
про поновлення раніше призначеної
пенсії, подається пенсіонером
особисто, є хибним і не є законною
підставою для відмови у поновленні
пенсії.

Вважає, що наявність Рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року у справі № 1-23/2009 є
безумовною підставою для поновлення
конституційного права позивача та
поновлення виплати йому раніше
призначеної пенсії.

Просить визнання дії відповідача,
виражених у відмові поновити виплату
раніше призначеної пенсії позивачу
неправомірними та зобов'язати
відповідача поновити виплату раніше
призначеної пенсії позивачу починаючи
з 07 жовтня 2009 року з урахуванням усіх
перерахунків та індексації пенсії
відповідно до ст. 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Позивач ОСОБА_1 та її представник у
судове засідання не з'явилися. Згідно
поданої заяви представник позивача
ОСОБА_2 просить розглядати справу без
присутності у судовому засіданні
позивача та її представника.

Представник відповідача у судовому
засідання позов не визнала з підстав
викладених у письмових запереченнях на
адміністративний позов та просить у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити в повному обсязі. Пояснила,
що ОСОБА_1 відмовлено у поновлені
пенсії у зв'язку з тим, що було надано
заяву не встановленого зразка, як
такий, що передбачено Порядком подання
та оформлення документів для
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затверджений постановою
Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №
22-1. До заяви було додано копії
довіреності, пенсійного посвідчення та
паспорта позивача. Однак, вказаним
Порядком передбачено, що основним
документом, що підтверджує місце
реєстрації та місце проживання особи є
паспорт громадянина або довідка чи
посвідка іншого органу, що дійсно особа
є громадянином України і посвідчує
місце проживання. Паспорт, який був
наданий позивачем, як в ньому
зазначено, такий діє до 18 січня 2009 року.
Іншого документу, як додатку до заяви
не було подано до Пенсійного фонду.
Відповідні заяви обов'язково подаються
особисто або через представника, однак
така заява була надіслана до
Управління Пенсійного фонду поштою, що
не передбачено даним Порядком.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити повністю виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
громадянином України, раніше проживала
в с. Холмок, Ужгородського району
Закарпатської області. З 14 лютого 1994
року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком
(а.с. 32). Пенсійні виплати вона
отримувала через відділення поштового
зв'язку.

Станом на 2014 рік постійним місцем
проживання ОСОБА_1 є Сполучені Штати
Америки та з 01 вересня 2004 року їй
припинено виплату пенсію через
неотримання пенсії більше шести
місяців підряд.

В грудні 2013 року представник позивача
звернувся до відповідача із заявою про
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії з 07 жовтня 2009 року на підставі
рішення Конституційного Суду України у
справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2 ч. 1
ст. 49, другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» по
справі № 1-32/2009 від 07 жовтня 2009 р. (а.с. 6).
До заяви було додано копія паспорта
громадянина України для виїзду
закордон, довіреності від 08 жовтня 2013
року, апостилю Секретаріату штату та
пенсійного посвідчення від 11 травня 1994
року (а.с. 9-12).

Листом від 06 січня 2014 року № 39/К
управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області повідомило позивача про те, що
з 01.09.2004 року, їй, ОСОБА_1, припинено
виплату пенсії у зв'язку з неотриманням
пенсії більше 6 місяців підряд, а не у
зв'язку з виїздом за кордон. Відповідно
до ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058
встановлено порядок звернення за
призначенням (перерахунком) пенсії.
Перелік необхідних документів для
призначення (перерахунку) пенсії
визначено Постановою Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про
затвердження порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Цим же порядком
затверджена форма заяви про поновлення
пенсії. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється у разі неотримання пенсії
протягом 6 місяців підряд. Для
припинення пенсії у разі виїзду на
постійне місце проживання за кордон
відповідно до п. 32 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» подаються наступні
документи: заява про припинення
виплати пенсії, у зв'язку з виїздом за
кордон, закордонний паспорт з
відповідним записом про виїзд на
постійне місце проживання та талон про
зняття з реєстрації за місцем
проживання. Нею, ОСОБА_1, таких
документів до управління Пенсійного
фонду України в Ужгородському районі
подано не було. Рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009, на яке
вона посилається стосується визнання
неконституційними положення п. 2 ч. 1 ст.
49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і ці положення, як
наслідок, втратили чинність з дати
ухвалення такого рішення, а отже
поширюються на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07 жовтня 2009 року (а.с. 13, 14).

Стосовно громадян, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
визначено особливий порядок виплати
пенсій, який викладено у ст.ст. 49, 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» поновлення виплати
пенсії здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Відповідно до ст. 24 Конституції України
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного фонду або за
рішенням суду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що у разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначені положення
визнані такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України
визначено звернути увагу Верховної
Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
Законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, а
також прийняття Закону про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданою фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними. З
прийняттям рішення Конституційним
Судом України від 07 жовтня 2009 року
виключена така підстава для припинення
пенсійних виплат як проживання
пенсіонера за кордоном, що є підставою
для поновлення конституційного права
позивача на виплату пенсії, незалежно
від місця його постійного проживання.

Після прийняття зазначеного Рішення і
на теперішній час інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, не прийнято.

Як встановлено ч. 2 ст. 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого
речення ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з 07.10.2009
р., тобто з дати прийняття Рішення
Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позивач, проживаючи в США, як
громадянин України, має такі ж самі
конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання, про що
вказано у Рішенні Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009,
яке є безумовною підставою для
поновлення та виплати пенсії позивачу
як особі, яка проживає за межами
України.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 27.05.2014 р. № К/800/1301/13.

Покликання відповідача на те, що
позивачу припинено виплату пенсії у
зв'язку з неотриманням пенсії більше 6
місяців підряд, а не у зв'язку з виїздом
за кордон, та вказане Рішення
Конституційного Суду України, на яке
посилається позивач стосується
визнання неконституційними положення
п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і ці положення, як
наслідок, втратили чинність з дати
ухвалення такого рішення, а отже
поширюються на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07 жовтня 2009 року, носять
безпідставний обмежувальний характер,
а тому суд відхиляє такі як
безпідставні.

Також, суд вважає безпідставними
посилання відповідача на те, що позивач
при зверненні до відповідача не
дотримався вимог Порядку подання та
оформлення документів для призначення
пенсії відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», затвердженого
постановою Пенсійного фонду України
від 25.11.2005 р. № 22-1, оскільки подана
позивачем заява відповідає зразку,
визначеному вказаним Порядком, в якій
чітко було відмічено, що позивачем
ставилося питання саме про відновлення
виплати раніше призначеної пенсії.
Крім того, позивачем було додано
необхідний пакет документів для
поновлення пенсії. Відповідно до п. 16
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у редакції станом на час
виникнення спірних правовідносин,
особа, яка звертається за пенсією
(незалежно від виду пенсії), повинна
пред'явити паспорт (або інший документ,
що засвідчує цю особу, місце її
проживання (реєстрації), та вік). У
спірних правовідносинах таким іншим
документом є паспорт громадянина
України для виїзду за кордон.

У своїх запереченнях на позов,
відповідач звертає увагу на те, що у
копії паспорта, який було додано до
заяви про поновлення пенсії, зазначено,
що такий діє до 18 січня 2009 року.

Як встановлено, з копії паспорта для
виїзду закордон позивача вбачається,
що строк його дії до 18 січня 2009 року. При
цьому, слід зазначити, що згідно п. 37
вказаного Порядку, орган, що призначає
пенсію, розглядає питання про
призначення пенсії, відстрочку часу її
призначення, перерахунок та
відновлення виплати раніше
призначеної пенсії, а також про
переведення з одного виду пенсії на
інший при зверненні особи з
відповідною заявою (додаток 4). Заяви
про переведення з одного виду пенсії на
інший, про перерахунок пенсії й
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії приймаються органом, що
призначає пенсію, при наявності в особи
всіх необхідних документів. Заяви осіб
про призначення, перерахунок,
поновлення, переведення з одного виду
пенсії на інший реєструються в журналі
реєстрації рішень органу, що призначає
пенсію. Особі або посадовій особі
органом, що призначає пенсію, видається
розписка із зазначенням дати приймання
заяви, а також переліку одержаних і
відсутніх документів, які необхідно
подати в трьохмісячний термін з дня
прийняття заяви. Копія розписки
зберігається в пенсійній справі.
Пунктом 38 Порядку передбачено, що при
прийманні документів орган, що
призначає пенсію: а) перевіряє
правильність оформлення заяви,
відповідність викладених у ній
відомостей про особу даним паспорта та
документам про стаж; б) здійснює
попередню правову експертизу змісту і
належного оформлення представлених
документів; в) перевіряє правильність
копій відповідних документів, фіксує й
засвідчує виявлені розходження; г)
видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 6),
копія якої зберігається у пенсійній
справі. Орган, що призначає пенсію, має
право вимагати від підприємств,
установ та організацій, фізичних осіб
дооформлення в трьохмісячний термін з
дня подання заяви прийнятих і подання
додаткових документів, а також
перевіряти в необхідних випадках
обґрунтованість їх видачі.

Однак, як встановлено судом, будь-яких
дій щодо перевірки обґрунтованості
видачі паспорту відповідачем під час
розгляду заяви про поновлення пенсії
не було проведено, хоч відповідно до
Порядку він наділений таким правом, і
свої заперечення з приводу даного
питання відповідач висловив лише після
пред'явлення до нього
адміністративного позову.

Щодо твердження відповідача, що заява
про поновлення пенсії у порушення
встановленого законом порядку була
направлена поштою, а не подана
особисто, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 вищезазначеного
Порядку документи, необхідні для
призначення пенсії, можуть бути подані
як в оригіналах, так і копіях,
засвідчених у нотаріальному порядку
або адміністрацією підприємства,
установи, організації, що подає
документи заявника для призначення
пенсії. Документи про стаж, вік,
заробітну плату подаються тільки в
оригіналах. У разі, якщо підтвердженням
страхового стажу є трудова книжка,
подається копія з неї, засвідчена
адміністрацією підприємства, установи,
організації за місцем останньої роботи
або органом, що призначає пенсію.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», заява
про призначення (перерахунок пенсії) та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

З аналізу даної норми вбачається, що
при зверненні з заявою про поновлення
виплати пенсії пенсіонер може діяти як
особисто, так і через представника,
який діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
виплата пенсії проводиться шляхом
зарахування коштів на рахунки,
відкриті в банківських установах
одержувачами пенсій, відповідно до
вимог Порядку виплати пенсій та
грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 30 серпня 1999 року
№ 1596. Заяви про виплату пенсій та
грошової допомоги через установи
уповноважених банків подаються до
органів Пенсійного фонду або органів
праці та соціального захисту населення
за місцем проживання одержувачів
пенсій за наведеною формою. Заяви
одержувачів про зарахування сум пенсій
та грошової допомоги на поточні
рахунки приймаються органами
Пенсійного фонду або органами праці та
соціального захисту населення за умови
пред'явлення паспорта та реєструються
в установленому порядку (п. 10 Порядку
виплати пенсій та грошової допомоги за
згодою пенсіонерів та одержувачів
допомоги через їх поточні рахунки у
банках).

Перерахування коштів для виплати
пенсії забезпечує Пенсійний фонд
України відповідно до п. 4 постанови
Кабінету Міністрів України «Про заходи
щодо підвищення ефективності
управління фінансами пенсійного
забезпечення» від 12 вересня 2002 року №
1349.

Перерахуванню коштів для виплати
пенсії передує складання списків
зарахування пенсій, які містять в собі
такі відомості як прізвище, ім'я, по
батькові одержувача пенсії, загальну
суму для зарахування на поточний
рахунок та загальну суму пенсії в
установі уповноваженого банку.

У своїх запереченнях відповідач
посилається на те, що за період з 01
березня 2004 року по 31 серпня 2004 року
оператором поштового зв'язку було
надано відривні талони до виплатних
відомостей, де зазначено неотримання
призначеної пенсії ОСОБА_1, через що, з
01.09.2004 року позивачу було припинено
виплату пенсії у зв'язку з неотриманням
пенсії більше 6 місяців.

З дослідженої в судовому засіданні
пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що
25 квітня 2003 року вона звернулася до
Управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі із заявою, в якій
просила здійснювати перерахунок її
пенсії до відділення (філії) Ощадного
банку № 7286/09 на особистий рахунок № 188.

Однак, вказана заява позивача не була
взята до уваги відповідачем, так як
нарахування ОСОБА_1 та виплата пенсії
проводилася через поштове відділення.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ч. 1
ст. 2 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не надано
достатньо доказів правомірності дій
щодо відмови в поновлені виплати
пенсії позивачу, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами та наведеними
законодавчими нормами.

Таким чином, вимоги позивача щодо
визнання протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду в
Ужгородському районі Закарпатської
області у поновленні виплати пенсії та
вимоги щодо зобов'язання відповідача
здійснити нарахування та виплату
пенсії з 07 жовтня 2009 року, тобто з дня
набрання чинності рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-пр/2009 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Статтею 87 КАС України передбачено, що
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

За таких обставин, з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 слід
стягнути документально підтверджені
судові витрати у розмірі 73.1 грн.
сплаченого судового збору при
зверненні з адміністративним позовом в
суд.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 2, 6, 7, 9-11, 71, 159, 160-163, 167, 185-186 КАС
України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду в Ужгородському районі
Закарпатської області щодо відмови в
поновлені виплати пенсії ОСОБА_1
протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду в Ужгородському районі
Закарпатської області поновити
виплату раніше призначеної пенсії
ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року з урахуванням
усіх перерахунків та індексації пенсії
відповідно до ст. 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 73.1 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Ужгородський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня її
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
під час її проголошення - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Головуюча
Сарай А.І.