Справа № 465/9800/13-а
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року Справа № 7820/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Сеника Р.П.,

суддів
Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова на
постанову Франківського районного
суду міста Львова від 25.11.2013 р. в
адміністративній справі № 465/9800/13-а за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова про
визнання протиправними дій
відповідача і зобов'язання відповідача
вчинити певні дії, -

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова, в якому
просить ухвалити постанову, якою
визнати неправомірні дії управління
щодо виплати соціальної допомоги
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» та стягнути з відповідача
недоплачену щомісячну державну
соціальну допомогу за період з 09 липня
2007 року по 31 груденя 2007 року, з 22 травня
2008 року до 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009
року до 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010
року до 31 грудня 2010 року, з 01 січня 2011
року до 23 липня 2011. Зобов'язати
відповідача відповідно до ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» нараховувати щомісячно
соціальну допомогу у вигляді надбавки
до пенсії в розмірі 30% від прожиткового
мінімуму, встановленого на відповідний
рік для осіб, що втратили
працездатність.

Постановою Франківського районного
суду міста Львова від 25.11.2013 р.
заявлений позов задоволено. Визнано
протиправними дії управління щодо
відмови у нарахуванні та виплаті
позивачу щомісячної державної
соціальної допомоги як «дитині війни»
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком за період з 09 липня 2007 року по 31
груденя 2007 року, з 22 травня 2008 року до 31
грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року до 31
грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року до 31
грудня 2010 року, з 01 січня 2011 року до 23
липня 2011. Зобов'язано управління
провести нарахування та виплату
позивачу щомісячної державної
соціальної допомоги як «дитині війни»
за період з 09 липня 2007 року по 31 груденя
2007 року, з 22 травня 2008 року до 31 грудня
2008 року, з 01 січня 2009 року до 31 грудня 2009
року, з 01 січня 2010 року до 31 грудня 2010
року, з 01 січня 2011 року до 23 липня 2011 у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
визначеному ст.. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
урахуванням проведених виплат. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі про відмову в
позові.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що встановлений ч.1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
до часткового задоволення, з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що позивач належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітей війни, а тому він має
право на встановлене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, не відповідають
нормам матеріального права і фактичним
обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни та відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» (у редакції, що була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин) мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Встановлено, що позивач перебуває на
обліку у вищезгаданому управлінні.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із даним адміністративним позовом,
відсутність поважних причин для
поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що в
частині позовних вимог позивача про
визнання протиправними дії
відповідача щодо ненарахування та
виплати позивачу підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 09.07.2007 р. по 23.03.2009 р. включно та
зобов'язання провести нарахування та
виплату такої пенсії за вказаний
період - залишити без розгляду.

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати недоплаченого підвищення до
пенсії за 2010 рік, колегія суддів вважає,
що такі підлягають задоволенню, так як
Законом України "Про Державний бюджет
на 2010 рік" дію ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей" не зупинено.
Відповідно до Закону України "Про
Державний бюджет на 2010 рік" розміри
державних соціальних гарантій на 2010
роки, що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цим
Законом, та нормативно-правовими
актами Кабінету Міністрів України.
Таким чином, відповідач у 2010 році,
повинен діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за вказаний період, колегія суддів не
вбачає.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивачу здійснює Пенсійний
фонд України в особі вищезгаданого
управління, а також виходячи з вимог п.15
Положення про Пенсійний фонду України,
затверджено постановою КМ України № 1261
від 24.10.2007р., відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

Крім того, судом першої інстанції не
враховано того, що згідно із ч.2 ст. 99 КАС
України у редакції, що була чинна на час
виникнення спірних правовідносин та
вирішення справи судом першої
інстанції, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін
(ч.1 ст. 100 КАС України у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення справи
судом першої інстанції).

З урахуванням наведеного та фактичної
дати звернення позивача за захистом
своїх порушених прав, виходячи із
передбаченого законом строку
звернення до адміністративного суду,
на застосуванні якого наполягає
відповідач, колегія суддів приходить
до переконання про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог з 09.07.2007
р. по 23.03.2009 р. включно.

Також суд апеляційної інстанції
врахувавши вищенаведені аргументи
вважає, що позивачу слід задовольнити
позовні вимоги в частині за період з 24
березня 2009 року по 29 березня 2011 року.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
часткове задоволення заявленого
позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, п.4
ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 КАС України,
суд,

П О С Т
А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в у
Франківському районі м. Львова -
задовольнити частково.

Постанову Франківського районного
суду міста Львова від 25.11.2013 р. в
адміністративній справі № 465/9800/13-а
скасувати та прийняти нову, якою позов
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в у Франківському районі
м. Львова щодо нездійснення
нарахування та виплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни ", із
урахуванням вимог ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування ", протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Сокальському районі
Львівської області провести ОСОБА_1
нарахування і виплату підвищення до
пенсії в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" за період з 24.03.2009
року по 29.03.2011 року з урахуванням
виплачених сум та проведених виплат за
вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Р.П. Сеник

Судді :
Я.С. Попко

Р.Б. Хобор