Справа № 817/1945/14
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1945/14

06 листопада 2014 року 16год. 00хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Щербакова В. В. за
участю секретаря судового засідання
Таргоній А.В. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Скіданова О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3

до Рівненська митниця Міндоходів
про зобов'язання вчинення певних
дій, стягнення різницінедоплати та
моральної шкоди , -ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_3 до Рівненської
митниці Міндоходів про визнання
протиправними дій в частині
нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування ОСОБА_3, в періоди виплати
йому середньої заробітної плати за
рішенням суду під час вимушеного
прогулу, внесення відповідних
коригувань до Індивідуальних
відомостей про застраховану особу
(форма ОК-7) Пенсійного фонду України,
стягнення недосплачених коштів та
завданої моральної шкоди.

06.11.2014 року Позивачем подано заяву про
залишення без розгляду позовної вимоги
про зобов'язання відповідача провести
нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування відносно нього в періоди
виплати йому середньої заробітної
плати за рішенням суду протягом 2011-2013
років у відповідності з вимогами
Закону України від 08.07.2010 року «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування».

Позовні вимоги мотивовані наступним.

Наказом Рівненської митниці
Міндоходів №129-к від 20.08.2013 року
звільнено ОСОБА_3, начальника сектору
класифікації товарів відділу контролю
митної вартості та класифікації
товарів Рівненської митниці із
займаної посади 20 серпня 2013 року
відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, у
зв'язку із реорганізацією. 17.02.2014 року
ОСОБА_3 став на облік до Рівненського
міського центру зайнятості населення,
де йому було розпочато виплату
допомоги по безробіттю. При
обрахуванні розміру допомоги
з'ясувалось, що її розмір складає 494
гривні. Після отримання позивачем
форми ОК-7 (Індивідуальні відомості про
застраховану особу) з пенсійного фонду
України було встановлено, що
Рівненська митниця Міндоходів невірно
проводила нарахування єдиного внеску
на загальнообов'язкове соціальне
страхування ОСОБА_3 в період виплати
йому заробітної плати.

Проведення неправильного, на думку
позивача, зарахування єдиного внеску
на загальнообов'язкове соціальне
страхування відносно нього
Рівненською митницею Міндоходів
призвело до того, що відповідні періоди
трудового стажу не були зараховані в
страховий стаж.

Крім того, позивач в адміністративному
позові зазначає, що отримавши таку
незначну суму допомоги по безробіттю
як наслідок неправомірних дій
відповідача, він зазнав значної
моральної шкоди, яка виразилась в
емоційних та душевних стражданнях та
хвилюваннях, та, як наслідок, змушений
був прикладати додаткових зусиль для
організації та налагодження
звичайного режиму життя.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав з підстав викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача
адміністративний позов не визнала з
підстав, викладених в письмових
запереченнях.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснила суду, що
відносини щодо нарахування та сплати
єдиного внеску з середньої заробітної
плати регулюються безпосередньо
Законом України від 08.07.2010 року №2464
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Відповідно,
Рівненської митницею Міндоходів
ОСОБА_3 нарахування та сплата єдиного
внеску з середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу здійснювалась
згідно із Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу виплачено в повному обсязі,
згідно із пред'явленими Рівненській
митниці до Рівненської митниці
Міндоходів виконавчих документів. Факт
виплати митницею заробітної плати за
час вимушеного прогулу позивачеві
підтверджується долученими до
матеріалів справи документами, а
відповідне утримання та сплата єдиного
внеску ділилось на місяці, за які
здійснене нарахування заробітної
плати за час вимушеного прогулу, що
відображено у звітах митниці
Міндоходів.

Крім того, представник відповідача
просить суд піддати критичній оцінці
твердження позивача про завдання йому
митницею збитків та душевних
страждань. Вимоги ОСОБА_3 про
відшкодування йому моральної шкоди в
сумі 20000 грн. вважає неправомірними та
такими, що не підлягають до
задоволення. Покликається також на
норми ст.237-1 КЗпП України щодо
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди, норми статей 23 та 1167 Цивільного
кодексу України, якими встановлені
підстави та випадки, у яких
відшкодуванню підлягає моральна шкода,
жодна із яких, на думку відповідача
позивачем не доведена.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази по
справі в їх сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено.

Нарахування та сплата єдиного внеску з
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу протягом 2011-2014
років по ОСОБА_3 здійснювалася
відповідачем згідно із Законом України
від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (зі
змінами і доповненнями) та чинним
законодавством, що застосовувалось на
момент виплат.

Остання виплата середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу
здійснювалася з рахунків Рівненської
митниці Міндоходів за період роботи з
04.09.2012 року по 13.06.2013 року в Рівненській
митниці, що відображено у звіті
Рівненської митниці Міндоходів за
квітень 2014 року. Відповідно утримання
та сплата єдиного внеску здійснювалися
в розмірі 6,1% пропорційно місяців, за
які здійснене нарахування середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, крім того було здійснено
підтвердження наявності спецстажу, що
відображено в Таблиці 6 «Відомості про
нарахування заробітної плати (доходу)
застрахованим особам» Додатку 4 до
наказу Міндоходів України від 09.09.2013 р.
№ 458 «Про затвердження Порядку обліку
платників єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та Положення про
реєстр страхувальників» (додаток 1).

Матеріалами справи підтверджено, що
проведення та внесення коригувань до
Індивідуальних відомостей про
застраховану особу (форма ОК-7)
знаходиться поза межами повноважень
Рівненської митниці Міндоходів,
оскільки відповідно до Постанови
Пенсійного Фонду України від 18.06.2014
року №10-1 «Про затвердження Положення
про реєстр застрахованих осіб
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування», а саме
пункту 2 Розділу ІІІ, Індивідуальні
відомості про застраховану особу з
реєстру застрахованих осіб надаються
страхувальникам та/або застрахованій
особі на паперових носіях за формою
ОК-7. Водночас судом з'ясовано, що
зазначений документ формується
відділенням Пенсійного Фонду України,
а відповідач не має ні правових
підстав, ні фактичної можливостей для
внесення будь-яких змін до даної форми,
надаючи відомості до відділення
Пенсійного фонду у формі звітів.

Відповідно до Закону України від 08.07.2010
№2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (зі змінами і
доповненнями) Рівненська митниця
Міндоходів є платником єдиного внеску
як роботодавець та зобов'язана вести
облік виплат (доходу) застрахованої
особи, нарахування єдиного внеску за
кожним календарним місяцем і
календарним роком та подавати
звітність згідно з Додатком 4 до наказу
Міндоходів України від 09.09.2013 р. № 458
«Про затвердження Порядку обліку
платників єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та Положення про
реєстр страхувальників». Остання
виплата середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу здійснювалась з
рахунків Рівненської митниці
Міндоходів за період з 04.09.2012 по 13.06.2013
року в Рівненській митниці. Відповідно,
утримання та сплата єдиного внеску
ділилась на місяці, за які здійснене
нарахування середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу, що
відображено у звіті Рівненської
митниці Міндоходів за квітень 2014 року.
Рівненською митницею Міндоходів (), як правонаступником
Рівненської митниці ()
знятої з обліку 19.08.2013 року, виплачено
ОСОБА_3 середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу в повному обсязі за
період роботи з 04.09.2012 року по 13.06.2013
року в Рівненській митниці, відповідно
до виконавчого листа по
адміністративній справі №817/690/14
Рівненського окружного
адміністративного суду.

З нарахованої суми утримано та
сплачено єдиний соціальний внесок в
розмірі 6,1% пропорційно місяців, за які
здійснене нарахування середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу в Рівненської митниці ().

У зв'язку з тим, що Рівненська митниця
() ліквідована 19.08.2013
року та вісі виплати проводились за
рахунок Рівненської митниці
Міндоходів (), тому
подано Додаток 4 «Звіт про суми
нарахованої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення, допомоги,
компенсації) застрахованих осіб та
суми нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
доходів і зборів» за квітень 2014 року
від Рівненської митниці Міндоходів, як
правонаступника Рівненської митниці,
відповідно до наказу Міндоходів
України від 09.09.2013 р. № 458 «Про
затвердження Порядку обліку платників
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
Положення про реєстр страхувальників»,
де в Таблиці 6 «Відомості про
нарахування заробітної плати (доходу)
застрахованим особам» конкретно
виділені місяці, за які здійснено
нарахування та суми утриманого єдиного
внеску, за кожний відповідний місяць та
відображено дані виплати у поданому
Додатку 4 «Звіт про суми нарахованої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення, допомоги, компенсації)
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до органів
доходів і зборів».

Відповідно до дослідженого у судовому
засідання листа Управління Пенсійного
фонду України в Рівненській області
від 02.10.2014 року №12789/02, згідно Порядку
формування та подання страхувальником
звіту щодо сум нарахованого єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
наказом Міністерства доходів і зборів
України 09 вересня 2013 року №454 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20 вересня 2013 року за
№1628/24160, у випадку зняття
страхувальника з обліку без
правонаступництва, звіти подаються до
дати зняття з обліку. В разі наявності
правонаступника, звіт подається
правонаступником, якщо це підтверджено
установчими документами.

Представником відповідача наголошено,
що відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 20.03.2013 року №229
«Про утворення територіальних органів
Міністерства доходів і зборів»,
реорганізовано шляхом приєднання до
відповідних територіальних органів
органи Державної митної служби України
згідно додатку (зокрема - Рівненську
митницю). Визначено територіальні
органи Міністерства доходів і зборів
України правонаступниками
територіальних органів Держмитслужби,
що реорганізуються.

Відповідно до виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №852480, 24.04.2013
року Рівненську митницю Міндоходів
взято на облік та зареєстровано як
правонаступника Рівненської митниці
Державної митної служби України.
Згідно відміток, Управлінням ПФУ в м.
Рівне Рівненської області 25.04.2013 за
№19 обліковано правонаступника
Рівненську митницю Міндоходів.

При цьому, суд виходить із того, що
відносини, які виникають у сфері
державної реєстрації юридичних осіб, а
також фізичних осіб - підприємців
регулює Закон України від 15.05.2003 № 755-IV
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців",
яким, зокрема, передбачено, що в
Єдиному державному реєстрі містяться
відомості щодо юридичної особи; у
реєстраційних справах зберігаються
повідомлення органів доходів і зборів,
Пенсійного фонду України про наявність
заперечень органів доходів і зборів
та/або Пенсійного фонду України проти
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи в
результаті її ліквідації та про
відкликання такого повідомлення.
Відмітка Управління ПФУ м. Рівне
свідчить про відсутність у Управління
Пенсійного фонду заперечень проти
державної реєстрації припинення
юридичної особи Рівненської митниці
ДМСУ. Представником відповідача надано
пояснення, відповідно до яких у разі
наявності порушень у наданні звітності
Управлінню ПФУ в Рівненській області з
боку Рівненської митниці ДМСУ,
проведеною в процесі реорганізації
перевіркою такі порушення були б
виявлені та засвідчені в установленому
порядку. Водночас, наявність відміток
ПФУ на витягу з ЄДР свідчать про те, що
Управлінням ПФУ в Рівненській області
було взято на облік Рівненську митницю
Міндоходів як правонаступника
Рівненської митниці ДМСУ без будь-яких
заперечень або застережень.

Відповідно до досліджених у судових
засіданнях документів, суд приходить
до висновку про підтвердження
відповідачем відсутності порушень у
поданні звітності Управлінню ПФУ в
Рівненській області та критично оцінює
твердження ПФУ в Рівненській області
щодо відсутності у останнього
відомостей про той факт, що Рівненська
митниці Міндоходів є правонаступником
Рівненської митниці ДМСУ.

Позивачем у судовому засіданні
наголошено на тій обставині, що ним в
процесі судового розгляду даної справи
направлялись численні запити в Головне
управління Міндоходів в Рівненській
області (ГУ ДФС в Рівненській області
після реорганізації) та
Держфінінспекцію в Рівненській
області. Водночас, жодною із установ не
було скеровано будь-яких актів
реагування до Рівненської митниці
Міндоходів з приводу виявлених
порушень, водночас скеровані
відповідні листи для усунення
недоліків Управлінню ПФУ в Рівненській
області.

Крім того, листом Головного управління
Пенсійного фонду України в
Рівненській області від 07.10.2014 року
№Л-286/06.1-15 повідомлено позивача, що
інформація про сплату страхових
внесків в реєстрі застрахованих осіб
Державного реєстру
загальнообов"язкового державного
соціального страхування по ОСОБА_3
приведено у відповідність до
фактичного стану сплати єдиного
соціального внеску страхувальником
"Рівненська митниця Міндоходів"().

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимога позивача про стягнення з
Рівненської митниці Міндоходів
відшкодування завданої матеріальної
шкоди в сумі 17800,00 грн. не підтверджена
належними та допустимими доказами в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України та спростована
дослідженими під час розгляду справи
доказами та документами.

Щодо позовної вимоги про стягнення на
користь позивача 20000 грн. за завдану
йому моральну шкоду то суд дослідивши
обставини справи та наявні у справі
докази, приходить до висновку про її
безпідставність виходячи із
наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 (Із змінами і доповненнями,
внесеними постановами Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня
2001 року N 5, від 27 лютого 2009 року N 1) під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. При цьому, у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується. При застосуванні норм
КЗпП щодо порядку розгляду трудових
спорів у справах про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
працівникові у зв'язку з виконанням
трудових обов'язків, суди повинні
виходити з того, що за змістом ст. 4401 ЦК
та інших норм законодавства, що
регулюють ці правовідносини, заподіяна
моральна (немайнова) шкода
відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями (бездіяльністю) інших осіб.
Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, суд
повинен наводити в рішенні відповідні
мотиви. Доводи позивача щодо
відшкодування йому моральної шкоди,
викладені в позовній заяві, є
необґрунтованими і не підтвердились
під час розгляду даної
адміністративної справи належними та
допустимими доказами.

У зв'язку із вищевикладеним, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення адміністративного позову
ОСОБА_3.

Згідно зі статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до статті 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень. Дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти позову. З матеріалів
справи вбачається, що відповідачем
належними та допустимими доказами
доведено правомірність своїх доводів
та вимог. Відтак, у задоволенні позову
слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Щербаков В. В.