Справа № 815/5914/13
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року
м. Київ К/800/22483/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Маслія В.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за касаційною
скаргою Південної митниці Міндоходів
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
р. та постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
р. у справі №815/5914/13 за позовом ПП
"Сонекс" до Південної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості товару, стягнення надмірно
сплаченої суми мита та податку на
додану вартість,-

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року ПП «Сонекс» звернулося
до суду з адміністративним позовом, в
якому просило визнати протиправним та
скасувати рішення про коригування
митної вартості товарів №500060001/2013/610060/2
від 16.07.2013 року та №500060001/2013/610120/2 від
06.09.2013 року; стягнення з Державного
бюджету України надмірно сплачену суму
мита та податку на додану вартість в
розмірі 102562,49грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року постанову суду першої інстанції
скасовано в частині стягнення з
Державного бюджету України надмірно
сплачену суму мита та податку на додану
вартість в розмірі 02562,49грн. В іншій
частині постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Південна митниця
Міндоходів звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанцій і ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованість застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
підстав для її задоволення не
знаходить, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 03.08.2013 року ПП
«Сонекс» укладено з Турецькою
компанією ERA ISI SISTEMLERI DEMIR ENERJI INSAAT ULUSLARARASI
TASIMA SAN.IC VE DIS TIC. LTD. STI
зовнішньоекономічний контракт №03/0812
про придбання продукції та аксесуарів
згідно інвойсу (рахунку - фактури). /т.1
а.с.92-98/

До митного поста «Одеса - порт» 12.07.2013
року з боку ПП «Сонекс» через
представника уповноваженого на
здійснення митного оформлення ПП
«Претендент АП» була подана для
митного оформлення митна декларація №
500060001/2013/028504 на товар - радіатори
панельні для центрального опалення з
неелектричним нагрівом, виготовлені зі
сплаву на основі заліза. /т.1 а.с.87-91/

Зі справи вбачається, що між ПП
«Сонекс» та ПП «Претендент АП» був
укладений договір АБ/01-2013 від 10.01.2013
року про надання послуг таможеного
брокера (а.с. 68-69 т. І).

У відповідності до умов контракту
№03/0812 від 03.08.2012 року, додатку №1 від
01.12.2012 року /т.1 а.с.99-100/, інвойсів
№1 від 18.06.2013 року та №2 від
18.06.2013 року, інвойсів проформи
№UKR21 від 07.06.2013 року та №UKR22
від 07.06.2013 року поставка товару
здійснюється на умовах EXW ISPARTA TR.

Оплата за товар здійснена на умовах 100%
передоплати відповідно до платіжних
документів. /т.1 а.с.77-78/

Також, судами встановлено, що на
підтвердження обґрунтованості
заявленої митної вартості товарів
позивачем до митної декларації були
надані товаросупровідні та
товаротранспортні документи на вантаж:
картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами від 10.12.12р. №
500/2012/0001726; морський транспортний
документ від 26.06.2013р. №ZIMUATT1309309;
контейнерний коносамент від 05.07.2013р.
№UAOSS038; міжнародні автомобільні
накладні (CMR) ВІД 10.07.13р. №№8861 та 8008;
коносамент від 21.06.13р. №ANOD 13213454;
банківські платіжні документи від
12.06.13р. №4 та від 17.06.13р. №6; довідка про
транспортні витрати від 09.07.13р. №800130;
виписка з бухгалтерської документації;
каталог виробника товару; прайс листи
виробника товару; документ, що містить
інформацію біржових організацій про
вартість товару /сировини; рахунки
фактури №1 від 18.06.2013р. та №2
від 18.06.13р.; рахунки проформи №UKR21
від 07.06.2013р. та №UKR22 від 07.06.2013р.;
зовнішньоекономічний контракт від
03.08.2012р. №03/0812 - Туреччина та додаток до
контракту №1 від 01.12.2012р.; договір про
надання послуг митного брокера від
10.01.13р. №АБ/01-2013; договір про
перевезення від 21.05.2012р. №5А-21/05;
сертифікат про проходження товару ф. А
від 21.06.2013р. №В 0721566.

Разом з тим, відповідачем було
надіслано позивачу електронне
повідомлення про необхідність надання
додаткових документів відповідно до ч.3
ст.53 Митного кодексу України: виписку з
бухгалтерської документації;
інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини; копію
митної декларації країни відправлення.

Декларантом позивача 13.07.2013 року до м/п
«Одеса - порт» Південної митниці були
надані зазначені додаткові документи
шляхом електронного повідомлення, які
підтверджують заявлену митну вартість
та обраний метод її призначення.

Відповідно до ч.6 ст.55 Митного кодексу
України, у заяві про надання
додаткових документів декларантом
було заявлена вимога про проведення
консультації в письмовому вигляді у
разі відмови у застосуванні першого
методу митної оцінки та надання
інформації, наявної у митному органі
щодо ідентичних та аналогічних
товарів: найменування товару, його
характеристики; країна походження;
умови поставки; період ввезення;
кількість; метод визначення митної
вартості, за яким здійснено митне
оформлення.

Зі справи також вбачається, що 16 липня
2013року Південною митницею видано
рішення про коригування митної
вартості товарів № 500060001/2013/610060/2 у
сторону збільшення за 6-м методом
коригування оцінки. Рішенням митницею
встановлено, що товар - радіатори
панельні для центрального опалення з
неелектричним нагрівом, який містить
сукупність різних за розміром та ціною
радіаторів, має оцінюватись із
розрахунку 2,04 долара США за 1кг. В
результаті такої митної оцінки за 6
методом коригування, загальна вартість
імпортованого товару збільшилась з
73076,60 доларів США до 99462,24 доларів США.
/т.1 а.с.19-20/

Не погоджуючись з вказаним рішенням
позивач подав до Південної митниці
скаргу № 16072013/01. /т.1 а.с.45/ До моменту
отримання відповіді на скаргу товар
знаходився під митним контролем та не
був випущений у вільний обіг.

Листом від 18.07.2013 року № 3.1/1.1-9/2278
Південна митниця повідомила позивача
про відсутність підстав для скасування
рішення про коригування митної
вартості. /т.1 а.с.43-44/

Зі справи вбачається та вірно
встановлено судами попередніх
інстанцій, що 05.09.2013 року до митного
поста «Одеса-порт» ПП «Сонекс», через
представника, уповноваженого на
здійснення митного оформлення (ПП
«Претендент АП») була подана для
митного оформлення ще одна митна
декларація №500060001/2013/038688 на товар -
радіатори панельні для центрального
опалення з неелектричним нагрівом,
виготовленого зі сплаву на основі
заліза. За цією поставкою товар також
був випущений у вільний обіг під
фінансові гарантії на підставі рішення
про коригування митної вартості від
06.09.2013р. № 500060001/2013/610120/2 відповідно до
митної декларації від 06.09.2013р.
№500060001/2013/038918. /т.1 а.с.229-232/

Підстави для витребування додаткових
документів та подальшого коригування
вартості є ідентичними з рішенням від
16.07.2013 року №500060001/2013/610060/2, це наявність
розбіжностей у вигляді різних підписів
нерезидента в інвойсах та
зовнішньоекономічному договорі, а
також спрацювання профілю ризику
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками щодо можливого
заниження митної вартості.

Відповідно до офіційного повідомлення
нерезидента, договір та інвойси
підписані однією і тією ж особою, а саме
директором Турецької компанії Metin Ozturk.
/т.1 а.с.54/

При цьому, декларантом виконанні
вимоги митного органу та 06.09.2013 року
надано додаткові документи: виписку з
бухгалтерської документації по кор.
рахунку 3712 по взаєморозрахункам з
продавцем товару за ціною зазначеною в
інвойсах; інформацію біржових
організацій (офіційна інтернет
сторінка Лондонська біржа металів) про
вартість сировини (сталі) станом на
22.07.2013 року (момент виставлення
інвойсів); копії митних декларацій
країни відправлення 0689019 та 0689018, які
підтверджують факт випуску товарів з
території країни продавця за ціною, яка
зазначена у інвойсах; експортний прайс
- лист виробника, завірений в торгово -
промисловій палаті Туречини; каталог
виробника товарів. /т.1 а.с.238-250, т.2 а.с.1-15/

Згідно повідомлення нерезидента, на
підприємстві введена система захисту
комерційної інформації, в зв'язку з чим
не є можливим надати калькуляцію
витрат, копію договору про закупівлю
сировини і копію платіжного документа
про оплату сировини./т.1 а.с.37/

Крім того, посилення митного органу в
спірному рішенні про коригування
митної вартості на іншу митну
декларацію, як на джерело інформації
щодо (подібних) аналогічних товарів, є
таким, що не відповідає діючому
законодавству з наступних підстав.

Суд першої інстанції, у своєму рішенні
зазначив про те, що порівняльна митна
декларація містить інші умови
поставки, ніж ті, які відносяться до
спірної поставки. Так в декларації №
500060001/2013/0274459 від 06.07.2013 року є посилання
на умови поставки CIF (умова за якою
право власності на товар переходить до
покупця після завантаження товару на
судно і продавець несе витрати з
доставки товару до судна), у той час як
спірна поставка здійснювалася на
умовах EXW (самовивіз, всі затрати на
транспортування несе покупець). Тобто
умови поставки у цих випадках були
різними, а відтак різною буде їх
вартість.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Засади організації та здійснення
митної справи в Україні, регулювання
економічних, організаційних, правових,
кадрових та соціальних аспектів
діяльності митної служби України
визначені Митним кодексом України.

Статтею 7 Митного кодексу України від 13
березня 2012 року № 4495-VI визначено, що
державну митну справу становлять
встановлені порядок і умови
переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності митних
органів та інші заходи, спрямовані на
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи, становлять.

Державна митна справа здійснюється з
додержанням прийнятих у міжнародній
практиці форм декларування товарів,
методів визначення митної вартості
товарів, систем класифікації та
кодування товарів та системи митної
статистики, інших загальновизнаних у
світі норм і стандартів.

Правове регулювання митної вартості
товарів та методів її визначення
здійснюється розділом ІІІ Митного
кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 49-50 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: 1) нарахування
митних платежів; 2) застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; 3) ведення митної статистики; 4)
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки.

Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, визначається відповідно до
глави 9 Митного кодексу України «Методи
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, та порядок їх застосування».

Згідно частин 1-3 ст. 53 Митного кодексу
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Відповідно до частин 2-7 ст. 54 Митного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення правовідносин),
контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч.1ст.58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний: 1)
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 2) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана; 3) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування; 4)
випускати у вільний обіг товари, що
декларуються: у разі визнання митним
органом заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю; у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої статті 55 цього Кодексу.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до ст.55 Митного кодексу
України, рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено,
що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі,
визначеному митним органом відповідно
до частини сьомої цієї статті; б) право
декларанта або уповноваженої ним особи
оскаржити рішення про коригування
заявленої митної вартості у митному
органі вищого рівня відповідно до
глави 4 цього Кодексу або до суду.

Оскільки в оскаржуваних рішеннях
митниці не міститься обґрунтувань
числового значення митної вартості
товарів, через які заявлену
декларантом митну вартість не може
бути визнано, тобто відсутні
обґрунтування неможливості
застосування першого методу
визначення митної вартості за ціною
договору, а лише зазначено про данні
ЄАІС ДМСУ щодо інших митних декларацій
та розбіжності у підписах нерезидента
позивача, тому наявні підстави для
визнання їх прийнятими всупереч
діючому законодавству.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції в частині стягнення з
Державного бюджету України надмірно
сплачену суму мита та податку на додану
вартість в розмірі 102562,49грн., суд
апеляційної інстанції вірно виходив з
того, що питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суми мита та ПДВ, фактично визначаючи
при цьому інший метод обчислення
митної вартості.

Таким чином, постановляючи рішення
щодо стягнення з державного бюджету на
користь підприємства суми надмірно
сплаченого мита та ПДВ, суд першої
інстанції фактично визначив митну
вартість ввезеного ним товару за
першим методом, чим підмінив митний
орган.

Враховуючи зазначене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо протиправності
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару, а також
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про скасування
постанову суду першої інстанції в
частині стягнення з Державного бюджету
України надмірно сплачену суму мита та
податку на додану вартість в розмірі
102562,49грн., оскільки питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості, як і визначення методу
її обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки судові рішення першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно,
твердження касаційної скарги
зазначені висновки судів не
спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Південної митниці
Міндоходів відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
р. та постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
р. у справі №815/5914/13 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 236 - 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: /підпис/

З оригіналом згідно

Суддя
Н.В. Васильченко