Справа № 806/4081/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
Житомир справа № 806/4081/14

час прийняття: 14 год. 40 хв.
категорія 5.2.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі представника позивача
Невмержицького О.В.,

за участі представника відповідача
Меодушівського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
"Мрія-2000" до Житомирської митниці про
визнання протиправними та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів № 101060000/2014/300292/2 від
12.08.2014 року і картки відмови №
101060000/2014/00346 від 12.08.2014 року,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати рішення
Житомирської митниці Міндоходів про
коригування митної вартості товарів №
101060000/2014/300292/2 від 12.08.2014 року і картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи припуску
товарів, транспортних засобів через
митний кордон України від 12.08.2014 року №
101060000/2014/00346. У обґрунтування своїх
позовних вимог зазначав, що Приватне
підприємство "Мрія-2000" відповідно до
контракту від 03.02.2014 року № CZ2014IE05UA
укладеним з Товариством з обмеженою
відповідальністю "ІТС ЕХІМ" (Чехія)
імпортує на митну територію України
обладнання для заняття спортом, а також
аксесуари, комплектуючі та приладдя до
вказаного обладнання в асортименті. З
метою проведення митного оформлення
вказаного товару позивачем подано
Житомирській митниці, одночасно з
митною декларацією, документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення
(за митною вартістю, що відповідає ціні
договору (основний метод), передбачені
вимогами ч. 2 ст. 53 МК України, а саме
зовнішньоекономічний контракт з
додатковою угодою до нього, накладну CMR,
інвойс, договір про перевезення та інші
документи, перелік яких зазначено у
графі 44 МД.

12.08.2014 відповідачем прийнято рішення
про коригування митної вартості
товарів № 101060000/2014/300292/2, яким
встановлено, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), оскільки документи
зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України містять
розбіжності та не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості. На
думку позивача, такі твердження
відповідача є помилковими, оскільки
рішення прийнято контролюючим органом
до закінчення десятиденного строку,
встановленого ч. 3 ст. 53 МК України, для
подання декларантом додаткових
документів. Відтак, посилання на
ненадання позивачем додаткових
документів є передчасним, так як
рішення і картка винесені до спливу
строку для їх надання.

Також позивач вважає, що у Житомирської
митниці не було достатніх підстав для
визначення митної вартості з
використанням резервного методу,
оскільки митним органом не доведено
існування обставин, які б
підтверджували обґрунтованість його
сумнівів щодо задекларованої
декларантом митної вартості
імпортованих товарів. У спірному
рішенні не вказано пояснень митного
органу з приводу зроблених коригувань
на обсяг партії, умови поставки,
комерційні умови, митна вартість якого
саме товару бралася за основу, країна
експорту цього товару, час експорту в
Україну, виробника тощо. При цьому
позивач вказує на те, що з
оскаржуваного рішення невідомо чи
бралось до уваги митним органом
маршрут транспортування товару, митна
вартість якого бралася за основу,
торгова марка (бренд), фактурна
вартість тощо.

З декларантом не проведено процедури
консультацій, яка передує застосуванню
другорядних методів з метою визначення
основи вартості згідно з ст. 59 і 60 МК
України, що позбавило декларанта
обміну наявною інформацією з
відповідачем.

За таких обставин, а також враховуючи
непослідовність дій, ПП "Мрія -2000"
вважає, що спірні рішення про
коригування митної вартості та картка
відмови у митному оформленні товарів
необхідно скасувати як неправомірні.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити, з мотивів наведених у
позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог, зважаючи на доводи викладені у
письмових запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, свідка, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року
між Приватним підприємством "Мрія-2000"
(Покупець) і Продавцем "ІТС ЕХІМ s.r.o."
(Чехія), укладено контракт № CZ2014ІЕ05UA, за
умовами якого Продавець зобов'язаний
відвантажити товар (обладнання для
заняття спортом, спортивні речі, одяг,
комп'ютерна та офісна техніка,
аксесуари, комплектуючі та приладдя до
вказаного обладнання в асортименті, у
номенклатурі, кількості, за цінами і в
терміни, вказані в інвойсі, що є
невід'ємною частиною цього контракту) і
передати право власності на нього
Покупцю. Покупець зобов'язаний
сплатити і прийняти товар на умовах
даного контракту.

Відповідно до пункту 3.1 цього
контракту, Продавець поставляє товар,
що продається за цим контрактом, на
умовах, визначених в кожному
конкретному випадку поставки, що
прописуються у відповідних інвойсах.

Загальна вартість товарів на окрему
поставку, вказана у відповідному
інвойсі (п. 4.2 контракту № CZ2014ІЕ05UA від
03.02.2014).

Згідно із п. 5.2 наведеного контракту,
вартість упаковки і маркування входить
до вартості товару.

До контракту № CZ2014ІЕ05UA від 03.02.2014
позивачем і Продавцем 11 лютого 2014 року
укладено додаткову угоду № 1. Цією
додатковою угодою в п. 3 контракту
додано п.п. 3.6 такого змісту: "Продавець
проводить підготовку товару до
продажу, за необхідності проводить
пакування товару на паллети, та
організовує завантаження товару в
транспортний засіб".

11 грудня 2012 року між ПП "Мрія - 2000"
(Замовник) та ТОВ "БРВ-Україна"
(Виконавець) укладено договір про
надання послуг при здійсненні митних
процедур стосовно вантажів і
транспортних засобів №177. Згідно умов
даного договору, в порядку та на умовах,
визначених цим договором, Виконавець
зобов'язується надавати Замовнику
послуги при здійсненні митних процедур
стосовно вантажів і транспортних
засобів Замовнику, використовуючи
технічні, організаційні можливості і
територію Виконавця. Перелік та
вартість послуг, які Виконавець надає
замовнику згідно даного договору
вказані в додатках, які є невід'ємною
частиною даного договору.

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання умов цього договору
Товариством з обмеженою
відповідальністю "БРВ-Україна", з метою
розмитнення поставленого позивачу "ІТС
ЕХІМ s.r.o." товару, 11 серпня 2014 року
подано до митного органу митну
декларацію № 101060000/2014/011806 на митне
оформлення товару: інвентар та
приладдя для зайняття фізкультурою,
гімнастикою або атлетикою - тренажери
із змінними обтяженнями; самокати;
велосипеди двоколісні та інші
велосипеди без двигуна; запчастини для
велосипедів (інструмент ручний з
чорного металу); запчастини для
велосипедів.

Для митного оформлення разом із
декларацією позивачем було подано:
зовнішньоекономічний контракт №
CZ2014ІЕ05UA від 03.02.2014; договір про
перевезення № 2013/10/22 від 22.10.2013;
міжнародну автомобільну накладну (CMR) А
№ 173343 від 08.08.2014; рахунок-фактуру про
надання транспортно-експедиційних
послуг від виконавця договору про
транспортно-експедиційні послуги № 579
від 08.08.2014; рахунок-фактура (інвойс) №
ITCUKRM060814-001 від 06.08.2014; договір про
надання послуг митного брокера № 177 від
11.12.2012; інформацію про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару (наявність на товаросупровідних
документах відбитку штампу) № 2730 від
11.08.2014; інформацію про позитивні
результати здійснення екологічного
контролю товару № 2730 від 08.08.2014;
інформацію про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару (для товарів і транспортних
засобів, що не підлягають екологічному
контролю) № 2730 від 08.08.2014; резервна
позиція № 915 від 26.07.2001; декларація про
походження товару № ITCUKRM060814-001 від
06.08.2014.

Визначення митної вартості товару
декларант здійснив за основним методом
- за ціною контракту щодо товарів, які
імпортуються.

За результатами здійснення аналізу
супровідних документів, поданих із
вказаною митною декларацією митним
органом повідомлено декларанта, що,
оскільки документи, зазначені у
частині 2 ст. 53 МКУ, подані для митного
оформлення, містять розбіжності (у
комерційному інвойсі № ITCUKRM060814-001 від
06.08.2014 відсутні відомості щодо
конкретних умов оплати за дану партію,
що передбачено п. 3.1, 4.2 контракту від
03.02.2014 № CZ2014ІЕ05UA, інвойс не містить
також банківських реквізитів, за якими
повинна здійснюватись оплата),
відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України,
необхідно надати додаткові документи,
що підтверджують заявлену митну
вартість товару, а саме: договір із
третіми особами, пов'язаний з договором
про поставку товарів, митна вартість
яких визначається; рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця; виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти (прайс -
листи) виробника товарів; копію митної
декларації країни відправлення;
висновки про якісні і вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

У зв'язку із ненаданням позивачем на
такі пропозиції, зазначених додаткових
документів на підтвердження заявленої
митної вартості товарів під час їх
митного оформлення, митним постом
"Житомир - центральний" Житомирської
митниці Міндоходів було відмовлено у
митному оформленні (випуску) товарів та
оформлено катку відмови від 12 серпня 2014
року № 101060000/2014/00346.

Підставою для відмови було рішення про
коригування митної вартості товарів
від 12 серпня 2014 року № 101060000/2014/300292/2,
яким ціну кожного товару кориговано в
сторону її завищення.

У вказаному рішенні відповідач
зазначив, що митна вартість товару не
може бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
оскільки документи, зазначені у
частині другій ст. 53 МК України, подані
для митного оформлення, містять
розбіжності та не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів. Згідно товаросупровідних
документів (в інвойсі № ITCUKRM060814-001 від
06.08.2014, CMR від 08.08.2014 А № 173343) та в митній
декларації умови поставки товару
згідно Інкотермс визначено EXW, що в свою
чергу передбачає, що витрати на
навантаження, вивантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов'язані з їх
транспортуванням, лягають на покупця і
ці витрати, як складові митної
вартості, повинні додаватися до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті. Проте, будь-які відомості про
такі витрати в товаросупровідних
документах відсутні, що не дозволяє
перевірити правильність визначення
митної вартості. У комерційному
інвойсі № ITCUKRM060814-001 від 06.08.2014 відсутні
відомості щодо конкретних умов оплати
за дану партію, що передбачено п. 3.1, 4.2
контракту від 03.02.2014 № CZ2014ІЕ05UA, інвойс
не містить також банківських
реквізитів, за якими повинна
здійснюватись оплата). А також в зв'язку
з неподанням декларантом на письмову
вимогу митного органу відповідно до ч. 3
ст. 53 МК України додаткових документів,
що підтверджують заявлену митну
вартість товару, а саме: договір із
третіми особами, пов'язаний з договором
про поставку товарів, митна вартість
яких визначається; рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця; виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти (прайс -
листи) виробника товарів; копію митної
декларації країни відправлення;
висновки про якісні і вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

За інформацією, яка наявна у митного
органу, вартість схожих товарів є вищою
в порівнянні з митною вартістю
оцінюваних товарів.

Проведено процедуру консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору другорядних
методів визначення митної вартості
товарів відповідно до вимог ст. ст. 59 - 64
МК України.

За результатами проведеної
консультації встановлено, що методи 2а
та 2б не можуть бути застосовані у
зв'язку з відсутністю цінової
інформації на ідентичні та подібні
(аналогічні) товари, методи 2в та 2г - в
зв'язку з відсутністю основи для
віднімання та додавання вартості.
Митна вартість визначена за резервним
методом, яка ґрунтується на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях: на основі МД №№
101060000/2014/011238 від 31.07.2014, 101050000/2014/010235 від
15.07.2014, 101050000/2014/011166 від 30.07.2014 та
100250004/2014/092934 від 27.05.2014, з урахуванням
опису товару, кількості товару, що
відповідає принципам і критеріям,
визначеним Угодою про застосування
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року.

Джерело інформації: інформація цінової
бази ЄАІС ДМСУ щодо товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, Митний
кодекс України.

Не погодившись з прийнятим рішенням
про коригування митної вартості товару
в сторону її завищення, декларантом
подана нова митна декларація (МД-2) про
митне оформлення вказаних товарів у
режимі "під гарантійне зобов'язання",
відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу
України, в яких декларантом
задекларовано ці ж товари за митною
вартістю, що визначена контролюючим
органом. Також позивачем було сплачено
всі митні платежі згідно з митною
вартістю цих товарів, у зв'язку з цим
товар, згідно цих митних декларацій,
було випущено у вільний обіг.

Вирішуючи, з урахуванням наведеного,
спір по суті, суд виходив з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 246
Митного Кодексу України (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, далі - МК України) метою
митного оформлення є забезпечення
дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Згідно із ч. 1 ст. 248 МК України, митне
оформлення розпочинається з моменту
подання органу доходів і зборів
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення. При застосуванні
письмової форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії (ч. 1 ст. 257 МК України).

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, згідно зі ст. 49 МК України, є
вартість товарів, що використовується
для митних цілей, яка базується на ціні,
що фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50 МК
України).

За приписами статті 52 МК України
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
кодексу та цією главою. Декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані:
заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів; подавати органу
доходів і зборів достовірні відомості
про визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням органу доходів і зборів
додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Приписами частин другої - п`ятої статті
57 МК України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена частиною 2 статті 58
МК України.

Так, відповідно до вказаної правової
норми метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У статті 53 МК України визначено, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті перелічені
документи, які підтверджують митну
вартість товарів: 1) декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; 2) зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до частини п'ятої статті 53
МК України, забороняється вимагати від
декларанта або уповноваженої ним особи
будь-які інші документи, відмінні від
тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм
випливає, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
органу доходів і зборів для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 МК України, якою
встановлено, що митний контроль
передбачає виконання органами доходів
і зборів мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Наведене відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 року №3018-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур", якими запроваджено
стандартні правила: на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Також це узгоджується з проголошеними
у статті 8 МК України принципами
здійснення державної митної справи на
засадах законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі,
заохочення доброчесності.

Частиною 3 статті 53 МК України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи: 1) договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 54 МК України,
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Згідно із пунктом 1 частини 4 цієї
статті МК України, орган доходів і
зборів під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право, зокрема: упевнюватися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи розрахунку, поданих
для цілей визначення митної вартості; у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості (п.
1, 2 ч. 5 ст. 54 МК України).

Пунктом 2 частини 6 статті 54 МК України
встановлено, що орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів (ч. 1
ст. 55 МК України).

Аналізуючи наведені положення Митного
кодексу України суд зазначає, що митні
органи мають виключну компетенцію в
питаннях перевірки, контролю
правильності обчислення декларантом
та визнання митної вартості.

Контролюючий орган при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості зобов'язаний
перевірити складові числового
значення митної вартості, правильність
розрахунку, здійсненого декларантом,
упевнитись в достовірності та точності
заяв, документів чи розрахунків,
поданих декларантом, а також
відсутності обмежень для визначення
митної вартості за ціною договору,
наведених у статті 58 Митного кодексу
України.

Орган доходів і зборів має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, що пов'язують з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

Судом встановлено, що позивачем у
відповідності до вимог митного
законодавства, для підтвердження
заявленої митної вартості товару було
подано до органу доходів і зборів всі
необхідні для цього документи, які
підтверджують ціну кожного з товарів,
зазначених у декларації.

Під час розгляду даної справи судом не
встановлено обставин, які б свідчили
про існування достатніх підстав для
виникнення обґрунтованого сумніву у
Житомирської митниці Міндоходів щодо
вартості імпортованого товару.
Представником відповідача не надано
суду жодних належних та допустимих
доказів того, що подані декларанта
основні документи не дозволяли митному
органу у належний спосіб перевірити
числове значення складових митної
вартості товарів та відомості щодо їх
ціни.

У даній справі судом також не
встановлено існування обмежень для
визначення митної вартості
задекларованих товарів за ціною
договору, наведених у статті 58 Митного
кодексу України.

Крім того, суд враховує, що
відповідачем не обґрунтовано, які саме
обставини мали бути підтверджені
додатково витребуваними у позивача
документами. В оскаржуваному рішенні
про коригування митної вартості
товарів не визначено, які саме
показники (складові) митної вартості не
підтверджено документально та
викликали сумнів у контролюючого
органу, та стали причиною неможливості
застосування першого методу.

Такі дії відповідача є прямим
порушенням частини сьомої статті 54
Митного кодексу України, відповідно до
якої у разі якщо під час проведення
митного контролю орган доходів і
зборів не може аргументовано довести,
що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
заявлена декларантом або
уповноваженою особою митна вартість
вважається визнаною автоматично.

Стосовно зазначення у спірному рішенні
неподання додаткових документів, то
суд враховує, що подання контролюючому
органу для митного оформлення товару
копії митної декларації країни
відправлення; висновків про якісні та
вартісні характеристики товарів;
виписки з бухгалтерської документації;
каталогів, прейскурантів (прайс-листів)
виробника товару, відповідно Митного
кодексу України, не є обов'язковим. Такі
документи в якості додаткових
надаються у випадку необхідності
підтвердження відомостей про митну
вартість товару, що містяться в
основних доданих до декларації
документах, достовірність яких
викликає сумнів у митного органу, у
випадку їх наявності у декларанта.

Пункт 3.15 розділу 3 Загального додатку
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур
визначено, що митна служба вимагає
представлення оригіналу декларації на
товари і тільки мінімально необхідної
кількості копій.

Про неможливість подання навіть копії
вантажної митної декларації країни
відправлення повідомлено
Держмитслужбу Представництвом України
при Європейських Співтовариствах (лист
від 20.08.2009 № 3111/16-230-1791) за результатами
робочої зустрічі, проведеної 19.08.2009 з
представниками Генерального
директорату з оподаткування та митного
союзу Європейської комісії.

За повідомленням Представництва
України при Європейських
Співтовариствах, Європейською
стороною поінформовано про
неприйнятність застосування подібної
практики відносно імпортерів
країн-членів ЄС, у зв'язку з тим, що
імпортер (мається на увазі резидент
України): по-перше, не є власником
експортної декларації, вона належить
експортерові та митним органам країни
експорту, при цьому імпортер не має
доступу до експортної декларації;
по-друге, з 1 липня 2009 року митними
органами ЄС для оформлення приймається
виключно електронні декларації,
декларації в паперовому форматі не
використовуються; по-третє, якщо товари
експортуються після режиму транзиту
(залізниця, TIR), застосовується спрощена
процедура митного оформлення у режимі
експорт.

Окремо Європейська Комісія у листі від
27.03.2008 наголосила, що вимога надання
копії експортної вантажної митної
декларації не відповідає міжнародним
митним стандартам, сучасній митній
практиці і може бути розглянута як
торговельний бар'єр (відповідь
Держмитслужби України на лист Ради
підприємців при Кабінеті Міністрів
України щодо внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 24.07.2009 № 767 "Про внесення змін до
деяких постанов Кабінету Міністрів
України").

Під час судового розгляду справи
представником позивача зазначено, що
витребувані у електронних
повідомленнях додаткові документи не
надано, оскільки підстав для вимагання
додаткових документів у митного органу
не було.

Щодо посилання контролюючого органу на
розбіжності у товаросупровідних
документах, а саме на відсутність у
комерційному інвойсі № ITCUKRM060814-001 від
06.08.2014 відомостей щодо конкретних умов
оплати за дану партію та банківських
реквізитів, за якими повинна
здійснюватись оплата.

Спосіб здійснення позивачем оплати за
товар обумовлено умовами
зовнішньоекономічного контракту.
Зокрема, п. 4.2 контракту від 03.02.2014 №
CZ2014ІЕ05UA визначено, що загальна
вартість товару на окрему поставку,
вказується у відповідному інвойсі.

Із інвойса від 06.08.2014 № ITCUKRM060814-001, копія
якого наявна у матеріалах справи,
видно, що визначена у ньому загальна
вартість поставки відповідає
загальній вартості імпортованого
товару, яка визначена декларантом у
митній декларації, та становить 17980,02
доларів США.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно
до роз'яснень Міністерства фінансів
України, форма рахунку - фактури
(інвойсу) не відноситься до типових
форм, які затверджуються Державним
комітетом статистики України,
застосування її нормативно - правовими
актами не передбачено.

Відтак, суд приходить до висновку, що
вказані відповідачем у спірному
рішенні про коригування митної
вартості товарів розбіжності не
впливають на числове визначення митної
вартості товару заявленого до митного
оформлення і не позбавляють позивача
права на застосування методу
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, з
врахуванням того, що позивачем
використані відомості, які повністю
підтверджені документально.

Окрім цього, митним органом зазначено,
що в інвойсі № ITCUKRM060814-001 від 06.08.2014, CMR
від 08.08.2014 А № 173343 та в митній
декларації умови поставки товару
згідно Інкотермс визначено EXW, що в свою
чергу передбачає, що витрати на
навантаження, вивантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов'язані з їх
транспортуванням, лягають на покупця і
ці витрати, як складові митної
вартості, повинні додаватися до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті. Проте, будь-які відомості про
такі витрати в товаросупровідних
документах відсутні, що не дозволяє
перевірити правильність визначення
митної вартості.

Судом з'ясовано, що поставка товару
відбувалась на умовах Інкотермс 2010 (EXW).
За умовами поставки EXW Інкотермс 2010 -
"Франко завод" покупець несе всі
витрати з транспортування товару з
території продавця до визначеного
місця, у тому числі і витрати на
навантаження товарів на транспорт.
Однак, за згодою сторін продавець може
взяти на себе зобов'язання з
навантаження товарів на транспорт на
місці відправки і нести усі ризики та
витрати за таке навантаження, про що
повинно бути зазначено у відповідній
додатковій угоді до договору купівлі -
продажу.

Матеріалами справи підтверджено, що 11
лютого 2014 року між позивачем і "ІТС ЕХІМ
s.r.o." (Чехія) до контракту № CZ2014ІЕ05UA від
03.02.2014 укладено додаткову угоду № 1, в
якій визначено, що саме Продавець
проводить підготовку товару до
продажу, за необхідності проводить
пакування товару на паллети, та
організовує завантаження товару в
транспортний засіб.

При цьому пунктом 5.2 контракту №
CZ2014ІЕ05UA від 03.02.2014 визначено, що
вартість упаковки і маркування входить
до вартості товару.

Як видно із інвойса № ITCUKRM060814-001 від
06.08.2014 та міжнародної товарно -
транспортної накладної CMR від 08.08.2014 А №
173343 понесені продавцем витрати на
пакування та завантаження товару в
розмірі 111 доларів США були включені до
загальної ціни товару - 17980,02 доларів
США.

Між тим, Приватним підприємством "Мрія -
2000" (Замовник) та ПП ПТЕП Головатенко
(Виконавець) укладено договір про
надання транспортно - експедиційних
послуг від 22 жовтня 2013 року № 2013/10/22.

У розділі 1 цього договору визначено, що
Виконавець відповідно до даного
договору зобов'язується надавати
Замовнику послуги з перевезення
вантажів до пункту призначення, в тому
числі шляхом залучення для виконання
перевезень третіх осіб (Перевізників),
та видачі їх особі, яка має право на
одержання вантажів, оформлення
відповідної документації, а також
надаватиме інші послуги, пов'язані з
перевезенням вантажів відповідно до
замовлення, а Замовник зобов'язується
прийняти та оплатити надані послуги.

Підпунктом 2.1.4 пункту 2.1 розділу 2
договору від 22.10.2013 № 2013/10/22
передбачено, що Замовник
зобов'язується до прибуття
транспортного засобу під завантаження
провести підготовку вантажу для
перевезення, а саме: забезпечити
проведення завантаження/розвантаження
вантажу .

Досягнута домовленість за договором №
2013/10/22 від 22.10.2013 була виконана
позивачем шляхом укладення контракту
№ CZ2014ІЕ05UA від 03.02.2014 і додаткової угоди
до нього від 11.02.2014 на поставку товару
на відповідних умовах, згідно яких
витрати пов'язані з відвантаженням
товару на транспортні засоби, надані
покупцем, бере на себе постачальник.

Витрати на транспортування товарів
підтвердженні рахунком на оплату № 579
від 08.08.2014, наданим ПП "Мрія -2000". У
вказаному рахунку наведено перелік
міжнародних транспортно -
експедиційних послуг по маршруту м.
Прага (Чехія) - п/п Краківець, п/п
Краківець - м. Житомир, загальною
вартістю 7100 грн.

Отже, у даному випадку продавець товару
несе всі витрати, пов'язані з товаром,
до моменту здійснення його поставки (до
завантаження товару на транспортний
засіб, наданий перевізником), а
покупець (позивач), в свою чергу, несе
витрати на перевезення товару від
місця поставки.

Документи на підтвердження понесених
витрат на транспортування товарів були
надані уповноваженою особою ПП "Мрія
-2000" під час митного оформлення товарів.

Разом з цим, у засіданні суду з'ясовано
та не заперечувалося представниками
сторін і свідком, що контролюючий орган
за наслідками отримання митної
декларації та пакету документів,
наданих декларантом, ні у електронному
повідомленні, ні у картці відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску товарів
не вказував про виявлення певних
розбіжностей в цих документах та
необхідності надання позивачем
будь-яких відомостей щодо витрат на
навантаження, вивантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов'язані з їх
транспортуванням.

За таких обставин, посилання у
оскаржуваному рішенні на те, що
відповідач був позбавлений перевірити
правильність визначення митної
вартості, оскільки будь-які відомості
про такі витрати в товаросупровідних
документах відсутні, є передчасними.

Також суд зазначає, що ані контрактом,
ані умовами додаткової угоди не
передбачений обов'язок позивача
(покупця) щодо оплати вартості робіт,
пов'язаних із обробкою оцінюваних
товарів, відтак ненадання позивачем
документів, що підтверджують вартість
цих робіт та послуг, не може слугувати
підставою для відмови в митному
оформленні товару.

З огляду на викладене, доводи митного
органу про те, що у документах позивача
наявні розбіжності та відсутні всі
відомості щодо витрат на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані з їх
транспортуванням, є безпідставними.

Окрім цього, в рішенні про коригування
митної вартості товарів від 12.08.2014
зазначено, що митна вартість
задекларованого позивачем товару була
відкоригована у зв'язку з тим, що за
інформацією, яка наявна у митного
органу (інформація цінової бази ЄАІС
ДМСУ) вартість схожих товарів є вищою в
порівняні з митною вартістю оцінених
товарів.

Суд не погоджується з такими доводами
відповідача, так як зазначена система
відповідно до приписів МК України
носить інформаційний характер і не є
виключною підставою відмови визнання
задекларованої митної вартості
декларантом, оскільки така підстава
для коригування не передбачена ст. 55 МК
України і не викладена в ст. VII ГАТТ та в
Угоді про застосування ст. VII ГАТТ.

Слід звернути увагу на те, що наявність
в автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками інформації про те,
що товар, який задекларовано позивачем
розмитнювався за іншою вартістю, за
відсутності інших визначених законом
підстав, що обумовлюють межі і способи
здійснення митним органом контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом, оскільки торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо).

Враховуючи, що автоматизована система
аналізу та управління ризиками з
об'єктивних причин не містить усієї
інформації, що стосується суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
товарів і умов їх продажу, такі дані не
можуть мати першочергового значення у
порівнянні з наданими декларантом
первинними документами про товар.

Також оскаржуване рішення містить
посилання на те, що методи визначення
митної вартості за ціною договору щодо
ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів не може бути прийнятий у
зв'язку з відсутністю цінової
інформації на такі товари. Методи
визначення митної вартості на основі
віднімання, додавання вартості не може
бути використаний у зв'язку з
відсутністю основ, необхідних для
проведення розрахунків. Митну вартість
товару, що імпортується, скориговано із
застосуванням резервного методу.

Визначена митна вартість товарів
ґрунтується на раніше визначених
митним органом митних вартостях МД №№
101060000/2014/011238 від 31.07.2014, 101050000/2014/010235 від
15.07.2014, 101050000/2014/011166 від 30.07.2014 та
100250004/2014/092934 від 27.05.2014.

Суд критично оцінює посилання
контролюючого органу на зазначені
митні декларації, оскільки рішення не
містить конкретного опису при
коригуванні митної вартості якого із
задекларованих товарів необхідно
врахувати вартість товару, які
задекларовані у цих митних
деклараціях.

Разом з цим, судом з'ясовано, що митні
декларації № 101050000/2014/011166 від 30.07.2014 та
№ 101060000/2014/011238 від 31.07.2014 були подані
позивачем у зв'язку з прийняттям
контролюючим органом рішення про
коригування митної вартості №
101060000/2014/300286/2 від 30 липня 2014 року, картки
відмови у митному оформленні №
101060000/2014/00340 від 31 липня 2014 року та
рішення №101060000/2014/300287/1 від 31.07.2014 і
картки відмови №101060000/2014/00341 від 31.07.2014
відповідно.

Встановлено, що зазначені рішення про
коригування митної вартості та картки
відмови у митному оформленні оскаржені
ПП "Мрія - 2000" до Житомирського
окружного адміністративного суду.

Постановою суду від 30.09.2014 у справі №
806/3863/14, яка ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 03.11.2014 залишена без змін, позов ПП
"Мрія - 2000" задоволено, визнано
протиправними і скасовані рішення
Житомирської митниці Міндоходів про
коригування митної вартості №
101060000/2014/300286/2 від 30 липня 2014 року і
картку відмови у митному оформленні №
101060000/2014/00340 від 31 липня 2014 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2014
року в справі № 806/3865/14 позов ПП "Мрія
-2000" задоволено, визнано протиправними
та скасовано рішення Житомирської
митниці про коригування митної
вартості товарів № 101060000/2014/300287/1 від
31.07.2014 року та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України від 31.07.2014 року №
101060000/2014/00341.

Отже, посилання відповідача на
вищевказані митні декларації було
передчасним.

Також суд враховує, що у відповідності
до опису графи 33 розділу 2 Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів, затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 №598, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за
№883/21195 (надалі - Правила), у графі
зазначаються причини, через які митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції). У
графі також вказується про проведення
процедури консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу. Результати проведеної
консультації, а також причини, через
які не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо ідентичних,
подібних (аналогічних) товарів
(наприклад, відсутня інформація щодо
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів), фіксуються у
графі. У випадку визначення митної
вартості оцінюваних товарів із
застосуванням резервного методу
(стаття 64 Кодексу) зазначаються
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
її визначенні.

Спірне рішення докладної інформації та
джерела, які використовувалися митним
органом при визначенні митної вартості
товарів не містить.

Як видно з оскаржуваного рішення, у
графі 33 зазначено, що процедура
консультацій проведена та вказані
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів, окрім резервного.

Однак, відображення даного факту у
рішенні не є достатнім та
беззаперечним доказом проведення
консультації у разі заперечення цього
факту декларантом, оскільки
консультація проводиться до прийняття
рішення.

Так, митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому, ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до позивача не надходило, що
свідчить про відсутність зі сторони
контролюючого органу будь-якої
спрямованості на діалог з декларантом
з метою визначення основи митної
вартості.

У графі 33 оскаржуваного рішення не
зафіксовані результати проведеної
консультації, а лише вказані причини
через які не можуть бути застосовані
попередні методи визначення митної
вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у
своїх рішеннях зазначав, що
дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів.

Так, Верховний Суд України зазначає, що
у разі незгоди митного органу із митною
вартістю імпортованого товару він
відповідно до вимог статті 266 Митного
кодексу України зобов'язаний провести
процедуру консультацій, у ході яких мав
би дійти висновків щодо застосування
того чи іншого методу визначення
митної вартості товарів (постанови
Верховного Суду України від 14.05.2013 у
справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21-
56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від
14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у
справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі №
21-197а12).

Згідно із частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Усупереч ст. 71 КАС України відповідачем
як суб'єктом владних повноважень не
доведено обґрунтованості виникнення
сумнівів щодо достовірності наданих
декларантом до митного оформлення
відомостей та правомірності своїх дій
щодо відмови у визначенні митної
вартості товару за ціною договору та
застосування інших методів, крім
резервного, а також прийняття
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості товарів.

За таких обставин, висновок
Житомирської митниці Міндоходів про
неможливість визначення митної
вартості товару за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), суд вважає необґрунтованим,
а тому рішення про коригування митної
вартості товарів № 101060000/300292/2 від 12.08.2014
року та картка відмови у митному
оформленні № 101060000/2014/00346 від 12.08.2014 року
є неправомірними, тому їх слід
скасувати.

Отже, позовні вимоги Приватного
підприємства "Мрія - 2000" необхідно
задовольнити.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати
рішення Житомирської митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості № 101060000/300292/2 від 12.08.2014 року і
картку відмови у митному оформленні №
101060000/2014/00346 від 12.08.2014 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю.
Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 12
листопада 2014 р.