Справа № 815/4417/14
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

11 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4417/14

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Вербицької Н.В.,судді -Димерлія О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
державної міграційної служби України в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2014 року ОСОБА_4 (надалі -
Позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління державної міграційної
служби України в Одеській області
(надалі - відповідач, ГУДМСУ в Одеській
області), в якому просив скасувати
рішення про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання його біженцем.

В обґрунтування позовних вимог було
зазначено, що позивач у 2014 році вдруге
звернувся до відповідача із заявою про
надання захисту в Україні. Згідно
повідомлення, отриманого позивачем в
липні 2014 року, йому відмовлено в
оформленні документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця,
відповідно до ч.6 ст.8 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту».
Позивач зазначає, що він не має
можливості повернутися до своєї країни
через можливість ув'язнення, оскільки
його батько був військовим, працював
одним із охоронців президента країни
ОСОБА_5 і був причетний до замаху на
його життя. У разі повернення до Гвінеї
позивач може стати жертвою
переслідувань.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 09.09.2014 року
в задоволені позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та винести нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином
Гвінеї, уродженець Гвінеї Конкарі, м.
Піта, за національністю гвінеєць, за
віросповіданням мусульманин, етнічна
група - пюль, має середню освіту.

У 2008 році позивач вперше прилетів до
України літаком (рейс Конкарі (Гвінея) -
Касабланка (Марокко) - Стамбул
(Туреччина) - Київ (Україна), за візою на
навчання до Національного
університету харчових технологій.

З 2008 року по 2009 рік позивач навчався на
підготовчому курсі Національного
університету харчових технологій.

Під час проведення анкетування 04.07.2014
року позивач зазначив, що в періоді
2009-2010 років навчався на підготовчих
курсах в Київському університеті
фізичного виховання, але не закінчив їх
через нестачу коштів для їх оплати.

Починаючи приблизно з лютого-березня
2010 року, після того як позивач припинив
своє навчання, він залишився в Україні,
ніде не працював, та з 01.08.2010 року
знаходився нелегально на території
України.

22.09.2010 року позивач вперше звернувся до
Управління міграційної служби в
Одеській області із заявою про
визнання біженцем, тобто через 2 місяця
після закінчення дії студентської
візи. В обґрунтування зазначеної заяви
позивач вказував, що його батько,
будучи військовим, працював одним із
охоронців президента ОСОБА_5. Через
випадок замаху на президента батько
був змушений тікати, оскільки замах
здійснили деякі з охоронців
президента. За результатами розгляду
вказаної заяви позивачу було
відмовлено в оформленні документів.

23.06.2014 року позивач повторно звернувся
до ГУДМСУ в Одеській області із заявою
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Наказом заступника начальника ГУДМСУ в
Одеській області від 18.07.2014 року №131
позивачу відмовлено в оформленні
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
відповідно до ст.8 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту».

Підставою для прийняття наказу №131
став висновок головного спеціаліста
відділу соціальної інтеграції
управління у справах іноземців та осіб
без громадянства ГУДМСУ в Одеській
області, з якого вбачається, що позивач
інформація, яка надана позивачем при
поданні заяви та під час співбесіди, є
суперечливою та має розбіжності.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не зміг довести
існування погроз, небезпеки,
переслідування, тощо, які б відповідали
критеріям визначеним пунктами 1 чи 13 ч.1
ст.1 Закону України «Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту».

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
біженець - це особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
додатковий захист - це форма захисту, що
надається в Україні на індивідуальній
основі іноземцям та особам без
громадянства, які прибули в Україну або
перебувають в Україні і не можуть або
не бажають повернутися в країну
громадянської належності або країну
попереднього постійного проживання
внаслідок обставин, які загрожують їх
життю, безпеці чи свободі.

Пунктом 13 ст.1 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
встановлено, що особа, яка потребує
додаткового захисту, - це особа, яка не є
біженцем відповідно до Конвенції про
статус біженців 1951 року і Протоколу
щодо статусу біженців 1967 року та цього
Закону, але потребує захисту, оскільки
така особа змушена була прибути в
Україну або залишитися в Україні
внаслідок загрози її життю, безпеці чи
свободі в країні походження через
побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Статтею 6 Закону України «Про біженців
та осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту» визначено умови,
за яких особа не визнається біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, зокрема не може бути визнана
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, особа, стосовно
якої встановлено, що умови, передбачені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, відсутні.

Згідно з Конвенцією про статус
біженців 1951 року і Протоколом 1967 року
поняття «біженець» включає в себе
чотири основні підстави, за наявності
яких особі може бути надано статус
біженця. Такими підставами є: 1)
знаходження особи за межами країни
своєї національної належності або,
якщо особа не має визначеного
громадянства, за межами країни свого
колишнього місця проживання; 2)
наявність обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань; 3)
побоювання стати жертвою
переслідування повинно бути пов'язане
з ознаками, які вказані в Конвенції про
статус біженців, а саме: а) расової
належності; б) релігії; в)
національності (громадянства); г)
належності до певної соціальної групи;
д) політичних поглядів. 4) неможливістю
або небажанням особи користуватися
захистом країни походження внаслідок
таких побоювань.

Згідно з статтею 4 Директиви Ради
Європейського Союзу Про мінімальні
стандарти для кваліфікації і статусу
громадян третьої країни та осіб без
громадянства як біженців чи як осіб,
які потребують міжнародного захисту з
інших причин, а також змісту цього
захисту (29 квітня 2004 року) в разі, якщо
аспекти тверджень заявника не
підтверджуються документальними або
іншими доказами, ці аспекти не
вимагають підтвердження, якщо
виконуються наступні умови: заявник
зробив реальну спробу обґрунтувати
заяву; всі важливі факти, наявні в
його/її розпорядженні, були надані, і
було надано задовільне пояснення щодо
відсутності інших важливих фактів;
твердження заявника є зрозумілими та
правдоподібними та не суперечать
наявній конкретній та загальній
інформації у його справі; заявник подав
свою заяву про міжнародний захист
якомога раніше, якщо заявник не зможе
привести поважну причину відсутності
подачі цієї заяви; встановлено, що в
цілому заявник заслуговує довіри.

Відповідно до ч.5 ст.5 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
особа, яка на законних підставах
тимчасово перебуває в Україні, і під
час такого перебування в країні її
громадянської належності чи
попереднього постійного проживання
виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи
13 частини першої статті 1 цього Закону,
внаслідок яких вона не може
повернутися до країни свого походження
і має намір бути визнаною біженцем в
Україні або особою, яка потребує
додаткового захисту, повинна
звернутися до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, до
закінчення строку перебування на
території України.

Колегією суддів встановлено, що на
теперішній час політична ситуація в
Гвінеї змінилася. Правлячою партією в
Гвінеї є партія RPG, яка була опозиційною
та разом з партією UFR та іншими брала
участь у маніфестаціях у 2007 році. Лідер
цієї партії Альфа Конде зараз є
президентом Гвінеї, отже мета
маніфестацій опозиційних партій
досягнута. Крім того, члени опозиційних
партій, які організовували
маніфестації, на теперішній час є
членами парламенту.

Такий висновок колегії суддів
погоджується з позицією Вищого
адміністративного суду України
викладеною в ухвалі від 30.01.2014 року по
справі № К/800/16/13.

Крім цього органом міграційної служби
встановлено, що ані позивач особисто,
ані члени його родини за жодною із
конвенційних ознак в країні походження
не переслідувались, побоювання
переслідування достовірними доказами
не підтверджені.

Це також підтверджується тим, що
позивач покинув країну постійного
проживання легально на підставі свого
національного паспорту та
студентської візи. Даний факт
підтверджує, що жодного переслідування
з боку владних органів та інших
організацій не було.

Таким чином побоювання позивача стати
жертвою переслідування у разі
повернення до Гвінеї не є
обґрунтованими.

Колегія суддів приходить до висновку,
що причиною виїзду з батьківщини було
не побоювання зазнати переслідувань, а
пошук кращих умов життя та здобуття
освіти.

Отже, колегія суддів вважає, що наказ
ГУДМСУ в Одеській області №131 від 18.07.2014
року про відмову позивачу в оформленні
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, є
правомірним та обґрунтованим.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1
ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 09
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: Н.В. Вербицька О.О. Димерлій