Справа № 592/9217/14-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р. Справа №
592/9217/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 02.10.2014р. по справі №
592/9217/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах

про зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

27 серпня 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах (далі - відповідач, УПФУ в м.
Сумах), в якому просила:

1) визнати дії відповідача щодо відмови
позивачу у перерахунку пенсії
неправомірними;

2) зобов'язати відповідача здійснити
позивачу з 13 листопада 2008 року
перерахунок пенсії державного
службовця, виходячи із 90% заробітної
плати державного службовця та на
підставі довідок про надбавки, премії
та інші виплати від 01 липня 2014 року №78
та №79 з урахуванням винагороди за
вислугу років в розмірі 40%,
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та
індексації.

02 жовтня 2014 року постановою
Ковпаківського районного суду м. Суми у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах про зобов'язання до вчинення
дій - відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, подала апеляційну скаргу, в якій
просить постанову Ковпаківського
районного суду м. Суми від 02.10.2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.
Заявник вважає, що суд першої інстанції
не надав належної оцінки нормам Закону
України "Про державну службу" від 16
грудня 1993 року N 3723-XII, Закону України
№1058-ІV від 09.07.2003 року "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та Закону України №1788-ХІІ
від 05.11.1991 року "Про пенсійне
забезпечення", якими передбачено
включення до складу заробітку (доходу)
особи, необхідного для призначення
пенсії, сум виплат, на які були фактично
нараховані та сплачені страхові
внески. У зв'язку з чим суми отриманої
позивачем матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань,
на оздоровлення, індексації заробітної
плати та винагороди за вислугу років
повинні бути включені до складу його
заробітку, який використовується для
обчислення призначуваної пенсії.

У запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
посилаючись на те, що суд першої
інстанції, відмовляючи позивачці у
задоволенні позовних вимог, дійшов
вірного висновку.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Сумах, з 14.11.2008 року позивачці
призначено пенсію за віком відповідно
до Закону України "Про державну службу"
у розмірі 90 % від заробітку, що
підтверджується копією протоколу №1655
від 04.12.2008 року (а.с. 25).

01.07.2014 року ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в
м. Сумах із заявою щодо проведення
перерахунку пенсії.

09.07.2014 року позивачку листом за №320/5
повідомлено про відсутність підстав
для перерахунку її пенсії як
державного службовця з посиланням на
статтю 37 Закону України "Про державну
службу" (а.с.12).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
керувався нормами ст. 33, ч. 6 ст. 37 Закону
України "Про державну службу" та
приписами постанови Кабінету
Міністрів України №865 від 31.05.2000р. "Про
деякі питання вдосконалення
визначення розмірів заробітку для
обчислення пенсії" та виходив з того, що
матеріальна допомога на оздоровлення
та на вирішення соціально-побутових
питань, індексація заробітної плати,
винагорода за вислугу років не
включаються до складу заробітної плати
державного службовця, з якої
обчислюється пенсія.

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 37 Закону
України "Про державну службу" (в
редакції, чинній на час призначення
пенсії позивачу) (далі - Закон № 3723-XII),
на одержання пенсії державних
службовців мають право особи, які
досягли встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для чоловіків - не
менше 25 років, для жінок - не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку. Пенсія
державним службовцям призначається в
розмірі 80 відсотків від сум їх
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, без
обмеження граничного розміру пенсії, а
особам, які на час звернення за
призначенням пенсії не є державними
службовцями, - у розмірі 80 відсотків
заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі.

Відповідно до частини 5 статті 37 цього
Закону, за кожний повний рік роботи
понад 10 років на державній службі
пенсія збільшується на один відсоток
заробітку, але не більше 90 відсотків
заробітної плати, без обмеження
граничного розміру пенсії.

У частині першій статті 1 Закону
України від 24 березня 1995 року №108/95ВР
"Про оплату праці" (далі Закон №108/95-ВР)
встановлено, що заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про індексацію грошових доходів
населення", індексація грошових
доходів населення - встановлений
законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до фонду додаткової заробітної плати,
відповідно до п. 2.2.7 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13
січня 2004 р. N 5 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 27 січня
2004 р. за N 114/8713.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
для вирішення соціально-побутових
питань, матеріальна допомога на
оздоровлення та індексація заробітної
плати входять до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне
забезпечення" (далі Закон № 1788-XII)
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66
цього Закону до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі
Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
отримані позивачем матеріальна
допомога на вирішення
соціально-побутових питань,
матеріальна допомога на оздоровлення
та індексація заробітної плати, на які
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, повинні
були бути враховані відповідачем при
обчисленні розміру пенсії позивачу.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечувалось відповідачем, що ОСОБА_1
при зверненні за призначенням пенсії у
липні 2014 року подано отримані нею
довідки про складові заробітної плати
(за останні 24 календарні місяці роботи
або за будь-які 60 календарних місяців
роботи підряд перед зверненням за
пенсією), що подається для призначення
пенсії відповідно до Закону України
"Про державну службу" від 01.07.2014 року за
номерами №78 та №79 (а.с.10-11). Зазначені
документи надавали право позивачу на
перерахунок призначеної пенсії з
урахуванням сум отриманої нею
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань,
матеріальної допомоги на оздоровлення
та індексації заробітної плати.

При цьому винагорода за вислугу років у
розмірі 40% була включена відповідачем у
розрахунок заробітку для обчислення
пенсії в повному обсязі на підставі
довідок від 19.11.2008 року №162 та №164,
виданих Сумською районною державною
адміністрацією Сумської області
(а.с.7-8), що відповідачем не
заперечувалось. Отже, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги в цій частині
судом першої інстанції залишені без
задоволення за наявності для цього
правових підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає дії відповідача щодо відмови у
проведенні перерахунку ОСОБА_1 пенсії
за віком з врахуванням сум отриманої
нею матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань,
матеріальної допомоги на оздоровлення
та індексації заробітної плати
неправомірними. Ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції не взяв до уваги
вимоги вищезазначених норм та ухвалив
судове рішення з порушенням норм
матеріального права.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
перерахунку та виплати пенсії
позивачці у розмірі 90 % від заробітної
плати, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи
(ст.58 Конституції України).

У правовій позиції, висловленій у
Рішенні у справі про гарантії
незалежності суддів від 18 червня 2007
року №4-рп/2007, а також у низці
попередніх рішень, зокрема, від 24
червня 1999 року №6-рп/99 (справа про
фінансування суддів), від 20 березня 2002
року №5-рп/2002 (справа щодо пільг,
компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004
року № 19-рп/2004 (справа про незалежність
суддів як складову їхнього статусу),
від 01 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа
про зупинення дії або обмеження пільг,
компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005
року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії
і щомісячного грошового утримання),
Конституційний Суд України
наголошував, що частина 3 статті 22
Конституції України встановила, що при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів, не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Як зазначалось вище, статтею 37 Закону
України «Про державну службу» в
редакції, чинній на час призначення
позивачеві пенсії, було передбачено
нарахування пенсії державних
службовців в розмірі 80 відсотків сум їх
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, зі
збільшенням пенсії на 1 відсоток за
кожен повний рік роботи понад 10 років
на цих посадах, але не більше 90
відсотків від суми заробітної плати.

Підпунктом 9 пункту 6 Розділу ІІ
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від
08.07.2011 року № 3668-VІ внесено зміни до
Закону України "Про державну службу",
зокрема, в частині розрахунку розміру
пенсії - 80% заробітної плати державного
службовця без можливості збільшення
цього розміру у зв'язку з наявністю
стажу державної служби понад 10 років.

Пунктом 1 Розділу ІІ "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону № 3668-VІ
встановлено, що цей Закон набирає
чинності з 1 жовтня 2011 року, крім абзацу
одинадцятого підпункту 11 та абзацу сто
тридцять восьмого підпункту 17 пункту 6
розділу II цього Закону, які набирають
чинності з 1 січня 2012 року.

При цьому, приписами п.2 цього Розділу
передбачено, що обмеження пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) максимальним розміром,
встановленим цим Законом, не
поширюється на пенсіонерів, яким
пенсія (щомісячне довічне грошове
утримання) призначена до набрання
чинності цим Законом.

Законом України від 27 березня 2014 року N
1166-VII "Про запобігання фінансової
катастрофи та створення передумов для
економічного зростання в Україні"
внесено зміни до статті 37 Закону
України "Про державну службу" -
встановлено розмір пенсії для
державних службовців у 70% заробітної
плати працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу за
останнім місцем роботи на державній
службі, з якої було сплачено єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування без права збільшення цього
розміру.

Враховуючи вищенаведене, беручи до
уваги дату призначення позивачеві
пенсії - 14.11.2008 року (а.с.25), колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідач при проведенні перерахунку
пенсії позивача не мав права
обчислювати пенсію позивача у розмірі
меншому, ніж 90% заробітної плати.

Крім того, застосування ст.37 (із
змінами) Закону України "Про державну
службу " при перерахунку пенсії є
звуженням наявного у позивача обсягу
прав і свобод та порушенням
конституційного права ОСОБА_1 на
отримання більшого розміру пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про відсутність підстав для
перерахунку пенсії позивачеві у
розмірі 90% заробітної плати державного
службовця.

Проте позивачка звернулась до суду за
захистом порушеного права 27.08.2014 року, в
якому просила задовольнити позовні
вимоги з 13.11.2008 року (а.с.2).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи дату звернення позивача до
суду, шестимісячний строк на звернення
до суду з позовом та період, за який
позивач просить суд захистити його
права, колегія суддів вважає, що права
позивача підлягають захисту з 27.02.2014
року.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги за
період з 13.11.2008р. по 26.02.2014р. підлягають
залишенню без розгляду, оскільки з
позовної заяви та матеріалів справи не
вбачається поважних причин пропуску
строку на звернення до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає постанову суду першої інстанції
такою, що винесена з порушенням норм
матеріального права та підлягає
скасуванню з прийняттям рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Ковпаківського районного
суду м. Суми від 02.10.2014р. по справі №
592/9217/14-а скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах про зобов'язання до вчинення
дій за період з 13 листопада 2008 року по 26
лютого 2014 року - залишити без розгляду.

Ухвалити нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Сумах щодо відмови у
проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з
27 лютого 2014 року неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Сумах здійснити
ОСОБА_1 перерахунок пенсії державного
службовця, виходячи із розміру 90
відсотків із суми заробітної плати, з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань та індексації з 27 лютого 2014 року.

В іншій частині в задоволенні позову
ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А.

Помічник судді
Цюпак О.П.