Справа № 820/15918/14
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2014 р.
Харківський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді -Волошина Д.А.,
за участю секретаря судового засідання
представників : третьої особи - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові справу за адміністративними
позовом ОСОБА_2 до Нововодолазької
районної державної адміністрації
Харківської області, Дзержинського
районного відділу в м. Харкові
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області, Нововодолазького
районного сектору Головного
управління Державної міграційної
служби у Харківській області, третя
особа: ОСОБА_1, Головне управління
Державної міграційної служби у
Харківській області про скасування
розпорядження та зобов'язання вчинити
До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, ОСОБА_2, з адміністративним
позовом до Нововодолазької районної
державної адміністрації Харківської
області, Дзержинського районного
відділу в м. Харкові Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області,
Нововодолазького районного сектору
Головного управління Державної
міграційної служби у Харківській
області, третя особа: ОСОБА_1, Головне
управління Державної міграційної
служби у Харківській області, в якому
просив суд, з урахуванням уточнень,
скасувати розпорядження
Нововодолазької районної державної
адміністрації Харківської області від
11 березня 2014 року №104; зобов'язати
Нововодолазький районний сектор
Головного управління Державної
міграційної служби у Харківській
області скасувати реєстрацію місця
проживання малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язати Дзержинський районний
відділ у місті Харкові Головного
управління Державної міграційної
служби у Харківської області поновити
реєстрацію місця проживання
малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 13.11.2014 року
залишено без розгляду
адміністративний позов в частині
позовних вимог, а саме: зобов'язання
Нововодолазького районного сектора
Головного управління Державної
міграційної служби у Харківської
області скасувати реєстрацію місця
проживання малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язання Дзержинського районного
відділу у місті Харкові Головного
управління Державної міграційної
служби у Харківської області поновити
реєстрацію місця проживання
малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що малолітня ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала та була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.
Нововодолазька районна державна
адміністрація Харківської області не
здійснює свої функції та повноваження
на території за вищевказаною адресою,
між батьками існує не вирішений судом
спір щодо місця проживання дитини. З
огляду на вказане, на думку позивача,
оскаржуване розпорядження прийнято
відповідачем без відповідних правових
підстав та у спосіб, що суперечить
чинному законодавству України, а тому
підлягає скасуванню.
Відповідач Нововодолазька районна
державна адміністрація Харківської
області, в письмових запереченнях
зазначив, що 25 вересня 2014 року
Нововодолазькою районною державною
адміністрацією прийнято розпорядження
«Про визнання таким, що втратило
чинність, розпорядження голови
районної державної адміністрації від 11
березня 2014 року № 104 «Про надання
дозволу на зняття з реєстрації
малолітньої ОСОБА_5» у зв'язку з
невідповідністю діючому
законодавству, просив слухати справу
за його відсутності.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, надав до суду заяву про
розгляд справи без його участі.
Відповідачі в судове засідання не
прибули, були повідомлені належним
чином про дату час і місце розгляду
справи, причини неявки суду не
Третя особа Головне управління
Державної міграційної служби у
Харківській області в судове засідання
не прибув, був повідомлений належним
чином про дату час і місце розгляду
справи, причини неявки суду не
Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання
прибула, просила відмовити в
задоволені позову. В судовому
засіданні пояснила, що між колишнім
подружжям склалися неприязні стосунки,
що негативно впливали на стан дитини.
Тому, вона вирішила переїхати з
дитиною. При цьому третьою особою
зазначено, що нею надано повний пакет
документів, необхідний для прийняття
оспорюваного розпорядження. З огляду
на вказане третя особа вважає, що
обставини, на які позивач посилається в
обґрунтування своїх позовних вимог, не
відповідають фактичним обставинам
справи, а відтак відсутні підстави для
скасування оскаржуваного
Враховуючи викладене, беручи до уваги,
що відповідачі та третя особа не
з'явилися в судове засідання, причин
неявки суду не повідомили, є належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, на підставі ч. 4
ст. 128 КАС України суд приходить до
висновку про можливість розгляду
справи за наявними в ній доказами.
Суд, заслухавши пояснення третьої
особи, дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази у їх
сукупності, встановив наступне.
Згідно довідки з місця проживання про
склад сім'ї та прописку від 15.11.2013 року
виданої начальником дільниці №6 КП
«Жилкомсервіс» за адресою АДРЕСА_2 були
з 23.01.2013 року зареєстровані ОСОБА_2,
Оскаржуваним розпорядженням
Нововодолазької районної державної
адміністрації Харківської області №104
від 11.03.2014 надано дозвіл на зняття з
реєстрації малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано матір дитини
ОСОБА_1 зареєструватися разом з
малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
Згідно довідки виконавчого комітету
Бірківської селищної ради від 01.04.2014
року ОСОБА_1 зареєстрована разом з
донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою:
Основним законом, який визначає
охорону дитинства в Україні як
стратегічний загальнонаціональний
пріоритет і з метою забезпечення
реалізації прав дитини на життя,
охорону здоров'я, освіту, соціальний
захист та всебічний розвиток
встановлює основні засади державної
політики у цій сфері є Закон України
«Про охорону дитинства» (Преамбула
Відповідно до статті 18 вказаного
Закону Держава забезпечує право дитини
на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
За приписами статей 13 та 23 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» місцеві державні
адміністрації в межах, визначених
Конституцією і законами України,
здійснюють на відповідних територіях
державний контроль, зокрема, щодо
науки, освіти, культури, охорони
здоров'я, фізкультури і спорту, сім'ї,
жінок, молоді та неповнолітніх. При
цьому, до відання місцевих державних
адміністрацій належить вирішення
питань щодо захисту особистих і
майнових прав та інтересів дітей, а
також вжиття інших заходів щодо
соціального захисту дітей, віднесених
до її компетенції законом.
Системний аналіз положень Закону
України «Про охорону дитинства» та
Закону України «Про місцеві державні
адміністрації» свідчить, що місцеві
державні адміністрації при вирішенні
питань у соціальній галузі, віднесених
Конституцією України та законами
України до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції.
Статтею 160 Сімейного кодексу України
передбачено, що місце проживання
дитини, яка не досягла десяти років,
визначається за згодою батьків; місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини; якщо батьки
проживають окремо, місце проживання
дитини, яка досягла чотирнадцяти років,
визначається нею самою.
Відповідно до частини першої статті 161
Сімейного кодексу України якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.
Позивач в судовому засіданні
підтвердив, що згоди на зняття з
реєстрації дитини не надавав.
Таким чином, враховуючи вищезазначені
норми закону, оскільки батько дитини не
дає згоду на зняття дитини із
реєстрації за місцем проживання дитини
із батьком та згоди на реєстрацію
дитини за місцем реєстрації за місцем
реєстрації матері дитини, мати дитини
ОСОБА_1 звернулася з позовом про
визнання місця проживання дитини.
З матеріалів справи вбачається, що в
провадженні Дзержинського районного
суду м. Харкова у судді Руднєвої О.О.
знаходиться цивільна справа №
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дитини в
частині від заробітку (доходу) батька
визначення місця проживання
малолітньої дитини, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 визначення
місця проживання малолітньої дитини,
третя особа по справі - управління
служби у справах дітей департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, який було
прийнято до провадження відповідно до
ухвали суду від 13 листопада 2013 року.
Згідно довідки Дзержинського
районного суду м. Харкова від 16.10.2014
року №2/638/4682/13 на теперішній час справа
перебуває на розгляді, по суті не
розглянута, остаточне рішення не
винесено. Судове засідання призначено
на 10-00 годин 10 листопада 2014 року, що не
заперечувалось ОСОБА_1
Відповідно до вимог абз. 2 ч. 3 ст. 19
Сімейного кодексу України у разі
звернення з позовом до суду орган опіки
та піклування припиняє розгляд поданої
Аналізуючи вказану норму закону суд
приходить до висновку, що при наявності
подання позовної заяви до суду щодо
спірного питання орган опіки та
піклування не має повноважень щодо
подальшого розгляду спірного питання.
Згідно п. 1.3 і п. 1.4 Правил опіки та
піклування, затверджених наказом
Державного комітету у справах сім'ї та
молоді, Міністерства освіти.
Міністерства охорони здоров'я,
Міністерства праці та соціальної
політики України від 26 травня 1999 р. №
34/166/131/88 органами, які приймають рішення
щодо опіки і піклування, є районні,
районні в містах Києві та Севастополі
державні адміністрації, виконавчі
комітети міських, районних у містах,
сільських, селищних рад. Безпосереднє
ведення справ щодо опіки і піклування
покладається у межах їх компетенції на
відповідні відділи й управління
місцевої державної адміністрації
районів, районів міст Києва і
Севастополя, виконавчих комітетів
міських чи районних у містах рад. У
селищах і селах справами опіки і
піклування безпосередньо відають
виконавчі комітети сільських і
Нововодолазька районна державна
адміністрація Харківської області на
яку покладено ведення справ щодо опіки
і піклування була обізнана про
звернення до суду за захистом своїх
батьківських прав та реалізацію
батьківських обов'язків, зазначивши
про це в листі від 11.11.2013 року №02-30/3978,
яким ОСОБА_1 повідомлено про те що
вирішення питання лежить поза межами
повноважень органу опіки та
За таких обставин, суд приходить до
висновку, що розпорядження №104 від
11.03.2014 про надання дозволу на зняття з
реєстрації малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнято за відсутності
визначених законом підстав.
Посилання відповідача на
розпорядженням №416 від 25.09.2014 року
Нововодолазької районної державної
адміністрації Харківської області,
яким визнано таким, що втратило
чинність, розпорядження голови
районної державної адміністрації від 11
березня 2014 року № 104 «Про надання
дозволу на зняття з реєстрації
малолітньої ОСОБА_5», суд не приймає до
уваги, з огляду на наступне.
Згідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації" на
виконання Конституції України, законів
України, актів Президента України,
актів Кабінету Міністрів України,
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади, які
відповідно до закону забезпечують
нормативно-правове регулювання,
власних і делегованих повноважень
голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження, а
керівники структурних підрозділів -
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації"
голови обласних державних
адміністрацій мають право скасовувати
розпорядження голів районних
державних адміністрацій, що суперечать
Конституції України та законам
України, рішенням Конституційного Суду
України, актам Президента України,
Кабінету Міністрів України, голів
обласних державних адміністрацій, а
також міністерств, інших центральних
органів виконавчої влади.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації"
розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, Кабінетом
Міністрів України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

При цьому судом враховується позиція
Конституційного Суду України,
викладена в п. 5 рішенні від 16 квітня 2009
року 7-рп/2009 Справа N 1-9/2009 у справі за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), відповідно до якої в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року N 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, за
оскаржуваним розпорядженням виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів,
розпорядження районної державної
адміністрації про надання дозволу на
зняття з реєстрації малолітньої
вичерпало свою дію фактом його
виконання, а тому воно не може бути
скасоване чи змінене органом, що його
прийняв.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Як
вбачається з матеріалів справи,
відповідачем не було надано до суду
належних та допустимих доказів
правомірності своїх рішень.

З огляду на викладене, вимога позивача
про скасування розпорядження
Нововодолазької районної державної
адміністрації Харківської області від
11 березня 2014 року №104 обґрунтована та
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-11, 71, 160-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Нововодолазької районної державної
адміністрації Харківської області,
Дзержинського районного відділу в м.
Харкові Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області, Нововодолазького
районного сектору Головного
управління Державної міграційної
служби у Харківській області, третя
особа: ОСОБА_1, Головне управління
Державної міграційної служби у
Харківській області про скасування
розпорядження та зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити.

Скасувати розпорядження
Нововодолазької районної державної
адміністрації Харківської області від
11 березня 2014 року №104.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного проваджені або
набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 18
листопада 2014 року .

Суддя
Волошин Д.А.