Справа № 816/4108/14
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року м.ПолтаваСправа №
816/4108/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Христич
О.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Леуса О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Держземагентства України у
Полтавській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагентства України у
Полтавській області про визнання
протиправною відмову в наданні ОСОБА_3
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтованою площею 0,1304 га та
зобов'язання Головне управління
Держземагенства України у Полтавській
області видати наказ про надання
позивачу дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,1304 га.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив на протиправність відмови
Головного управління Держземагенства
України в Полтавській області в
наданні позивачу дозволу на
розроблення технічної документації із
землеустрою, оскільки при зверненні до
відповідача ОСОБА_3 подано із заявою
всі необхідні документи. А тому вважає
позовні вимоги правомірними та такими,
що підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засідання із позовними вимогами був
згоден.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, надані
сторонами докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником нежитлової будівлі
загальною площею 751,5 кв.м. яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується Свідоцтвом на право
власності на нерухоме майно серії
СА№001436 від 27 жовтня 2010 року (а.с. 36).

Вищевказана будівля зареєстрована КП
"Лубенське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації" в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно та
записана 02 листопада 2010 року в
реєстрову книгу №1 за №132 (а.с. 37).

15 травня 2014 року ОСОБА_3 звернувся із
заявою до Головного управління
Держземагенства у Полтавській області
про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки під викупленою
виробничою будівлею, орієнтовна площа
0,1304 га (а.с. 30-31).

16 травня 2014 року дана заява
зареєстрована в
реєстраційно-контрольній картці
№29.11.1899699/0/17-14 (а.с. 33)

07 липня 2014 року Головним управлінням
Держземагенства у Полтавській області
листом №31-16-0.4-4204/2-14 відмовлено
позивачу у задоволенні заяви у зв'язку
із не зазначенням цільового
призначення земельної ділянки
передбаченого в пункті 6 статті 118
Земельного кодексу України (а.с. 32).

Позивач не погоджуючись із відмовою у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки під викупленою виробничою
будівлею, орієнтовна площа 0,1304 га,
звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, є захист прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно - правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Надаючи юридичну оцінку обставинам
справи суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 122
Земельного кодексу України
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, які відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, передають у власність
або користування такі земельні ділянки
(частина друга статті 123 Земельного
кодексу України).

Як встановлено судом 15 травня 2014 року
ОСОБА_3 звернувся до Головного
управління Держземагенства у
Полтавській області про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки під викупленою виробничою
будівлею, орієнтовною площею 0,1304 га.

Відповідно до частини третьої статті 123
Земельного кодексу України
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту щодо відведення
земельної ділянки або надає мотивовану
відмову у його наданні. Підставою
відмови у наданні такого дозволу може
бути лише невідповідність місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Згідно пункту 2.1 додатку до наказу
Держземагенства України №72 від 28
лютого 2013 року "Про деякі питання
реалізації повноважень з питань
передачі земель
сільськогосподарського призначення
державної власності для всіх потреб"
(далі по тексту - Наказ №72) при
надходженні до територіального органу
клопотання громадянина, зацікавленого
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення із
земель державної власності у межах
норм безоплатної приватизації, або
клопотання особи, зацікавленої в
одержанні у користування земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення із земель державної
власності відповідному
територіальному органу безпосередньо
в момент звернення рекомендується
здійснити реєстрацію такого
клопотання у відповідності до вимог
Типової інструкції з діловодства у
центральних органах виконавчої влади,
Раді міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих органах виконавчої
влади, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 30
листопада 2011 року №1242, а також
рекомендується вносити відомості про
реєстрацію клопотання (дату реєстрації
та вхідний номер) до програмного
забезпечення.

16 травня 2014 року Головним управлінням
Держземагенства внесено до
реєстраційно-контрольної картки
№29.11.1899699/0/17-14 відомості про реєстрацію
заяви про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою.

Відповідно до пункту 2.2 Наказу №72 після
реєстрації клопотання відповідний
територіальний орган зобов'язаний у
строк, що не перевищує двадцяти днів,
перевірити: у разі якщо земельна
ділянка передається у власність у
межах норм безоплатної приватизації:
наявність викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інших графічних
матеріалів, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
та документів, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві, або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства) (частина
шоста статті 118 Земельного кодексу
України), відсутність передачі
земельної ділянки безоплатно у
власність відповідному громадянину по
зазначеному виду використання (частина
четверта (п'ята) статті 116 Земельного
кодексу України), чи відносяться землі,
за рахунок яких планується формування
земельної ділянки, до земель
сільськогосподарського призначення
державної власності (частина четверта
статті 122 Земельного кодексу України),
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки схемі
землеустрою і техніко-економічним
обґрунтуванням використання та
охорони земель
адміністративно-територіальної
одиниці, проектам землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затвердженим у встановленому
законом порядку (частина сьома статті
118 Земельного кодексу України)
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки
містобудівній документації (у разі її
надання для містобудівних потреб)
(частина третя статті 24 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності), чи не порушуватиме бажане
місце розташування земельної ділянки
вимог раціональної організації
території (шляхом створення
черезсмужжя) та компактності
землекористування (у разі розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки) (частина друга
статті 29 Земельного кодексу України). У
разі якщо земельна ділянка передається
у користування: наявність викопіювання
з кадастрової карти (плану) або інших
графічних матеріалів, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки (у разі розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки) (частина друга
статті 123 Земельного кодексу України),
чи відносяться землі, за рахунок яких
планується формування земельної
ділянки, до земель
сільськогосподарського призначення
державної власності (частина четверта
статті 122 Земельного кодексу України),
чи має право особа, зацікавлена в
одержанні у користування земельної
ділянки, набувати права постійного
користування земельною ділянкою (у
разі передачі земельної ділянки у
постійне користування) (статті 92
Земельного кодексу України), чи
підлягає продажу земельна ділянка
(право на неї) на конкурентних засадах
(земельних торгах) (у разі надання
земельної ділянки в оренду) (стаття 134
Земельного кодексу України),
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки схемі
землеустрою і техніко-економічним
обґрунтуванням використання та
охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектам землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затвердженим у встановленому
законом порядку (у разі розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки) (частина третя
статті 123 Земельного кодексу України),
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки
містобудівній документації (у разі її
надання для містобудівних потреб)
(частина третя статті 24 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності), чи не порушуватиме бажане
місце розташування земельної ділянки
вимог раціональної організації
території (шляхом створення
черезсмужжя) та компактності
землекористування (частина друга
статті 29 Земельного кодексу України),
наявність нормативної грошової оцінки
земель.

Для отримання додаткової інформації,
необхідної для перевірки вимог,
зазначених у пункті 2.2 цих Методичних
рекомендацій, територіальні органи
можуть звертатися до відповідних
управлінь (відділів) Держземагентства
у районах (містах), міжрайонних,
міжміських, міськрайонних управлінь
(відділах) Держземагентства (пункт 2.3
Наказу №72).

Згідно пункту 2.6. Наказу №72 при
недотриманні однієї із вимог,
зазначених у пункті 2.2 цих Методичних
рекомендацій, відповідному
територіальному органу у строк, що не
перевищує п'яти днів, рекомендується
інформувати заявника про відмову у
наданні відповідного дозволу із
зазначенням конкретних причин відмови.

07 липня 2014 року Головним управлінням
Держземагенства у Полтавській області
листом №31-16-0.4-4204/2-14 відмовлено
позивачу у задоволенні заяви у зв'язку
із не зазначенням цільового
призначення земельної ділянки
передбаченого в пункті 6 статті 118
Земельного кодексу України.

Разом з тим, як встановлено судом в ході
судового розгляду та підтверджено
відповідачем під час перевірки, згідно
пункту 2.2 додатку до наказу
Держземагенства України №72 від 28
лютого 2013 року "Про деякі питання
реалізації повноважень з питань
передачі земель
сільськогосподарського призначення
державної власності для всіх потреб",
Головним управлінням Держземагенства
у Полтавській області не було
встановлено жодної обставини для
відмови в задоволенні заяви.

Таким чином, враховуючи те, що
відповідачем протиправно було
відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки під
викупленою виробничою будівлею,
орієнтовною площею 0,1304 га на території
Березоворудської сільської ради
Пирятинського району Полтавської
області, суд з метою повного та
належного захисту прав позивача,
вважає за необхідне визнати
протиправним та скасувати рішення
викладене у листі Головного управління
Держземагенства України в Полтавській
області від 22 липня 2014 року №31-16-0.4-4697/2-14
про відмову в наданні ОСОБА_3 дозволу на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 0,1304 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язати Головне управління
Держземагентства України у
Полтавській області повторно
розглянути заяву ОСОБА_3 від 15 травня 2014
року про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки орієнтовною площею
0,1304 га.

Зазначене узгоджується з положеннями
пункту 2 частини другої статті 162 КАС
України, згідно якої у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії. В цьому
випадку суд повинен зазначити, яку саме
дію повинен вчинити відповідач.

Відповідно до частини другої статті 11
КАС України суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Головне управління Держземагенства
України у Полтавській області видати
наказ про надання позивачу дозволу на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 0,1304 га, суд
зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо видання
наказу про надання позивачу дозволу на
розробку технічної документації із
землеустрою є дискреційним
повноваженням та виключною
компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це
сукупність прав та обов'язків органів
державної влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, що надають
можливість на власний розсуд визначити
повністю або частково вид і зміст
управлінського рішення, яке
приймається, або можливість вибору на
власний розсуд одного з декількох
варіантів управлінських рішень,
передбачених проектом
нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу
виконавчої влади та місцевого
самоврядування, осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування обумовлене
певною свободою (тобто вільним, або
адміністративним, розсудом) в
оцінюванні та діях, у виборі одного з
варіантів рішень та правових
наслідків.

Наділивши державні органи та осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави дискреційними повноваженнями,
законодавець надав відповідному
органу держави та особам уповноважених
на виконання функцій держави певну
свободу розсуду при прийнятті
управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11
березня 1980 року на 316-й нараді, під
дискреційними повноваженнями слід
розуміти повноваження, які
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Також Постановою ВАСУ від 21 жовтня 2010
року № П-278/10 встановлено, що з огляду на
положення КАС України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного
судочинства України свідчить про те, що
завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
позовні вимоги щодо зобов'язання
видати наказ про надання позивачу
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,1304 га є формою
втручання в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, а тому задоволенню не
підлягають.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених статті 7
Кодексу адміністративного судочинства
України, є принцип законності, який
відповідно до статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, полягає в наступному, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У зв'язку із вищевикладеним, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача є частково правомірними, а
тому вони підлягають задоволенню
частково.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
ОСОБА_3 до Головного управління
держземагентства України у
Полтавській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії задовольнити частково

Визнати протиправним та скасувати
рішення викладене у листі Головного
управління Держземагенства України в
Полтавській області від 22 липня 2014 року
№31-16-0.4-4697/2-14 про відмову в наданні
ОСОБА_3 дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,1304 га., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Головне управління
Держземагентства України у
Полтавській області повторно
розглянути заяву ОСОБА_3 від 15 травня 2014
року про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки орієнтовною площею
0,1304 га.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судові витрати,
понесені у зв'язку зі сплатою судового
збору у розмірі 36 (тридцять шість)
гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови з одночасним поданням
її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 19
листопада 2014 року.

Суддя
С.О. Удовіченко