Справа № 2а-13969/11
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Справа № 9104/102074/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 08
листопада 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської міської ради
Івано-Франківської області про
призначення та перерахунок виплат,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2011 року позивач звернулася до
суду з позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської міської ради
Івано-Франківської області про
визнання відмови незаконною,
зобов'язання доплатити щорічну разову
грошову допомогу як учаснику війни
відповідно до ст. 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» до 05 травня 2011
року в сумі 2172 грн..

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 08
листопада 2011 року відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
її оскаржила ОСОБА_1, вважає, що
прийняте судове рішення судом першої
інстанції є помилковим, просить
скасувати оскаржувану постанову і
ухвалити нове рішення, яким повністю
задовольнити позов. В апеляційній
скарзі зазначає, що згідно Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
позивач мала право на отримання
щорічної до 5-ого травня разової
грошової допомоги у визначеному
Законом розмірі. В той же час, позивачу
у 2011 році проведена виплата такої
допомоги у розмірі визначеному
Постановою КМУ № 341 від 04 квітня 2011 року
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується в 2011 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», що не
відповідає нормам чинного
законодавства.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач правомірно провів виплату
допомоги позивачу у 2011 році в розмірі,
визначеному Постановою КМУ № 341 від 04
квітня 2011 року «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2011
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантій
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань».

З вказаним висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, виходячи з того, що
позивач має право щорічно до 5-ого
травня отримувати грошову допомогу
відповідно до вимог Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту». Однак, розмір
отриманої позивачем у 2011 році разової
грошової допомоги до 5-ого травня не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки встановлений
Постановою КМУ № 341 від 04 квітня 2011
року.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно Законом України про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу
України при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать Конституції
України, Бюджетного кодексу України та
Закону України «Про державний бюджет
України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10 рп/2008 - нормою Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік» зупинено на 2008 рік дію ст.ст.
12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Тобто
рішення Конституційного Суду України
не має зворотньої дії в часі.

Оскільки норми Законів, якими
обмежувалась дія ст. 14, Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» 3551-XII від 22.10.1993
року визнані неконституційними і
втратили свою чинність, то у 2011 році ст.
14 цього Закону діяла у редакції
відповідно до якої, щорічно до 5 травня
учасникам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі 3
мінімальних пенсій за віком.

Однак всупереч приписів даної статті
відповідачем дана допомога позивачу
виплачена відповідно до постанови КМ
України № 341 від 04.04.2011 року «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань».

Колегія суддів вважає, що виходячи із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами
виплата такої допомоги здійснювалась
відповідачем у невідповідності до
чинного законодавства.

Окрім цього відповідно до ч. 3 ст. 2
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» нормативні акти органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при
нарахуванні та виплаті щорічної
одноразової грошової допомоги
позивачу, слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч. 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про прожитковий мінімум»
прожитковий мінімум застосовується
для встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про прожитковий мінімум» прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо
для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп
населення, щороку затверджується
Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на
відповідний рік. Прожитковий мінімум
публікується в офіційних виданнях
загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Розміри прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність у 2011
році встановлювались Законом України
«Про державний бюджет на 2011 рік».

Вимоги позивача, щодо стягнення з
відповідача конкретної суми, не
підлягають до задоволення, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 171 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених
статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення, і суд не може перебирати на
себе повноваження, які законом
покладені на органи праці та
соціального захисту населення.

За таких обставин колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо нарахування і виплати
недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги до 5-го травня як
учаснику війни за 2011 рік.

З врахуванням вище наведеного судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги являються суттєвими і складають
підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, які призвели
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 160, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково, скасувати постанову
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 08
листопада 2011 року в адміністративній
справі № 2а-13969/11.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову управління
праці та соціального захисту населення
Коломийської міської ради
Івано-Франківської області щодо
нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної
разової допомоги, як учаснику війни, у
розмірі, передбаченому ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантій їх соціального захисту».

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської міської ради
Івано-Франківської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_1
недоплаченої суми щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік
у розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком, відповідно до ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантій їх соціального захисту» з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 04 листопада 2014 року.