Справа № 826/16051/14
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Мазур
А.С. розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про визнання протиправними дій
ОСОБА_1 звернулась до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві , в якому
- зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
зареєструвати 1/2 частину квартири №64,
що знаходиться у будинку № 13г по вулиці
Анни Ахматової у м. Києві.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
позивачем для проведення державної
реєстрації права власності на 1/2
частину квартири, що виникло на
підставі судового рішення, було подано
відповідачу всі, передбачені чинним
законодавством документи, незважаючи
на що, останнім були прийнято рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, чим порушено
законні права та інтереси позивача.
Представник відповідача, був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, на судове
засідання не прибув, письмових
заперечень на позовну заяву не подавав.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Приймаючи до уваги викладене, розгляд
справи здійснюється у письмовому
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
06 червня 2014 року Рішенням Дарницького
районного суду м. Києва у справі
власності на 1/2 частину квартири
Позивач з метою державної реєстрації
за собою права власності на квартиру
АДРЕСА_1 на підставі рішення
Дарницького районного суду м. Києва
звернувся до відповідача із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, прийнятою 02.10.2014 р. за
реєстраційним номером 8382545 (надалі -
Заява №8382545)
07.10.2014 р. відповідачем за наслідками
розгляду Заяви №8382545 прийнято рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень №16319426 (надалі -
рішення про відмову №16319426),оскільки
заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, а саме: в державному
реєстрі міститься відомість з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна ( квартира АДРЕСА_1) за
реєстраційним номером обтяжень - 8864213.

Вважаючи оскаржуване рішення
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню, позивач звернувся до суду з
даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень:, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спірні правовідносини регулюються
Цивільним кодексом України від 16 січня
2003 року №435-IV зі змінами та
доповненнями (далі по тексту - ЦК
України), Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004
року №1952-IV у відповідній редакції (далі
по тексту - Закон України від 01.07.2004р.
№1952-IV) та Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 року №868 (далі по тексту -
Порядок №868).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Відповідно до ст.2 Закону, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону закріплено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.9 Закону,
державний реєстратор, зокрема, приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження (ч.1 ст.15 Закону).

Орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав
(ч.2 ст.15 Закону).

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
(ч.2 ст.15 Закону), а саме - у Порядку № 868.

Відповідно до пункту 4 зазначеного
Порядку у Державному реєстрі прав
реєструються речові права та їх
обтяження на об'єкти нерухомого майна,
а саме на земельну ділянку,
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду або їх окремі частини,
квартиру, житлове та нежитлове
приміщення.

Для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита (пункт 13 Порядку №868).

У разі подання документів, необхідних
для проведення державної реєстрації
речових прав, не в повному обсязі
державний реєстратор приймає рішення
про зупинення розгляду заяви, яке
містить рекомендації щодо усунення
обставин, що були підставою для його
прийняття (пункт 16 Порядку №868).

Якщо протягом п'яти робочих днів після
отримання заявником рішення про
зупинення розгляду заяви до органу
державної реєстрації прав, нотаріуса
не надійшли документи, які
підтверджують усунення в повному
обсязі обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення, державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав.

Пунктом 20 Порядку № 868 визначено, що за
результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.

Згідно з пунктом 28 Порядку № 868
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Однією з підстав для відмови в
державній реєстрації права, згідно
пункту 5 частини 1 статті 24 названого
вище Закону, є - якщо заяву про
державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених
щодо цього майна

Судом встановлено, що згідно з
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна станом на 07.10.2014 року
накладено обтяження на нерухоме майно,
зокрема, арешт нерухомого майна ( м.
Київ, вул. Анни Ахматової, б.13 г, кв. №64),
за реєстраційним номером обтяження -
8864213.

У позовній заяві позивачка,
обґрунтовуючи незаконність
оскаржуваного рішення, зазначила, що
право власності на 1/2 частину
вищевказаної квартири у неї виникло до
накладення арешту на нерухоме майно, у
судовому засіданні зазначила, що їй
нічого не відомо про обтяження на
зазначене вище нерухоме майно, а також
те, що наміру відчужувати це майно не
має.

Суд не бере до уваги зазначене
позивачем, оскільки, як
підтверджується матеріалами справи,
згідно іпотечного договору №39.29-50273і
від 29.11.2006 накладено заборону
відчуження двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, належної ОСОБА_2, до припинення
договору іпотеки, тобто до 28.11.2031 року.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно
перевіривши наявні у справі докази,
дійшов висновку, що рішення
відповідача є правомірним, а тому позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 КАС України, суд,
-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
А.С. Мазур