Справа № 815/4171/14
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4171/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

При секретарі:
Солдатовій О.С.

За участю сторін:

Представника позивача:
Міхно В.М.

Представника відповідача:
Трусова А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Джерман-Автоцентр»
до державної податкової інспекції у
Київському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю (далі ТОВ)
«Джерман-Автоцентр» звернулось до
Одеського окружного адміністративного
суду з адміністративним позовом до
державної податкової інспекції у
Київському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (далі ДПІ у Київському районі
м.Одеси) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 10.04.2014 року
№ та № .

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідачем
було винесено на підставі
необґрунтованих висновків акту
перевірки №632/22-01/26054401 від 25.03.2014 року
«Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Джерман-Автоцентр» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства і
правильності нарахування та сплати
податку на додану вартість та податку
на прибуток підприємств при проведенні
господарських операцій з ПП "Діловий
партнер плюс"», а тому є протиправними
та такими, що підлягають скасуванню,
оскільки з боку позивача при
формуванні витрат та податкового
кредиту по взаємовідносинам із
зазначеним контрагентом відсутні
порушення вимог Податкового кодексу
України.

Представник позивача у судовому
засіданні, посилаючись на
обґрунтування, викладені у
адміністративному позові, підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав з підстав, викладених
у запереченнях на адміністративний
позов (т.1 а.с. 95-97). Наполягав, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 10.04.2014 року
№ та № є законними та
обґрунтованими, винесеними у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Судом під час офіційного з'ясування
обставин у справі встановлено
наступне:

ТОВ «Джерман-Автоцентр» зареєстровано
04.08.2004 року виконавчим комітетом
Одеської міської ради ()
(т.1 а.с. 22, 23). Підприємство знаходиться
на обліку платників податків у ДПІ у
Київському районі м.Одеси.

В період з 12.03.2014 року по 18.03.2014 року на
підставі наказу ДПІ у Київському
районі м.Одеси від 11.03.2014 року №182-п та
направлення на проведення перевірки
від 11.03.2014 року №193 (т.1 а.с. 24, 25) головним
податковим ревізором-інспектором
відділу контролю ризикових фінансових
операцій та операцій, пов'язаних з
відмиванням коштів, отриманих
злочинним шляхом, управління
податкового та митного Головного
управління Міндоходів в Одеській
області Лукою О.В. було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Джерман-Автоцентр» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства і
правильності нарахування та сплати
податку на додану вартість та податку
на прибуток підприємств при проведенні
господарських операцій з ПП «Діловий
партнер плюс».

За результатами перевірки складено акт
№632/22-01/26054401 від 25.03.2014 року, у висновках
якого зазначено про порушення
позивачем вимог: п.138.2 ст.138, п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено податок на прибуток у
загальній сумі 272 664,00 грн., у тому числі:
за 4 квартал 2011 року - 31242,00 грн., за 1
квартал 2012 року - 142752,00 грн., за 1
півріччя 2012 року - 241422,00 грн.; п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України ,
внаслідок чого занижено податок на
додану вартість в сумі 257092,00 грн., у тому
числі: за грудень 2011 року - 27167,00 грн., за
січень 2012 року - 61486,00 грн., за лютий 2012
року - 74468,00 грн., за березень 2012 року -
44326,00 грн., за квітень 2012 року - 35461,00 грн.,
за травень 2012 року - 14184,00 грн. (т. 1 а.с.
26-36).

При проведенні перевірки відповідачем
враховано вирок Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
08.10.2013 року у кримінальній справі
№369/9419/13-к, яким директора та засновника
ПП «Діловий партнер плюс» ОСОБА_4 було
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 205 Кримінального
кодексу України, а саме у здійсненні
фіктивного підприємництва з метою
прикриття незаконної діяльності (т.2
а.с. 23-26).

Не погодившись із висновками
зазначеного акту перевірки, ТОВ
«Джерман-Автоцентр» було подано до ДПІ
у Київському районі м.Одеси
заперечення на акт перевірки (т. 1 а.с.
58-64).

За результатами їх розгляду
заперечення позивача до акту перевірки
залишено без задоволення, про що
свідчить висновок ДПІ у Київському
районі м.Одеси від 04.04.2014 року
№8325/15-51-22-01 (т. 1 а.с. 65-68).

На підставі висновків акту перевірки
№632/22-01/26054401 від 25.03.2014 року ДПІ у
Київському районі м.Одеси винесено
податкові повідомлення-рішення: №
від 10.04.2014 року про збільшення ТОВ
«Джерман-Автоцентр» суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі: 272664,00 грн. - основний платіж та
60356,00 грн. - штрафні санкції; № від
10.04.2014 року про збільшення ТОВ
«Джерман-Автоцентр» суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі: 257092,00 грн. - основний
платіж та 128546,00 грн. - штрафні санкції
(т.1 а.с. 37, 38).

ТОВ «Джерман-Автоцентр» оскаржило
податкові повідомлення-рішення в
адміністративному порядку до
Головного управління Міндоходів в
Одеській області (т.1 а.с. 72-81).

За результатами розгляду скарги
позивача, Головним управлінням
Міндоходів в Одеській області прийнято
рішення №1301/10/15-32-10-02-07 від 16.05.2014 року
про відмову в задоволенні скарги
позивача (т.1 а.с. 82-88).

Не погодившись із вказаними рішеннями
податкових органів, позивач звернувся
до суду.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, свідка,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги ТОВ
«Джерман-Автоцентр» підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК
України) він регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.133.1 ст. 133 ПК України
платниками податку з числа резидентів
є, зокрема, суб'єкти господарювання -
юридичні особи, які провадять
господарську діяльність як на
території України, так і за її межами.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.1 ст.138 ПК України визначено,
що витрати, які враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 ПК України
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п. 138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України
встановлено, що не включаються до
складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі у разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктами 201.1, 201.4 ст. 201 ПК України
визначено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.
Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товару (послуг).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 Кодексу встановлено,
що податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Виходячи із вищезазначеної норми,
податкова накладна є документом, що
підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у
ціні товару.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Для підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Тому витрати підприємства
при здійсненні господарської
діяльності та податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість повинні
бути підтверджені первинними
документами, що відображають
реальність господарських операцій, та
є правовою підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що між ТОВ
«Джерман-Автоцентр» (замовник) та ПП
«Діловий партнер плюс» (виконавець)
01.12.2011 року був укладений договір №3
надання послуг рекламного
обслуговування, за яким виконавець
зобов'язується на свій ризик, своїми
силами надати замовнику рекламні
послуги: пошук об'єктів для розміщення
рекламної продукції, адресні розсилки,
підготовку матеріалів для розміщення
рекламної продукції, розробку та
виготовлення поліграфічної продукції,
розміщення рекламної продукції на
рекламних носіях, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу (т.1 а.с. 40-42).

Факт отримання товариством з обмеженою
відповідальністю «Джерман-Автоцентр»
у грудні 2011 року, січні-травні 2012 року
рекламних послуг за зазначеним
договором від
підприємства-контрагента ПП «Діловий
партнер плюс», а також здійснення
розрахунків за отримані послуги
підтверджуються належними чином
оформленими та підписаними сторонами:
податковими накладними, актами
здачі-приймання послуг, маркетинговим
звітом за 1 півріччя 2012 року, даними
бухгалтерського обліку підприємства,
платіжними дорученнями, рекламним
каталогом продукції (автомобілів марки
Volkswagen) та копіями зразків такої
продукції (т.1 а.с. 43-57, 117-216, т.2 а.с. 36-38).

Як вбачається з акту перевірки
№632/22-01/26054401 від 25.03.2014 року, зазначені
первинні документи були надані
підприємством та досліджені органом
доходів і зборів під час проведення
документальної виїзної перевірки
позивача у березні 2014 року. При цьому,
будь-яких зауважень щодо зазначених
первинних документів позивача
податковим органом в акті перевірки
зазначено не було.

Представник позивача Міхно В.М. та
свідок ОСОБА_5, які є працівниками ТОВ
«Джерман-Автоцентр» (відповідно
виконавчий директор та головний
бухгалтер) та працювали на
підприємстві на час виникнення спірних
правовідносин, у судовому засіданні
підтвердили факт отримання від ПП
«Діловий партнер плюс» рекламних
послуг та рекламної продукції в
обсягах, зазначених у наданих до суду
первинних документах.

Як вбачається з акту перевірки
№632/22-01/26054401 від 25.03.2014 року та було
зазначено представником відповідача у
судовому засіданні, висновок про
наявність порушення податкового
законодавства з боку позивача у
вигляді завищення позивачем витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
підприємством-контрагентом ПП
«Діловий партнер плюс», було зроблено
податковим органом з огляду на
наявність вироку Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
08.10.2013 року у справі №369/9419/13-к, яким
директора та засновника ПП «Діловий
партнер плюс» ОСОБА_4 було визнано
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 205 Кримінального
кодексу України. Зазначеним вироком
встановлено, що ОСОБА_4 на прохання
невстановлених слідством осіб за
грошову винагороду перереєстрував
підприємство ПП «Діловий партнер плюс»
на своє ім'я, та фінансово-господарську
діяльність особисто не вів.

Зазначене, на думку перевіряючого
органу та представника відповідача,
свідчить про те, що господарські
операції з надання рекламних послуг
між ТОВ «Джерман-Автоцентр» та
підприємством-контрагентом ПП
«Діловий партнер плюс» не мають
реального характеру та спрямовані на
здійснення операцій з метою штучного
формування витрат та податкового
кредиту; а тому, за твердженням
відповідача, наданими ТОВ
«Джерман-Автоцентр» первинними
документами не підтверджується
фактичність здійснення
фінансово-господарських операцій між
позивачем та ПП «Діловий партнер плюс».
ДПІ у Київському районі м. Одеси також
вважає, що податкові накладні ПП
«Діловий партнер плюс» виписані не
уповноваженою на те особою.

В судовому засіданні представник
позивача Міхно В.М. проти зазначених
висновків відповідача заперечував та
зазначив, що підприємство є офіційним
представником в Україні автомобільної
компанії «Volkswagen AG» та для реалізації
автомобілів цієї марки має визначену
квоту витрат на здійснення реклами
реалізуємої продукції. В межах
передбачених цією квотою суми витрат
на рекламу продукції, ТОВ
«Джерман-Автоцентр» було укладено
договір надання послуг рекламного
обслуговування №3 від 01.12.2011 року з ПП
«Діловий партнер плюс». При цьому, при
укладанні договору із вказаним
контрагентом, позивач діяв з належною
обачністю та обережністю щодо обрання
контрагента та здійснення
господарської діяльності. Ним було
перевірено відомості щодо реєстрації
ПП «Діловий партнер плюс»в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців, знаходження
на податковому обліку в податкових
органах та наявності свідоцтва про
реєстрацію платником податку на додану
вартість. Договір про надання послуг з
рекламного обслуговування
підприємством-контрагентом фактично
виконувався, про що складались
відповідні первинні документи, які
після того, як послуги та роботи були
фактично прийняті посадовими особами
ТОВ «Джерман-Автоцентр» від виконавців
(менеджерів контрагента), були
підписані уповноваженими особами
підприємств, результати цих
господарських операцій відображались
у бухгалтерському та податковому
обліку підприємства. Податкові
накладні, на підставі яких позивачем
сформовано витрати та податковий
кредит по взаємовідносинам із ПП
«Діловий партнер плюс», були
відповідно до вимог податкового
законодавства складені уповноваженим
платником податків - підприємством, яке
було зареєстровано платником ПДВ із
зазначенням індивідуального
податкового номеру, за яким його
можливо ідентифікувати. Переконатися у
проставленні підпису особисто
керівником підприємства-контрагента в
наданих до бухгалтерії підприємства
податкових накладних (№31 від 20.01.2012
року; №29 від 10.02.2012 року; №64 від 29.02.2012
року; №84 від 30.03.2012 року; №49 від 30.04.2012
року; №28 від 31.05.2012 року) у позивача
об'єктивної можливості не існує та
законодавством не вимагається, тому що
підставою для формування ТОВ
«Джерман-Автоцентр» податкового
кредиту по цих накладних є факт їх
реєстрації Міністерством доходів і
зборів в Єдиному реєстрі податкових
накладних.

Те ж підтвердила в суді і свідок ОСОБА_5

Судом при офіційному з'ясуванні
зазначених обставин було встановлено
наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ПП «Діловий партнер
плюс» було зареєстровано на момент
здійснення господарських
правовідносин з ТОВ
«Джерман-Автоцентр» в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців як юридична
особа, з 18.10.2011 року засновником та
керівником підприємства є ОСОБА_4 (т.2
а.с. 3-13); підприємство перебувало на
обліку в податковому органі, було
платником ПДВ на підставі свідоцтва
про реєстрацію платником податку на
додану вартість до 19.02.2013 року.
Інформація, що міститься у податкових
накладних, виданих ПП «Діловий партнер
плюс» (на підставі яких позивач
сформував витрати та податковий кредит
за перевіряємий податковий період), дає
повну можливість ідентифікувати
позивача та його контрагента за
індивідуальними податковими номерами
платників податку на додану вартість, а
отже податкові накладні на виконання
господарських договорів були видані
належною особою та відповідали
вимогам податкового законодавства
України. Крім того, як вбачається з акту
перевірки №632/22-01/26054401 від 25.03.2014 року
приватним підприємством «Діловий
партнер плюс» до лютого 2013 року
подавалась податкова звітність з
податку на прибуток та податку на
додану вартість до ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київської області.

Відповідно до матеріалів, наданих до
суду Києво-Святошинскьим районним
судом Київської області (т.2 а.с. 15-26),
ОСОБА_4 вироком Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
08.10.2013 року у справі №369/9419/13-к
засуджений за скоєння злочину,
передбаченого ч.1 ст. 205 Кримінального
кодексу України.

Приписами частини 4 ст. 72 КАС України
передбачено, що обов'язковими для
висновків адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, є вирок
суду у кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, лише в питаннях,
чи мало місце діяння та чи вчинене воно
цією особою.

З вироку у кримінальній справі
№369/9419/13-к вбачається, що ОСОБА_4 за
проханням невстановлених слідством
осіб (які не бажали реєструвати
підприємство на власне ім'я) у жовтні 2011
року дав згоду на перереєстрацію
приватного підприємства «Діловий
партнер плюс» своє ім'я, участі у
здійсненні господарської діяльності
цим підприємством він особисто не
приймав, але діяльність від імені цього
підприємства фактично здійснювалась
іншими особами, які на цей час
встановлюються слідчими органами.

При цьому судом в адміністративній
справі №815/4171/14 було встановлено, що
07.11.2011 року ОСОБА_4 було видано на ім'я
заступника директора ПП «Діловий
партнер плюс» ОСОБА_6 довіреність
(строком дії до 07.11.2014 року) на
здійснення фінансово-господарської
діяльності від імені ПП «Діловий
партнер плюс», яку було посвідчено
приватним нотаріусом ОСОБА_7 та
зареєстровано в реєстрі за № 1572 (т.2 а.с.
1-14). Згідно зазначеної довіреності
ОСОБА_6 надано право: укладати від імені
підприємства цивільно-правові
договори, господарські договори, за
ціну та на умовах на його власний
розсуд; приймати участь у торгах,
аукціонах, конкурсах тощо; подавати та
отримувати документи, підписувати
будь-які документи з правом першого
підпису, в тому числі розхідні
накладні, документи податкової
звітності; отримувати від імені
підприємства майно та гроші, укладати
та підписувати акти прийому-передачі,
здійснювати оплату всіх необхідних
платежів; а також здійснювати всі інші
юридично-значимі дії в рамках
повноважень керівника підприємства,
визначених Статутом підприємства.

Як вбачається із первинних документів,
наданих представником позивача до суду
на підтвердження фактичності
господарських операцій з отримання
послуг рекламного обслуговування,
договір між ТОВ «Джерман-Автоцентр» та
ПП «Діловий партнер плюс» (виконавець)
№3 від 01.12.2011 року був укладений та
підписаний від імені ПП «Діловий
партнер плюс» ОСОБА_6 Крім того,
податкова накладна №39 від 28.12.2011 року,
акти здачі-прийняття послуг та робіт
підписані від імені контрагента
позивача цією ж особою.

Представником відповідача під час
судового розгляду справи зазначених
обставин спростовано не було. Ним також
не було наведено та судом не
встановлено жодних фактичних обставин,
що свідчили б про факт невиконання ПП
«Діловий партнер плюс» своїх
зобов'язань за вищезазначеним
договором, факту відсутності надання
послуг рекламного обслуговування за
дослідженим договором на адресу ТОВ
«Джерман-Автоцентр», факту не
перерахування позивачем коштів на
адресу підприємства-контрагента за
надані послуги, чи факту відсутності
реєстрації податкових накладних ПП
«Діловий партнер плюс» №39 від 28.12.2011
року; №31 від 20.01.2012 року; №29 від 10.02.2012
року; №64 від 29.02.2012 року; №84 від 30.03.2012
року; №49 від 30.04.2012 року; №28 від 31.05.2012
року в Єдиному реєстрі податкових
накладних. Відповідачем також не
надано будь-яких доказів наявності
згоди посадових осіб ТОВ
«Джерман-Автоцентр» з ОСОБА_4, іншими
особами щодо здійснення фіктивних
господарських операцій у грудні 2011
року-травні 2012 року або здійснення
іншої незаконної діяльності у цей
період. Такого не вбачається і з
наданих до суду матеріалів
кримінального провадження №0000026
(т.2 а.с. 16-26).

Натомість, представником позивача на
обґрунтування фактичності надання ПП
«Діловий партнер плюс» послуг з
рекламного обслуговування для ТОВ
«Джерман-Автоцентр» та використання їх
в межах здійснення власної
господарської діяльності - реалізації
автомобілів Volkswagen було надано та
досліджено судом: маркетинговий звіт
за 1 півріччя 2012 року, який містить
матеріали фото фіксації рекламних
листівок та буклетів, розміщення
реклами в мережі Інтернет, на
телебаченні та радіо, розміщення
рекламних плакатів та бігбордів; а
також довідку про обсяг реалізованих
автомобілів за період з 01.12.2011 року по
31.05.2012 року (т.1 а.с. 127-216, т.2 а.с. 36).

При цьому, судом під час судового
розгляду справи було встановлено, що
податковим органом в ході проведення
позапланової виїзної перевірки
позивача фактичність надання послуг
рекламного обслуговування ПП «Діловий
партнер плюс» не перевірялась,
реальність змін майнового стану ТОВ
«Джерман-Автоцентр» за наслідками
взаємовідносин із зазначеним
контрагентом не встановлювалась та
будь-яких заходів для цього не
вживалось.

Посилання представника відповідача
лише на вирок Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
08.10.2013 року не може бути прийнято судом
в якості належного доказу
правомірності та обґрунтованості
оскаржуваних податкових повідомлень
рішень, оскільки вироком встановлено
лише факт нездійснення особисто
директором ПП «Діловий партнер плюс»
ОСОБА_4 господарської діяльності від
імені очолюваного підприємства та у
ньому не міститься будь-яких даних щодо
фіктивності укладеного між ПП «Діловий
партнер плюс» з ТОВ
«Джерман-Автоцентр» договору та не
спростовується виконання
господарських операцій за цим
договором підприємством, зокрема, за
участю заступника директора ОСОБА_6

При цьому по фактам виконання
господарських операцій ТОВ
«Джерман-Автоцентр» ПП «Діловий
партнер плюс» кримінальних проваджень
стосовно посадових осіб позивача не
зареєстровано.

Будь-яких доказів порушення
податкового законодавства ПП «Діловий
партнер плюс» при здійсненні
господарської діяльності з ТОВ
«Джерман-Автоцентр» в досліджуємому
періоді (не відображення валових
доходів та податкових зобов'язань по
господарських операціях з позивачем у
податковому обліку підприємства,
несплату до бюджету грошових
зобов'язань з податку на прибуток та
податку на додану вартість, визнання
судом фіктивним договору між
підприємствами надання послуг
рекламного обслуговування №3 від 01.12.2011
року) відповідачем до суду не надано.
Крім того наявність таких порушень з
боку контрагента позивача, на думу
суду, не може бути самостійною та
достатньою підставою для висновку про
наявність порушень податкового
законодавства з боку ТОВ
«Джерман-Автоцентр» при здійсненні
господарської діяльності та про
відсутність у позивача, як покупця
послуг у такого контрагента, права на
відображення витрат та податкового
кредиту з ПДВ у податковому обліку
підприємства.

Така думка суду узгоджується з
правовою позицією Вищого
адміністративного суду України з цих
питань, викладеною у листі від 02.06.2011
року №742/11/13-11 та ухвалі від 09.04.2013 року
по справі № К/9991/36282/11.

Сукупність досліджених під час
розгляду справи документів, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого виду, не дають підстав
для висновку про їх нездійснення, а
відповідачем в порядку виконання
обов'язку, визначеного ч.2 ст.71 КАС
України, не надано суду належних та
допустимих доказів, які б
спростовували фактичність їх
виконання, а тому суд вважає, що
контролюючим органом, як суб'єктом
владних повноважень, не доведено
нереальності цих операцій, а відтак і
не доведено відсутності у позивача
підстав для формування спірної суми
витрат та податкового кредиту.

Таким чином, висновки ДПІ у Київському
районі м.Одеси в акті перевірки
№632/22-01/26054401 від 25.03.2014 року про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства України у вигляді
заниження податку на прибуток у сумі
272664,00 грн. та податку на додану вартість
в сумі 257092,00 грн. по господарським
взаємовідносинам з ПП «Діловий партнер
плюс» у грудні 2011 року - травні 2012 року,
не ґрунтуються на законі та фактичних
обставинах, що мають суттєве значення.

З цих підстав суд вважає протиправними
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Київському районі м. Одеси від 10.04.2014
року № та № , що винесені на
підставі висновків вищезазначеного
акту перевірки відповідача.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Відповідно до ст.
86 КАС України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2
ст.71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

З огляду на викладене суд вважає, що
відповідач у судовому засіданні не
довів правомірності та
обґрунтованості спірних податкових
повідомлень-рішень від 10.04.2014 року
№ та №, у зв'язку з чим
позовні вимоги ТОВ «Джерман-Автоцентр»
про визнання протиправними та
скасування зазначених рішень суб'єкта
владних повноважень підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати суд вважає розподілити
відповідно до вимог ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 122, 158-163, 167,
186, 254 КАС України , суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Джерман-Автоцентр» до державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити у
повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Київському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області рішень від 10.04.2014 року №
та №.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 10 листопада 2014 року.

Суддя
Білостоцький О.В.