Справа № 2а/0270/279/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/31809/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Немирівському районі
Вінницької області

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.02.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 04.05.2011

у справі № 2а/0270/279/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Немирівський
комбінат хлібопродуктів»

до Державної податкової інспекції у
Немирівському районі Вінницької
області

про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.02.2011,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 04.05.2011, позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
14.01.2011 № /0 та № /0.

ДПІ у Немирівському районі Вінницької
області подала касаційну скаргу, в якій
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове судове
рішення про відмову в задоволенні
позову. Посилається на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права: п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 та
п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР ,ч. 2 ст. 215, ст. 218 Цивільного
кодексу України, п.п. 9.12.2 п. 9.12, п. 19.12 ст.
19 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889 ІV, ст.ст.
86, 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Немирівському
районі Вінницької області проведено
планову виїзну перевірку з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період: з 01.10.2009 по 30.09.2010, за
результатами якої складено акт від
30.12.2010 № 1144/23/33437862.

Підставою для визначення позивачеві
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб (найманих
працівників) за податковим
повідомленням-рішенням від 14.01.2011 №
/0 в загальній сумі 415,35 грн., в тому
числі: 332,28 грн. основного платежу та 83,07
грн. штрафних (фінансових) санкцій,
слугували висновки перевірки про
порушення п. 19.2 ст. 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
від 22.05.2003 № 889-ІV. Порушення полягало у
тому, що позивач, як податковий агент,
не утримав та не перерахував до бюджету
податок із заробітної плати найманого
працівника.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій в частині задоволення позову
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.01.2011 №
/0 про визначення податку з
доходів фізичних осіб (найманих
працівників), з огляду на таке.

Пунктом 19.2 статті 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» від
22.05.2003 № 889-IV встановлено для
податкових агентів обов'язок

своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати та за її
рахунок.

Податковий орган вважає, що доход,
одержаний суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою від ТОВ
«Немирівський комбінат
хлібопродуктів» є доходом найманого
працівника, з якого останній як
податковий агент відповідно до п. 19.2 ст.
19 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV
повинен утримувати податок.

В обґрунтування своєї позиції
відповідач вказує на відсутність
документів, які підтверджують
реєстрацію ОСОБА_2 суб'єктом
підприємницької діяльності.

Вказані посилання податкового органу
спростовуються встановленими судами
попередніх інстанцій обставинами про
те, що реєстрація ОСОБА_2 суб'єктом
підприємницької діяльності
підтверджується свідоцтвом серії
НОМЕР_1 та взяттям вказаної особи на
облік Немирівською районною державною
адміністрацією Вінницької області
12.11.1996.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що підставою для
визначення позивачеві за податковим
повідомленням-рішенням від 14.01.2011 №
/0 грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в загальній
сумі 104468,75 грн., в тому числі: 83575 грн.
основного платежу та 20893,75 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, слугували
висновки перевірки про порушення п.п.
7.4.1, п.п. 7.4.4 та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що
полягало у включенні до складу
податкового кредиту податку на додану
вартість в сумі 83575 грн. за операціями з
придбання ПП «Прилукихімснаб» послуг з
ремонту обладнання (млинів АВМ-50 та ОПМ
1.8) за договором від 02.01.2009, що не
пов'язані з господарською діяльністю
позивача.

Податковий орган вважає, що сторони,
укладаючи вказаний договір, діяли з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, оскільки мали
умисел на приховування від
оподаткування прибутків та доходів.
Відповідач посилається на те, що акти
здачі-приймання виконаних робіт не
розкривають об'єму робіт та періоду їх
виконання, а також на те, що згідно з
відповіддю ДПІ у Печерському районі м.
Києва місцезнаходження ПП
«Прилукихімснаб» невідоме.

При перевірці правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
повноти встановлення обставин та їх
правової оцінки суд касаційної
інстанції виходить з такого.

Платник податків при формуванні
податкового кредиту повинен був діяти
у межах п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР, яким
регламентувався порядок визначення
податкового кредиту на час виникнення
спірних правовідносин та виключно за
умови порушення якого, формування
податкового кредиту може бути визнано
неправомірним.

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання товару (робіт,
послуг) у межах господарської
діяльності відсутні підстави для
позбавлення платника податку права на
податковий кредит.

Судами попередніх інстанцій на
підставі первинних документів -
договору від 02.01.2009, податкових
накладних від 30.11.2009 № 535, від 29.02.2010 № 76,
від 29.01.2010 № 20, від 30.12.2009 № 603, платіжних
доручень від 17.02.2010, від 14.04.2010,
складених за наслідками здійснення
господарської операції з придбання
позивачем послуг у ПП «Прилукихімснаб»
встановлено, що такі документи
відповідають дійсності, складені з
дотриманням вимог ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV, операції
мали реальний характер.

З акту перевірки вбачається, що в ході
здійснення перевірки податковим
органом досліджено взаємовідносини
ТОВ «Немирівський комбінат
хлібопродуктів» та ТОВ «Амбар+» на
підставі договору оренди млина від
04.01.2009, договору оренди обладнання
млина від 02.01.2010, угоди про розірвання
договору оренди обладнання млина від
01.02.2010, предметом яких було визначене у
додатках до договорів майно.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій обставин, спірна частина
податкового кредиту позивачем була
сформована на підставі договору від
02.01.2009 щодо придбання у ПП
«Прилукихімснаб» послуг з ремонту
обладнання (млинів АВМ-50 та ОПМ 1.8).

В апеляційній скарзі ДПІ у
Немирівському районі Вінницької
області наголошувала на тому, що
обладнання, орендоване позивачем у ТОВ
«Амбар+» згідно з додатками до
договорів оренди, не відповідає
обладнанню, зазначеному в первинних
документах, складених за наслідками
виконання ПП «Прилукихімснаб» послуг з
ремонту за договором від 02.01.2009.
Відповідач посилається на те, що в
актах здачі-прийняття робіт та
податкових накладних вказано про
ремонт обладнання (Млин АВМ-50 та Млин
ОПМ 1.8), натомість в додатках до
договорів оренди майна у ТОВ «Амбар+»
зазначено інше обладнання: Млин
ОПМ-0,6-02, Фермер та Млин ОПМ-1,2-02 Фермер.

Таким чином, на думку податкового
органу, до податкового кредиту
позивачем неправомірно включено
податок на додану вартість за
операціями з ремонту обладнання,
походження якого документально не
підтверджене.

Суд апеляційної інстанції залишив поза
увагою вказані доводи відповідача. Не
зважаючи на те, що однією з умов
віднесення сплаченого (нарахованого)
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту закон визначає
придбання послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку, суд
апеляційної інстанції не з'ясував, чи
призначалось для
використання/використовувалось
позивачем обладнання, що ремонтувалось
за договором від 02.01.2009 про надання
послуг з ремонту, в його господарській
діяльності, зокрема, не з'ясував
питання належності майна позивачеві
(на праві власності чи на праві
користування).

Оскільки дані обставини судом
апеляційної інстанції не досліджені та
не встановлені, а суд касаційної
інстанції згідно зі ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, судове рішення суду
апеляційної інстанції в частині
вирішення позову про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
14.01.2011 № /0 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість підлягає скасуванню, а
справа направленню в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Немирівському районі
Вінницької області задовольнити
частково.

Ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 04.05.2011 в
частині залишення без змін постанови
Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.02.2011 в
частині задоволення позову про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
14.01.2011 № /0 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 83575 грн.
основного платежу та 20893,75 грн. штрафних
(фінансових) санкцій скасувати, а
справу в цій частині направити на новий
розгляд до Вінницького апеляційного
адміністративного суду.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.02.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 04.05.2011 в
частині задоволення позову про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
14.01.2011 № /0 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України в частині залишення судових
рішень без змін з підстав, передбачених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства, за заявою, поданою через
Вищий адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236 - 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун