Справа № 2а-11693/10/1570
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/54290/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І. розглянувши в порядку
письмового провадження

касаційну скаргу Ізмаїльської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07.02.2012 р.

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01.08.2012 р.

у справі № 2а-11693/10/1570

за позовом публічного акціонерного
товариства «Ізмаїльський
целюлозно-картонний комбінат»

до Ізмаїльської об'єднаної державної
податкової інспекції Одеської області
Державної податкової служби

за участю Ізмаїльської міжрайонної
прокуратури

про часткове скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010 року публічне акціонерне
товариство «Ізмаїльський
целюлозно-картонний комбінат» (далі -
позивач, ПАТ «Ізмаїльський ЦКК»)
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
Ізмаїльської об'єднаної державної
податкової інспекції (далі -
відповідач, Ізмаїльська ОДПІ), в якому
просило суд скасувати податкове
повідомлення-рішення від 17.09.2010 р. №
/0 в частині донарахування
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість на загальну суму 4 807
519,50 грн., у тому числі за основним
платежем - 3 205 013 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 1 602 506,50 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 07.02.2012 р.,
яка залишена без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01.08.2012 р.,
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
07.02.2012 р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 01.08.2012 р. і прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Також відповідач подав до суду
клопотання про заміну Ізмаїльської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби на її
правонаступника - Ізмаїльську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів в
Одеській області.

Розглянувши заявлене клопотання,
колегія суддів вважає, що воно підлягає
задоволенню в порядку визначеному
статтею 55 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Позивач у письмових запереченнях проти
доводів касаційної скарги заперечував,
вважає оскаржувані судові рішення
законними, обґрунтованими та
прийнятими у відповідності до норм
діючого законодавства, а тому просив
суд касаційну скаргу податкового
органу залишити без задоволення,
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій залишити без змін.

Представники сторін в судове
засідання 05.11.2014 р. не з'явились, про
час та місце слухання справи були
належним чином повідомлені. Тому
справу розглянуто в порядку
письмового провадження на підставі
статті 222 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 08.07.2010 р. по
18.08.2010 р. та з 19.08.2010 р. по 09.09.2010 р., на
підставі направлень від 08.07.2010 р. № 426,
№ 490 та відповідно до плану-графіка
проведення планових виїзних перевірок
суб'єктів господарювання, посадовими
особами Ізмаїльська ОДПІ була
проведена виїзна планова перевірка ВАТ
«ІЦКК» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2009 р. по
31.03.2010 р., за результатами якої складено
акт від 10.09.2010 р. № 1928/2301/00278818 та
зроблено висновок про порушення
позивачем, зокрема, вимог підпунктів
7.2.3, 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту
7.4, пункту 7.7 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
внаслідок чого встановлено заниження
податку на додану вартість всього у
сумі 3 208 276 грн. та завищення суми
податку на додану вартість на загальну
суму 2 946 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем 17.09.2010 р. винесено
податкове повідомлення-рішення №
/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальному розмірі 4
807 995 грн., з яких 3 205 330 грн. - за основним
платежем та 1 602 665 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Як вбачається з акту перевірки №
1928/2301/00278818 від 10.09.2010 р. підставою для
нарахування позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість слугували твердження
перевіряючого про безпідставне
формування позивачем податкового
кредиту по взаємовідносинам з ТОВ
«Дніпровська компанія «Будпостач», ТОВ
«Оптторгзапчасть», ТОВ «Техпром М», ТОВ
«Транском», СПД Гавриловим, ТОВ «ТД
«Альянс-Дніпро», С(Ф)Г «Нектар»,
оскільки, на переконання податкового
органу, правочини укладені позивачем з
вказаними контрагентами були укладені
без мети настання реальних наслідків,
та деякі із вказаних суб'єктів
господарювання не відобразили
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
позивачем у своїх податкових
деклараціях з податку на додану
вартість.

Суди першої та апеляційної інстанцій
вирішуючи спір по суті та
задовольняючи позовні вимоги, виходили
з того, що матеріалами справи
підтверджується належним чином та в
повному обсязі виконання укладених
позивачем зі своїми контрагентами
правочинів, а відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, враховуючи, що
висновки викладені в акті податкової
перевірки не узгоджуються з нормами
матеріального права, - не довів
правомірності прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення в
частині донарахування податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 4 807 519,50 грн.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з такою позицією судів
попередніх інстанцій виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит, згідно
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», вважається дата здійснення
однієї з подій: - або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; - або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Згідно з підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Податковий кредит звітного періоду,
згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість», якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Отже, до складу податкового кредиту
звітного періоду відносяться суми
податку, сплачені в ціні товару при їх
придбанні. Для віднесення відповідних
сум податків, сплачених в ціні товару,
до податкового кредиту платника
податку, який придбав зазначений товар,
законодавством не передбачено умов про
сплату цих сум до бюджету.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Згідно із положеннями статті 7 закону
України «Про податок на додану
вартість» платник податку виключно на
підставі проведеної оподаткованої
операції та належним чином оформленої
контрагентом податкової накладної має
право відносити суми витрат на сплату
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту звітного періоду,
незважаючи на сплату контрагентом сум
податку на додану вартість до бюджету
за відповідною оподаткованою
операцією і виходячи з цього визначати
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за звітний
період.

Відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» підставою для отримання
відшкодування є дані тільки податкової
декларації за звітний період. Закон
України «Про податок на додану
вартість» не передбачає, у періоди за
які проводились перевірки, надання
даних податкових декларацій
контрагентів платника податків і не
ставить в залежність отримання
бюджетного відшкодування платником
податків від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.

Сама по собі несплата податку
продавцем при фактичному здійсненні
господарської операції не впливає на
податковий кредит покупця та суму
бюджетного відшкодування.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Крім того, законодавство України, не
ставить в залежність виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання. Якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальності та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
реальності придбання товарів, вартість
яких відноситься до податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість витрати платника щодо сплати
(нарахування) відповідної суми податку
у складі ціни товару мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, у перевіряємий
податковим органом період, позивачем в
межах своєї господарської діяльності
було укладено ряд правочинів зі своїми
контрагентами-постачальниками: ТОВ
«Дніпровська компанія «Будпостач», ТОВ
«Оптторгзапчасть», ТОВ «Техпром М», ТОВ
«Транском», СПД Гавриловим, ТОВ «ТД
«Альянс-Дніпро», С(Ф)Г «Нектар».

В матеріалах справи в повному об'ємі
наявні первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
які підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між позивачем
та вказаними контрагентами, які
складені за результатами проведених
операцій та з дотриманням вимог статті
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) і містять у собі відомості
щодо змісту та обсягу проведених
операцій, які узгоджуються між собою.

Отже, фактичні обставини об'єктивно
засвідчують правомірність формування
позивачем податкового кредиту,
відповідно до первинних
бухгалтерських документів та по
податковим накладним, які виписані на
виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Разом з тим, позивач не оспорює
завищення ним суми податкового кредиту
по операції з ТОВ «ТД «Альянс-Дніпро»
на суму 475,50 грн.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
щодо неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість, в оскаржуваній
частині, по взаєморозрахунках з
вказаними у акті податкової перевірки
контрагентами за період, що
перевірявся, мають характер припущень
та є необґрунтованими, а відтак, не
можуть бути покладені в основу
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не знайшли
свого підтвердження та спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що при прийнятті оскаржуваних
рішень, судами першої та апеляційної
інстанцій було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Згідно приписів частини другої статті
19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом першим частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Оскільки судами
встановлено невідповідність
законодавству спірного податкового
повідомлення-рішення в частині
донарахування податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 4 807 519,50 грн.,
вимоги щодо скасування зазначеного
податкового повідомлення-рішення були
задоволені обґрунтовано.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Порушень норм матеріального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 160, 167, 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Здійснити заміну Ізмаїльської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби на її
правонаступника - Ізмаїльську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів в
Одеській області.

Касаційну скаргу Ізмаїльської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07.02.2012 р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01.08.2012 р. у
справі № 2а-11693/10/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі. Заява про перегляд судового
рішення в адміністративній справі
Верховним Судом України може бути
подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко