Справа № 21-430а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтень 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,

суддів: Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А.,

Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б., Самсіна
І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової адміністрації
в Херсонській області (далі - ДПА) про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
бездіяльність ДПА незаконною та
зобов'язати ДПА здійснити розрахунок
вислуги років із включенням часу
роботи в органах прокуратури з 19 січня
2000 року по 19 січня 2004 року і навчання у
вищому навчальному закладі із
розрахунку один рік за шість місяців з
24 липня 1996 року по 13 серпня 1998 року;
видати направлення для проходження
медичного огляду військово-лікарською
комісією Управління Міністерства
внутрішніх справ України (далі - УМВС) в
Херсонській області; звільнити з 21
серпня 2011 року з органів Державної
податкової служби (далі - ДПС) на пенсію
за віком, за вислугу років з
урахуванням результатів медичного
огляду; оформити і направити
відповідні документи до управління
пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян Головного
управління Пенсійного фонду України в
Херсонській області для призначення та
виплати пенсії.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
послався на положення статті 50-1 Закону
України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII
«Про прокуратуру» (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин;
далі - Закон № 1789-XII), якими встановлено
правила пенсійного забезпечення
прокурорів і слідчих - до 20-річного
стажу роботи, що дає право на пенсію за
вислугу років, зараховується, крім
іншого, час роботи на посадах державних
службовців, які займають особи з вищою
юридичною освітою, та половина строку
навчання у вищих юридичних навчальних
закладах.

Херсонський окружний
адміністративний суд постановою від 23
вересня 2011 року, залишеною без змін
ухвалами Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року та Вищого адміністративного суду
України від 13 березня 2014 року, позовні
вимоги задовольнив частково: визнав
незаконною бездіяльність ДПА;
зобов'язав ДПА здійснити розрахунок
вислуги років із включенням часу
роботи в органах прокуратури з 19 січня
2000 року по 19 січня 2004 року та навчання у
вищому навчальному закладі із
розрахунку один рік за шість місяців з
24 липня 1996 року по 13 серпня 1998 року;
зобов'язав ДПА видати ОСОБА_1
направлення для проходження медичного
огляду військово-лікарською комісією
УМВС України в Херсонській області; в
іншій частини позову відмовив.

Не погоджуючись із рішенням суду
касаційної інстанції, Головне
управління Міністерства доходів і
зборів України у Херсонській області
(правонаступник ДПА) звернулось із
заявою про її перегляд Верховним Судом
України з підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, в якій просить скасувати
ухвалу Вищого адміністративного суду
України та прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України одних і тих самих норм
права у подібних правовідносинах, а
саме статей 50-1, 56 Закону № 1789-ХІІ.
На обґрунтування заяви додало копію
постанови Вищого адміністративного
суду України від 26 липня 2012 року (№
К/9991/32670/12), яка, на думку заявника,
підтверджує неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм права у подібних
правовідносинах.

Ухвалою від 17 липня 2014 року Вищий
адміністративний суд України допустив
цю справу до провадження Верховного
Суду України для перегляду ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 13 березня 2014 року.

Допускаючи до провадження Верховного
Суду України зазначену справу,
касаційний суд виходив із того, що до
заяви додано ухвалу, в якій Вищий
адміністративний суд України,
застосовуючи до спірних відносин
положення статей 50-1, 56 Закону № 1789-XII,
дійшов висновку, що половина строку
навчання на заочному факультеті вищого
юридичного навчального закладу не
підлягає включенню до стажу роботи
позивача.

Натомість у справі, що розглядається,
Вищий адміністративний суд України,
ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов
протилежного висновку, зазначивши, що
при призначенні пенсії відповідно до
статті 50-1 Закону № 1789-XII половина
строку навчання у вищому юридичному
навчальному закладі, якщо особа
навчалася заочно, підлягає зарахуванню
до стажу, що дає право на пенсію за
вислугу років.

Усуваючи розбіжності у застосуванні
касаційним судом вищезазначених норм
матеріального права, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України
виходить із такого.

У справі, що розглядається, суди
попередніх інстанцій встановили, що
ОСОБА_1 дійсно з 1 вересня 1994 року по 9
лютого 2001 року навчався в Національній
юридичній академії України імені
Ярослава Мудрого (далі - Академія).

У трудовій книжці такий запис
відсутній, оскільки згідно з довідкою
Академії від 17 серпня 2011 року № К-379-(416)
позивач навчався на заочному
факультеті.

Відповідно до частини третьої статті 42
Закону України від 23 травня

1991 року № 1060-XII «Про освіту» підготовка
фахівців у вищих навчальних закладах
може проводитися з відривом (очна), без
відриву від виробництва (вечірня,
заочна), шляхом поєднання цих форм, а з
окремих спеціальностей - екстерном.

Підпунктом 6.3 пункту 6 Положення про
організацію навчального процесу у
вищих навчальних закладах,
затвердженого наказом Міністерства
освіти України від 2 червня 1993 року № 161
(зареєстровано у Міністерстві юстиції
України 23 листопада 1993 року за № 173),
передбачено, що вечірня і заочна
(дистанційна) форми навчання є формами
здобуття певного рівня освіти або
кваліфікації без відриву від
виробництва.

Відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII
прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення певної вислуги років.

До вислуги років, яка дає право на
пенсію, згідно з цією статтею
зараховується час роботи на
прокурорських посадах, перелічених у
статті 56 цього Закону, в тому числі у
військовій прокуратурі, стажистами в
органах прокуратури, слідчими, суддями,
на посадах начальницького складу
органів внутрішніх справ, офіцерських
посадах Служби безпеки України,
посадах державних службовців, які
займають особи з вищою юридичною
освітою, в науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років (частина шоста статті 50-1 Закону №
1789-XII).

Для того, щоб установити, чи
зараховується до вислуги років
позивача половина строку навчання на
заочному факультеті в Академії,
необхідно з'ясувати зміст таких понять,
як «трудовий стаж», «спеціальний стаж»
та «вислуга років».

Відповідно до частини першої статті 24
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страховий стаж -
це період (строк), протягом якого
особа підлягає загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
за який щомісяця сплачені страхові
внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок.

Однак частиною четвертою цієї ж статті
передбачено, що періоди трудової
діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності зазначеним Законом,
зараховуються до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше, крім
випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1
січня 2004 року), зокрема у Законі
України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII
«Про пенсійне забезпечення»
(далі - Закон № 1788-XII),
йдеться про стаж роботи, що дає право на
призначення трудових пенсій (загальний
трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий
стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий
стаж», оскільки до першого включаються
також періоди суспільно корисної
діяльності, коли особа не підлягала
загальнообов'язковому соціальному
страхуванню.

Так, згідно з частиною першою статті 56
Закону № 1788-XII до стажу роботи
зараховується робота, виконувана на
підставі трудового договору на
підприємствах, в установах,
організаціях і кооперативах,
незалежно від використовуваних форм
власності та господарювання, а також
на підставі членства в колгоспах та
інших кооперативах, незалежно від
характеру й тривалості роботи і
тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини
третьої цієї ж статті до стажу роботи,
що дає право на призначення трудових
пенсій, зараховуються також періоди,
коли особа не працювала, наприклад, у
зв'язку з навчанням у вищих і середніх
спеціальних навчальних закладах, в
училищах і на курсах по підготовці
кадрів, підвищенню кваліфікації та
перекваліфікації, в аспірантурі,
докторантурі і клінічній ординатурі;
тимчасовою непрацездатністю, що
почалася у період роботи; часом догляду
непрацюючої матері за малолітніми
дітьми, але не довше ніж до досягнення
кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в
певних умовах праці чи на посадах, з
якими законодавець пов'язує пільгове
(або за особливими правилами) пенсійне
забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального
стажу. Це період виконання особливого
роду трудової діяльності або державної
служби, коли до особи, яка її здійснює,
пред'являють особливі вікові, а також
підвищені психічні та фізичні вимоги,
при тривалому виконанні якої особа
втрачає відповідну професійну
працездатність.

Так, стаття 51 Закону № 1788-XII передбачає,
що пенсії за вислугу років
встановлюються окремим категоріям
громадян, зайнятих на роботах,
виконання яких призводить до втрати
професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються
різні категорії осіб, у тому числі й
прокурорсько-слідчі працівники на
підставі Закону № 1789-XII.

Відповідно до статті 62 Закону
№ 1788-XII основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
в тому числі і спеціальний, є трудова
книжка. Порядок підтвердження наявного
трудового стажу при відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

У Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній
, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12
серпня 1993 року № 637, також
передбачено, що основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року №
58 (зареєстровано у Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за №
110;

далі - Інструкція), до трудових книжок
за місцем роботи вносяться окремим
рядком з посиланням на дату, номер та
найменування відповідних документів,
зокрема, записи про час навчання у
професійних навчально-виховних
закладах та інших закладах, у
навчально-курсових комбінатах (центрі,
пункті тощо), у вищих навчальних
закладах та про час перебування в
аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів,
аспірантів та клінічних ординаторів,
які мають трудові книжки, навчальний
заклад (наукова установа) вносить
записи про час навчання на денних
відділеннях (у тому числі підготовчих)
вищих навчальних закладів. Підставою
для таких записів є накази навчального
закладу (наукової установи) про
зарахування на навчання та про
відрахування з числа студентів, учнів,
аспірантів, клінічних ординаторів
(пункт 2.16 Інструкції).

Вищезазначене свідчить, що питання
ведення, контролю за веденням запису в
трудовій книжці відомостей щодо
трудового (в тому числі спеціального)
стажу віднесено до компетенції
роботодавця або, у виняткових випадках,
юридичної особи, в якій власник
трудової книжки провадить не трудову,
але іншу основну свою діяльність. У
випадку, коли така діяльність не є
трудовою, а іншою, але не основною,
зокрема навчання на заочному
факультеті, відомості про неї не можуть
стосуватись трудового стажу, а
відповідно до пункту 2.18 Інструкції
можуть вноситись до трудової книжки як
інформаційні. Такі дані не можуть
заміщувати (поглинати) собою даних, що
становлять безпосередньо трудовий
стаж.

Суди встановили, що ОСОБА_1 протягом
періоду навчання на заочному
факультеті відповідно до записів у
трудовій книжці з липня 1996 року по
травень 1998 року працював на різних
підприємствах. Тобто за період роботи з
липня 1996 року по травень 1998 року він має
стаж роботи, але не спеціальний, а
загальний.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що навчання на заочному
факультеті у вищому навчальному
закладі не зараховується до стажу
роботи, що дає право на пенсію за
вислугу років. Включення цього періоду
до вислуги років суперечить юридичній
природі (сутності) цього виду
спеціального стажу, оскільки, крім
вищезазначеного, закон пов'язує
встановлення особливих правил
призначення пенсії за вислугу років
саме з неможливістю продовжувати
роботу чи службу на певних посадах або
в певних умовах праці у зв'язку з
втратою професійної працездатності
особи або її придатності до настання
пенсійного віку.

Аналогічна правова позиція уже
висловлювалася Верховним Судом
України в постанові від 5 листопада 2013
року № 21-289а13.

Оскільки при вирішенні спору суд
касаційної інстанції неправильно
застосував норми матеріального права
до встановлених у справі обставин, то
заяву Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Херсонській області слід
задовольнити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в
и л а:

Заяву Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Херсонській області задовольнити.

Скасувати ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
13 березня 2014 року, справу направити
на новий розгляд до суду касаційної
інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

ГоловуючийВ.В. Кривенко Судді: М.І.
Гриців М.Б. Гусак О.А. КороткихВ.Л.
Маринченко О.Б. ПрокопенкоІ.Л. Самсін
О.О. Терлецький