Справа № 2а-1549/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/67894/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Мосійчук
І. М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі міста Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 березня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року

у справі № 2а-1549/11/2670

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі міста Києва

про скасування рішень про застосування
штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва (далі - відповідач) про скасування
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 30 квітня 2010
року № і № та про визнання
нечинним акта перевірки №2229/17/4/НОМЕР_1
від 12 квітня 2010 року.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 березня 2011 року
було закрито провадження у справі в
частині вимог про визнання нечинним
акта перевірки №2229/17/4/НОМЕР_1 від 12
квітня 2010 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 березня 2011 року адміністративний
позов задоволено. Скасовано рішення
ДПІ у Дарницькому районі м. Києва про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 30 квітня 2010 року № та
від 30 квітня 2010 року №.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 березня 2011 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 березня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року і прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу
фізична особа - підприємець ОСОБА_2,
посилаючись на те, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 березня 2011 року та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року є законними та обґрунтованими,
а положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін рішення
судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні представника позивача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Дарницькому районі м. Києва була
проведена виїзна позапланова
документальна перевірка фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 06 березня 2007 року по 31 грудня
2009 року, за результатами якої складений
акт №2229/17/4/НОМЕР_1 від 12 квітня 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, серед іншого,
вимоги: пунктів 1, 2, 3 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», які полягали у
здійсненні розрахункових операцій в
готівковій формі на суму 9000,00 грн. у
період з 06 березня 2007 року по 30 червня
2007 року без застосування реєстратора
розрахункових операцій; підпунктів 2.2,
2.6 пункту 2 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, які полягали у
неоприбуткуванні готівкових коштів у
день їх надходження у повній сумі їх
фактичних надходжень в книзі обліку
доходів та витрат за період з 01 липня 2007
року по 31 грудня 2009 року на загальну
суму 106872,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було
встановлено, що у період з 06 березня 2007
року по 30 червня 2007 року та з 01 січня 2008
року по 31 грудня 2009 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 здійснював
господарську діяльність із
застосуванням загальної системи
оподаткування, обліку та звітності, а у
період з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2009
року - із застосуванням спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності шляхом придбання свідоцтва
про сплату єдиного податку.

Також, у акті перевірки було вказано,
що: у період з 06 березня 2007 року по 30
червня 2007 року позивач здійснював
діяльність з проведенням розрахунків в
готівковій формі на загальну суму 9000,00
грн. без застосування реєстратора
розрахункових операцій; у період з 01
липня 2007 року по 31 грудня 2009 року
підприємець не відобразив в книзі
обліку доходів та витрат №1574,
зареєстрованої в ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва 02 липня 2007 року (за
формою № 10, затвердженою наказом ДПА
України від 13 жовтня 1998 року № 477),
готівкові кошти у загальній сумі 106872,00
грн. у день їх надходження у повній сумі
їх фактичних надходжень, що свідчить
про неоприбуткування підприємцем
готівкових коштів у зазначеній сумі.

30 квітня 2010 року ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва на підставі вказаного
акта перевірки прийняла рішення
№/15322, яким на підставі абзацу 3
статті 1 Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» застосувала до ОСОБА_2 штрафні
(фінансові) санкції у сумі 534360,00 грн.

30 квітня 2010 року ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва на підставі вказаного
акта перевірки прийняла рішення
№/15320, яким згідно з пунктами 1, 3
статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» застосувала до ОСОБА_2 штрафні
(фінансові) санкції у сумі 45000,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що визначена податковим
органом штрафна санкція, передбачена
абзацом 3 пункту 1 Указу Президента
України «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» у
п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки не може бути застосована до
позивача за таке порушення, як
неналежне ведення книги обліку доходів
і витрат, оскільки вказана санкція
застосовується саме за
неоприбуткування та/або не повне
оприбуткування готівки у касі, тоді як
за порушення вимог законодавства щодо
обов'язковості ведення суб'єктами
господарювання книги обліку доходів і
витрат, чинним законодавством, а саме
частиною 3 статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», визначена санкція у вигляді
штрафу в розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Також, суд виходив з того, що
відповідно до пункту 6 Указу Президента
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» суб'єкти
підприємницької діяльності - фізичні
особи - платники єдиного податку мають
право не застосовувати електронні
контрольно-касові апарати для
проведення розрахунків із споживачами,
у зв'язку з чим застосування до
позивача штрафних санкцій за
незастосування ним реєстратора
розрахункових операцій є протиправним,
враховуючи перебування позивача у цей
період на спрощеній системі
оподаткування.

Однак, повністю погодитись з такими
висновками судів попередніх інстанцій
колегія суддів не може, з огляду на
наступне.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, на підставі заяви
позивача від 23 березня 2007 року ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва 01 липня 2007
року фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2
було видано свідоцтво про сплату
єдиного податку серії Е №222192 (арк.
справи 62).

Відповідно до статті 6 Указу Президента
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності - фізичні
особи - платники єдиного податку мають
право не застосовувати електронні
контрольно-касові апарати для
проведення розрахунків із споживачами.

При цьому, положеннями цієї ж статті
також було визначено, що новостворені
та зареєстровані в установленому
порядку суб'єкти малого
підприємництва, які подали до
державної податкової служби за місцем
їх реєстрації заяву на право
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності,
вважаються суб'єктами спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності з того кварталу, в якому
проведено їх державну реєстрацію.

Як встановлено в пункті 1.3 акту
перевірки, ОСОБА_2 був зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності
Районною у місті Києві державною
адміністрацією Дарницького району 06
березня 2007 року, заява про право
застосування спрощеної системи
оподаткування була подана ним до
податкового органу 23 березня 2007 року, у
зв'язку з чим позивач вважається
суб'єктом спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності з
того кварталу, в якому проведено його
державну реєстрацію, а саме - з 1
кварталу 2007 року.

З урахуванням цього, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що в період з 06
березня 2007 року по 01 липня 2007 року
позивач, як суб'єкт спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності, мав
право не застосовувати електронні
контрольно-касові апарати для
проведення розрахунків із споживачами,
у зв'язку з чим застосування до нього
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
45000,00 грн. згідно оспорюваного рішення
від 30 квітня 2010 року №/15320 є
протиправним.

Порядок ведення касових операцій у
національній валюті в Україні
підприємствами (підприємцями)
визначений Положенням про порядок
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженим постановою Правління НБУ
від 15 грудня 2004 року № 637 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до пункту 2.2 Положення про
порядок ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), підприємства
(підприємці) здійснюють розрахунки
готівкою між собою і з фізичними
особами (громадянами України,
іноземцями, особами без громадянства,
які не здійснюють підприємницької
діяльності) через касу як за рахунок
готівкової виручки, так і за рахунок
коштів, одержаних із банків. Зазначені
розрахунки проводяться також шляхом
переказу готівки для сплати
відповідних платежів. Підприємства
(підприємці) здійснюють облік
операцій з готівкою у відповідних
книгах обліку.

Згідно з пунктом 1.2 Положення про
порядок ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), книга обліку -
це касова книга, книга обліку доходів і
витрат, книга обліку виданих та
прийнятих старшим касиром грошей або
книга обліку розрахункових операцій.

Пунктом 2.6 Положення про порядок
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), визначено, що
уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися

Під оприбуткуванням готівки, згідно з
пунктом 1.2 вказаного Положення
розуміється проведення підприємствами
і підприємцями обліку готівки в касі на
повну суму її фактичних надходжень у
касовій книзі, книзі обліку доходів і
витрат, книзі обліку розрахункових
операцій.

Відповідно до підпункту «а» пункту 19.1
статті 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) платники податку
зобов'язані вести облік доходів і
витрат у обсягах, достатніх для
визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі коли
такий платник податку зобов'язаний цим
Законом подавати декларацію або має
право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податковий кредит. Форми такого обліку
та порядок його ведення визначаються
центральним податковим органом за
узгодженням з комітетом Верховної Ради
України, відповідальним за проведення
податкової політики.

Статтею 4 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що форма
Книги обліку доходів і витрат, які
підлягають оподаткуванню відповідно
до цього Указу, а також порядок її
ведення суб'єктами малого
підприємництва, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюється Державною
податковою адміністрацією України.

Для платника єдиного податку - фізичної
особи порядок ведення Книги обліку
доходів і витрат затверджено наказом
ДПА України від 29 жовтня 1999 року № 599
«Про затвердження Свідоцтва про сплату
єдиного податку та Порядку його
видачі» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 8 цього Порядку (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) для визначення
результатів власної підприємницької
діяльності на підставі хронологічного
відображення здійснених господарських
і фінансових операцій платник єдиного
податку веде Книгу обліку доходів і
витрат згідно із додатком № 10 до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян, затвердженої наказом
Головної ДПІ України від 21 квітня 1993
року № 12. При цьому обов'язковому
заповненню підлягають лише графи
«період обліку», «витрати на
виробництво продукції», «сума виручки
(доходу)», «чистий доход».

Дані Книги обліку доходів і витрат за
квартал (рік) є підставою для складання
і подання до податкових органів Звітів
про результати діяльності фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які є платниками єдиного
податку.

Доходи фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
загальну систему оподаткування
доходів, одержуваних від такої
діяльності, оподатковуються в
загальному порядку відповідно до
положень Розділу 4 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин). Механізм застосування
норм цього Декрету викладено в Розділі
4 Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної ДПІ
України від 21 квітня 1993 року № 12 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
спосіб оподаткування доходів за
загальною системою оподаткування, для
забезпечення правильного визначення
оподатковуваного доходу зобов'язані
вести Книгу обліку доходів і витрат за
формою № 10 (додаток 10 до Інструкції) з
відображенням протягом робочого дня
всіх одержуваних доходів. Підсумкові
дані Книги обліку є підставою для
заповнення фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності декларації
про доходи, що подається ними до
податкового органу для визначення
податкових зобов'язань зі сплати
прибуткового податку.

Таким чином, ведення обліку доходів та
витрат та відображення відповідних
показників у книзі за формою №10 є
обов'язком фізичних осіб - підприємців,
незалежно від обраного ними способу
оподаткування, за яким здійснюється
господарська діяльність.

При цьому, відсутність запису в книзі
обліку доходів та витрат про отриману
приватним підприємцем готівку є,
згідно з приписами постановою
Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
порушенням норм з обігу готівки та її
неоприбуткуванням.

Вчинення фізичною особою - підприємцем
вказаного порушення тягне за собою
відповідальність, встановлену статтею
1 Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
якою передбачено, що за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки до фізичних осіб - громадян
України, іноземних громадян та осіб без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійних представництв нерезидентів,
через які повністю або частково
здійснюється підприємницька
діяльність, застосовуються фінансові
санкції у вигляді штрафу у
п'ятикратному розмірі до
неоприбуткованої суми.

У той же час, колегія суддів вказує, що
фінансові санкції у вигляді штрафів за
порушення норм регулювання обігу
готівки є
адміністративно-господарськими
санкціями у розумінні статей 238, 239
Господарського кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), а отже, повинні
застосовуватися у межах строків,
визначених статтею 250 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 238, частини 1
статті 250 Господарського кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків;
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що рішення №/15322 було
прийняте відповідачем 30 квітня 2010 року,
суд касаційної інстанції вказує, що
застосування податковим органом
штрафних (фінансових) санкцій за
порушення правил здійснення
господарської діяльності в сфері обігу
готівки, допущені позивачем до 30 квітня
2009 року, є протиправним, оскільки
суперечить положенням статті 250
Господарського кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Як вбачається з акта перевірки,
порушення у вигляді неоприбуткування
готівкових коштів в сумі 106872,00 грн. у
день їх надходження в книзі обліку
доходів та витрат було допущене
позивачем в період з 01 липня 2007 року по
31 грудня 2009 року.

Разом з цим, судами попередніх
інстанцій не було встановлено,у який
період були здійснені такі операції: у
період до 30 квітня 2009 року чи після 30
квітня 2009 року, та на яку саме суму, тоді
як вказані обставини входять до
предмету доказування та підлягають
обов'язковому встановленню судом,
оскільки без їх встановлення неможливо
перевірити правомірність оспорюваного
рішення.

Таким чином, суд касаційної інстанції
не може визнати законними і
обґрунтованими судові рішення
попередніх інстанцій в частині
задоволених позовних вимог щодо
скасування рішення ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 30
квітня 2010 року №/15322, оскільки
останні ухвалені без повного та
всебічного з'ясування обставин, якими
сторони обґрунтовують свої вимоги і
заперечення, та інших обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи те, що суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, а порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права могли призвести
до неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 березня 2011 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року в частині
задоволених позовних вимог щодо
скасування рішення ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 30
квітня 2010 року №/15322 підлягають
скасуванню, а справа в цій частині
підлягає направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції. В іншій
частині ухвалені у даній справі судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій підлягають залишенню без
змін.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого
правильного визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняте обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч.
4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 березня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року скасувати в частині
задоволених позовних вимог щодо
скасування рішення Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі міста Києва про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 30
квітня 2010 року №/15322 із
направленням справи в цій частині на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

В решті постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 березня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала в частині залишення без змін
оскаржуваних судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України. В частині скасування
оскаржуваних судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій із
направленням справи на новий розгляду
до суду першої інстанції ухвала
набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна