Справа № 821/1995/14
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1995/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 26 червня 2014
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

06.06.2014р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 28
травня 2014 року №, яким позивачу
нараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
168253,10 грн. і застосовано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 84126,55 грн.,
та №, яким позивачу нараховано
податкове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 148602,60
грн. і застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 74301,30 грн.; визнання
нечинними повідомлення-розрахунок від
28 травня 2014 року про необхідність
здійснення доплати єдиного
соціального внеску в сумі 19789 грн. та
рішення №27 від 28 травня 2014 року про
застосування штрафних санкцій в сумі
1518,1 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що підставою для висновку про
порушення ФОП ОСОБА_2 податкового
законодавства стали його відносини з
ПФ «Астер» з придбання ПММ. В акті
перевірки податковий орган
посилається виключно на висновки акту
№1314/21-03-22-01/24956105 від 08.11.2013р. про
неможливість підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій ПФ «Астер» з ТОВ «Карбон-Юг»,
згідно якого угоди між ПФ «Астер» та
ТОВ «Карбон-Юг» не мали реального
характеру, у зв'язку з чим, ПФ «Астер» не
могла поставити товар на адресу
позивача, що призвело до завищення
останнім валових витрат та податкового
кредиту. Однак, за результатами
оскарження в судовому порядку
контрагентом позивача податкових
повідомлень-рішень, прийнятих на
підставі акту перевірки
№1314/21-03-22-01/24956105 від 08.11.2013р., постановою
Херсонського окружного
адміністративного суду, яка набрала
законної сили, встановлено, що угоди ПФ
«Астер» з його
контрагентами-покупцями, серед яких і
ФОП ОСОБА_2, мали реальний характер. З
посиланням на ст.72 КАС України та на
наявність первинних документів по
взаємовідносинах з ПФ «Астер» ФОП
ОСОБА_2 вважає недоведеними висновки
ДПІ у м.Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
порушення ним п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.177.4
ст.177, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України та п.2 ч.1 ст.7 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 26.06.2014р.
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення №
та № від 28 травня 2014 року,
податкове повідомлення-розрахунок від
28 травня 2014 року та рішення про
застосування штрафних санкцій №27 від
28 травня 2014 року.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 16.07.2014р. Державна
податкова інспекція у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області подала апеляційну
скаргу на вказану постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В своїй апеляційній скарзі Державна
податкова інспекція у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області посилається на те,
що підставою для донарахування
позивачу сум ПДВ, податку на доходи
фізичних осіб та єдиного внеску є
безтоварність угод ФОП ОСОБА_2 з
контрагентом ПФ «Астер», що
підтверджується актом №1314/21-03-22-01/24956105
від 08.11.2013р. про неможливість
підтвердження факту реального
здійснення господарських операцій ПФ
«Астер» з ТОВ «Карбон-Юг». При розгляді
справи судом першої інстанції не
надано відповідної правової оцінки
обставинам, встановленим зазначеним
актом перевірки контрагента позивача,
що призвело до прийняття незаконної
постанови.

Податковий орган вважає, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення,
повідомлення-розрахунок та рішення про
застосування штрафних санкцій від 28
травня 2014 року прийнято обґрунтовано
та скасуванню не підлягають.

На підставі викладеного, ставиться
питання про скасування постанови
Херсонського окружного
адміністративного суду від 26.06.2014р. та
постановлення нової, про відмову у
задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КАС
України, за відсутності клопотань від
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20,
п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України,
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
наказу ДПІ у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області від 14.04.2014р. №483 та
плану-графіка проведення
документальних планових перевірок
суб'єктів господарювання на ІІ квартал
2014 року, у період з 23.04.2014р. по 08.05.2014р.
державним податковим
ревізором-інспектором відповідача
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
31.12.2013р., за результатами якої складено
акт перевірки №733/21-03-17-02/НОМЕР_1 від
16.05.2014р.

У висновках акту перевірки вказується
на порушення позивачем:

- п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
ФОП ОСОБА_2 податку на доходи фізичних
осіб на загальну суму 148602,60 грн. (у т.ч.
за 2012 рік в сумі 23977,90 грн., за 2013 рік в
сумі 124624,70 грн.);

- п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», в результаті
чого встановлено заниження сум єдиного
соціального внеску на загальну суму 19789
грн. (у т.ч. за 2012 рік - 10573,45 грн., за 2013 рік
- 9215,55 грн.);

- п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість у
2012-2013р.р. на загальну суму 168253,1 грн. (у
т.ч. за періоди: листопад 2012 року в сумі
15695,75 грн., грудень 2012 року в сумі 14413,33
грн., січень 2013 року в сумі 3352,33 грн.,
лютий 2013 року в сумі 66087,5 грн., березень
2013 року в сумі 68704,17 грн.).

Зокрема, в акті перевірки
№733/21-03-17-02/НОМЕР_1 від 16.05.2014р. зазначено,
що у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_2
мав договірні відносини щодо поставки
нафтопродуктів з ПФ «Астер» (договори
поставки №051112-1 від 05.11.2012р. та №090113-1
від 09.01.2013р.), виконання яких мало вплив
на формування позивачем валових витрат
та податкового кредиту відповідних
періодів. В ході перевірки від ДПІ у
м.Херсоні отримано акт №1314/21-03-22-01/24956105
від 08.11.2013р. «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ПФ «Астер» з питання
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Карбон-Юг» за період з 03.09.2012р. по
02.08.2013р. та подальшої реалізації або
використання у господарській
діяльності придбаних товарів», яким
встановлено відсутність реальності
вчинення господарських операцій ПФ
«Астер» з ТОВ «Карбон-Юг» за період
жовтень-грудень 2012 року,
січень-березень 2013 року. ПФ «Астер» не
мало необхідних умов для здійснення
господарської діяльності, у
підприємства відсутні основні фонди,
технічний персонал, виробничі активи,
складські приміщення і транспортні
засоби. ПФ «Астер» отримано від ТОВ
«Карбон-Юг» лише первинні документи,
які проведено в бухгалтерському та
податковому обліку підприємства, однак
наявність лише необхідного
документообігу не може бути доказом
проведення самої господарської
операції (поставки товару). Усі
операції по ланцюгу з придбання товару
від ПФ «Астер» не спричиняють
реального настання правових наслідків.

На підставі вказаного акту перевірки 28
травня 2014 року Державною податковою
інспекцією у м.Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в розмірі
252379,65 грн. (в т.ч. за основним платежем -
168253,10 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 84126,55 грн.);

- податкове повідомлення-рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб в
розмірі 222903,90 грн. (в т.ч. за основним
платежем - 148602,60 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 74301,30 грн.);

- рішення №27 про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в розмірі
1518,10 грн.;

- повідомлення-розрахунок про
необхідність здійснення доплати
єдиного соціального внеску в сумі 19789
грн.

Задовольняючи позов ФОП ОСОБА_2 про
скасування зазначених рішень суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позивачем доведено факт виконання ним
угод з ПФ «Астер», наявність
господарського змісту договорів у
вигляді придбання ТМЦ з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях, а також
наявність результатів спірних угод;
покладений в основу акту перевірки
висновок про безтоварність
господарських операцій з контрагентом
- постачальником ПФ «Астер»
спростований відповідними первинними
документами, у зв'язку з чим є
правомірним віднесення позивачем сум
ПДВ до складу податкового кредиту та
вартість отриманого товару до складу
валових витрат по вищевказаним
господарським операціям. Колегія
суддів погоджується з такими
висновками Херсонського окружного
адміністративного суду. При цьому, суд
виходить з наступного.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового
кодексу України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 Кодексу об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК
України визначено, що витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Пунктом 176.2 статті 176 Податкового
кодексу України передбачено, що
платники податку зобов'язані вести
облік доходів і витрат в обсягах,
необхідних для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі якщо такий платник
податку зобов'язаний відповідно до
цього розділу подавати декларацію або
має право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податкову знижку. Форми такого обліку
та порядок його ведення визначаються
центральним органом державної
податкової служби.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг чи
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу
податковий кредит звітного періоду
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК
України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення
витрат до валових та віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

Ознаками відсутності реального
характеру операції є: неможливість
здійснення платником податку
зазначених операцій з урахуванням
часу, місця знаходження майна або
обсягу матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для виробництва
товарів, виконання робіт або послуг;
відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій; здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Факт вчинення певних господарських
операцій, та правомірність подальшого
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
первинних документів платника
податків.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
відображення у бухгалтерському обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують та
підтверджують факти здійснення
господарських операцій і які повинні
мати визначені цим Законом та
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, обов'язкові реквізити.

З матеріалів справи вбачається, що
основними видами діяльності ФОП ОСОБА_2
є діяльність посередництва у торгівлі
паливом, рудами, металами та
промисловими хімічними речовинами,
роздрібна торгівля пальним, вантажний
автомобільний транспорт.

Для здійснення основного виду
господарської діяльності у ФОП ОСОБА_2
обліковується нерухоме майно, а саме
автозаправочна станція, а також наявні
вантажні автомобілі, складська та
офісна площа.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_2
(Покупець) та ПФ «Астер» (Постачальник)
було укладено договори поставки
нафтопродуктів №051112-1 від 05.11.2012р. та
№090113-1 від 09.01.2013р., за умовами яких
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця паливо - мастильні
матеріали, найменування товару,
одиниця виміру, кількість і ціна за
одиницю товару визначається в рахунках
- фактурах та видаткових накладних, які
є невід'ємною частиною цього договору;
поставка товару здійснюється на умовах
FCA - склад постачальника, або на умовах
СPT - франко - перевезення сплачено до, на
підставі заявки Покупця за рахунок
Продавця.

На виконання умов вказаних договорів
ПФ «Астер» на адресу ФОП ОСОБА_2
поставлено товар - дизельне пальне у
листопаді - грудні 2012 року на загальну
суму 180654,50 грн. (в т.ч. ПДВ 30109,08 грн.), у
січні - березні 2013 року на загальну суму
828864 грн. (в т.ч. ПДВ 138144 грн.), що
підтверджується: податковими
накладними №160 від 05.11.2012р. на суму 44959,50
грн., №174 від 07.11.2012р. на суму 49215 грн., №274
від 05.12.2012р. на суму 43475 грн., №304 від
13.12.2012р. на суму 43005 грн., №17 від 09.01.2013р.
на суму 20114 грн., №158 від 15.02.2013р. на суму
173604 грн., №166 від 18.02.2013р. на суму 175491
грн., №209 від 26.02.2013р. на суму 47430 грн., №264
від 11.05.2013р. на суму 175491 грн., №277 від
14.03.2013р. на суму 29248,50 грн., №322 від
22.03.2013р. на суму 27391 грн. та №340 від
26.03.2013р. на суму 33852 грн.; видатковими
накладними №РН-0000311 від 22.03.2013р.,
№РН-0000327 від 26.03.2013р., №РН-0000265 від
11.03.2013р., №РН-0000277 від 14.03.2013р., №РН-0000205
від 26.02.2013р., №РН-0000159 від 15.02.2013р.,
№РН-0000165 від 18.02.2013р., №РН-0000017 від
09.01.2013р., №РН-0000316 від 13.12.2012р., №РН-0000288
від 05.12.2012р., №РН-0000317 від 05.11.2012р.,
№РН-0000173 від 05.11.2012р., №РН-0000187 від
07.11.2012р.; товарно-транспортними
накладними на відпуск нафтопродуктів
(нафти) №2603-4 від 26.03.2013р., №2203-1 від
22.03.2013р., №1403-4 від 14.03.2013р., №1103-6 від
11.03.2013р., №2602-10 від 26.02.2013р., №1802-6 від
18.02.2013р., №1502-8 від 15.02.2013р., №0901-3 від
09.01.2013р., №1312-1 від 13.12.2012р., №0512-6 від
05.12.2012р., №0511-5 від 05.11.2012р., №0711-4 від
07.11.2012р., копії яких наявні в матеріалах
справи.

Розрахунки між сторонами договорів
проведені у безготівковій формі, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками.

На підтвердження використання
придбаного від контрагента ПФ «Астер»
товару - дизельного палива у
підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_2
надано договірні, бухгалтерські та
податкові документи щодо продажу
дизельного палива протягом листопада
2012 року, лютого, березня 2013 року,
зокрема, товарно-транспортні накладні,
видаткові накладні, довіреності на
отримання ТМЦ.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи
копії первинних документів,
встановлено, що вони у повній мірі
відповідають вимогам ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні». В акті
перевірки відсутні відомості щодо
того, що на момент проведення перевірки
позивачем не надано до перевірки
податкові накладні, або податкові
накладні оформлені із порушеннями ст.201
Податкового кодексу України. Слід
зазначити, що жодних зауважень з
приводу наданих позивачем доказів та
первинних документів на обґрунтування
відсутності факту виконання позивачем
умов зазначених вище господарських
договорів відповідач ні до суду першої,
а ні до суду апеляційної інстанцій не
надав.

Позивачем доведено, що при укладенні
договорів він переконався у тому, що
підприємство-контрагент було
зареєстроване у Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій
України, а також зареєстроване як
платник податку на додану вартість і
мало право на видачу податкових
накладних.

Що ж до посилань апелянта на укладення
ФОП ОСОБА_2 угод без мети настання
реальних наслідків колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюванний
правочин).

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочини, якщо його недійсність
установлено законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання судом
такого правочину недійсним не
вимагається. Нікчемний правочин є
недійсним на підставі закону, а тому
також не створює інших наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами; правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

Колегія суддів, також, не погоджується
з доводами апелянта про те, що доказом
фіктивності діяльності є порушення
податкового законодавства
контрагентами позивача, оскільки для
включення витрат до складу валових та
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту має враховуватись
реальний факт поставки, використання у
власній діяльності та обліку товарів
саме позивачем, який не несе
відповідальності за облікову політику
та дії своїх контрагентів чи будь-якого
іншого постачальника - третьої особи,
через те, що закон не ставить у
залежність сплату податків, ведення
податкового та бухгалтерського обліку,
складання звітності
контрагентами-продавцями із правом на
одержання податкового кредиту
безпосередньо покупцем.

Установлення факту недійсності, в тому
числі нікчемності цивільно-правового
правочину, який опосередковує
відповідну господарську операцію, не є
необхідною умовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань платнику податків у разі,
якщо не буде встановлено відсутність
реального вчинення цієї господарської
операції або відсутність зв'язку між
такою операцією та господарською
діяльністю платника податків. Суд
вважає, що оцінюватися при дослідженні
факту здійснення господарської
операції повинні відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Водночас, податкові органи не
позбавлені права звернутися до
адміністративного суду з вимогою про
визнання недійсним правочину,
укладеного між платником податку та
його контрагентом, з метою, завідомо
суперечною інтересам держави та
суспільства та стягнення в дохід
держави коштів, одержаних сторонами
оспорюваного правочину за такими
угодами, як це установлено частиною
третьою статті 228 Цивільного кодексу
України.

Оскільки встановлено, що договори з
контрагентом ПФ «Астер» укладені у
письмовій формі, виконання вказаних
договорів підтверджується первинними
документами, тому суд апеляційної
інстанції погоджується з судом першої
інстанції, що сторони договору діяли
виключно для досягнення економічних
результатів та з метою отримання
прибутків у відповідності до ст.3 ГК
України. Укладені договори
відповідають вимогам ст.203 ЦК України,
не порушують публічний порядок, не
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, територіальної громади,
недійсність таких договорів прямо
законом не встановлена, а також такі
договори судом недійсними не
визнавалися, а отже є чинними.

Колегія суддів вважає, що факт
порушення контрагентами може мати
податкові наслідки для платника, лише
якщо податкова служба доведе, що
платник діяв без достатньої
обачливості і обережності, та йому мало
бути відомо про порушення
контрагентів, або його діяльність
спрямована на отримання податкової
вигоди при операціях переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань. Таким чином,
наведені в акті перевірки порушення не
дають право податковому органу вчиняти
дії щодо визнання угод нікчемними, а є
лише підставою, при наявності
достатніх доказів, для звернення до
суду у встановленому законодавством
порядку з вимогою про визнання
правочинів недійсними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
ані актом перевірки, ані іншими
матеріалами справи не встановлено
жодного фактичного порушення саме
позивачем вимог законодавства, яким
регламентується порядок формування
валових витрат та податкового кредиту,
яке б позбавляло його права на
формування витрат та податкового
кредиту по взаємовідносинах з ПФ
«Астер».

Відмовляючи особі у праві на
віднесення сум до складу валових
витрат та у праві на податковий кредит,
податковий орган повинен довести саме
недобросовісність у діях платника.

Необґрунтована податкова вигода
характеризується відсутністю
фактичного виконання господарських
операцій, здійсненням операцій без
ділової мети та обліком операцій
безвідносно до їх реального
економічного змісту, узгодженістю дій
покупця та постачальника для штучного
створення умов для податкової
економії.

Таким чином, визначальною умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит та віднесення сум до
складу валових, окрім документального
оформлення господарської операції, є
реальність здійснення цієї операції в
рамках провадження господарської
діяльності платника.

ДПІ у м.Херсоні, як суб'єктом владних
повноважень, на якого КАС України
покладено обов'язок доказування в
адміністративному суді, не подано
доказів того, що по спірних операціях
між ФОП ОСОБА_2 та ПФ «Астер» у позивача
була відсутня розумна ділова мета, або
того, що позивач та вказаний контрагент
діяли спільно з метою отримання
необґрунтованої податкової вигоди.

ДПІ при проведенні перевірки не надано
належної оцінки наявним первинним
документам позивача, невірно
застосовано норми податкового
законодавства, що призвело до
прийняття незаконного
повідомлення-рішення.

Заперечуючи проти позову та в
обґрунтування вимог апеляційної
скарги ДПІ зазначає, що контрагент
позивача не міг здійснювати
господарську діяльність через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій з
надання послуг по будівництву та
реконструкції. Колегія суддів критично
ставиться до таких тверджень апелянта,
оскільки такі висновки взято
відповідачем з акту №1314/21-03-22-01/24956105 від
08.11.2013р. «Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ПФ
«Астер» з питання дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Карбон-Юг» за
період з 03.09.2012р. по 02.08.2013р. та подальшої
реалізації або використання у
господарській діяльності придбаних
товарів» без наявності жодного
документального підтвердження таких
доводів. Сама по собі наявність або
відсутність у контрагентів окремих
документів, транспортних засобів,
нерухомості, земельних ділянок, певної
кількості персоналу, не можуть
являтися вичерпними ознаками
неправомірності вчиненої
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається фактичний рух активів
або зміни у власному капіталі чи
зобов'язаннях платника податків, у
зв'язку з його господарською
діяльністю.

Більше того, доводи ДПІ про
нереальність господарських операцій з
ПФ «Астер», які ґрунтуються на
висновках акту перевірки від 08.11.2013р.
№1314/21-03-22-01/24956105, спростовуються
постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 12.02.2014р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29.04.2014р., по справі №821/4502/13-а за
позовом ПФ «Астер» до Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень,
визнання протиправними дій,
зобов'язання утриматись від вчинення
дій та зобов'язання вчинити дії.
Вказаним судовим рішенням
встановлено, що висновки акту
перевірки про відсутність реальності
господарських операцій ПФ «Астер» з
ТОВ «Карбон-Юг» та завищення валових
витрат та податкового кредиту є
такими, що не підтверджені належними
доказами.

Варто зазначити, що за своїм
призначенням акт перевірки іншого
платника податку не є ні первинним, ні
обліковим документом, ні звітним
документом, ні іншим документом
господарської діяльності платника
податку, відносно якого проводиться
перевірка.

При укладені договорів головним для
суб'єкта господарювання є предмет
договору, цінова політика, строки та
спосіб доставки (виконання) предмету
договору, розрахунки по договору
(угоді), а також реєстрація
постачальника як суб'єкта
господарювання в органах виконавчої
влади та допоміжна інформація про
реєстрацію платником податку на додану
вартість у органах податкової служби.

Враховуючи відсутність доказів на
підтвердження обставин, на які
посилається відповідач, вказуючи на
нікчемність правочинів, укладених
позивачем та ПФ «Астер», суб'єктивний
та оціночний характер доводів, якими це
підтверджується, наявність первинних
документів та інших доказів на
підтвердження товарності зазначених
правочинів, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
незаконність оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень від 28 травня 2014 року
№ та №.

У зв'язку з тим, що заниження чистого
доходу ФОП ОСОБА_2 на суму 1267224,17 грн.
визнано судом таким, що ґрунтується на
хибних висновках та спростовано
первинними документами, що
підтверджують реальне виконання
договору з його контрагентом ПФ
«Астер», тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що повідомлення - розрахунок
від 28.05.2014р. про сплату єдиного
соціального внеску у сумі 19789 грн., та
рішення №27 від 28.05.2014р. про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску у сумі 1518,10 грн. є також
протиправними та підлягають
скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, правильно по суті вирішено
справу, та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ст.
200 КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 26
червня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв