Справа № 826/9028/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/9028/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2014 року
м. Київ

апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
Гречаної Т.А.

представника відповідача
Ткача С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Печерському районі міста Києва
Державної податкової служби на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 вересня 2013 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі міста
Києва Державної податкової служби про
визнання протиправними дій та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі міста Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправними дій, вчинених
під час складання та підписання акту
документальної позапланової невиїзної
перевірки ПАТ «ДПЗКУ» від 08.05.2013 року
№442/22.2/37243279, визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.05.2013 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем в сумі 1
641 163 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 820 582 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 вересня 2013 року позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив оскаржувану постанову суду
скасувати та ухвалити нову постанову
про відмову у задоволенні позову в
повному обсязі.

В судове засідання з'явився
представник відповідача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник позивача до суду з'явився,
проти апеляційної скарги заперечував
та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду - без змін з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
публічне акціонерне товариство
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» зареєстровано як
юридична особа та перебуває на
податковому обліку у ДПІ у Печерському
районі міста Києва, крім того
зареєстрований з 10.12.2010 року як платник
ПДВ.

Також судом вірно встановлено, що
видами діяльності позивача є:
складське господарство; вирощування
зернових та технічних культур; оптова
торгівля зерном, насінням та кормами
для тварин; виробництво продуктів
борошномельно-круп'яної промисловості;
оптова торгівля іншими продуктами
харчування; роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах з
перевагою продовольчого асортименту.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем отримано постанову
слідчого СВ ДПІ у Деснянському районі
м. Києва ДПС капітана податкової
міліції Степанченка І.М. від 08.04.2013 року
щодо призначення у кримінальному
провадженні № 0000031 позапланової
документальної перевірки з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.03.2013 року ПАТ "ДПЗКУ" по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з ТОВ "Саноіл Торг"
() та подальшої
реалізації придбаних у ТОВ "Саноіл
Торг" товарно-матеріальних цінностей.

У зв'язку з надходженням зазначеної
вище постанови слідчого, відповідачем,
на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п 78.1.11 п.
78.1 ст. 78 Податкового кодексу України
видано наказ про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ПАТ "ДПЗКУ".

На підставі вказаних документів,
направлення від 18.04.2013 року № 1024/22.2, а
також наказу начальника ДПІ у
Печерському районі міста Києва ДПС від
26.04.2013 року № 1451, на підставі п.п. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75, п.п 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України ДПІ у Печерському
районі міста Києва ДПС проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПАТ "ДПЗКУ" з питань,
визначених у постанові від 08.04.2013 року,
за результатами якої складено акт №
442/22.2/37243279 від 08.05.2013 року, в якому
зафіксовані, виявлені під час
перевірки, порушення позивачем норм
податкового законодавства України, а
саме: п.198.1., п.198.6. ст.198, п.201.4., п.201.10. ст.201
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 1 641 643,00 грн., в тому числі за
грудень 2012 року - 1 641 643,00 грн.

Такі висновки контролюючий орган
мотивував тим, що правочини не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними,
також зазначено про проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, з метою
штучного формування податкового
кредиту, які не мають реального
товарного характеру. Зокрема
перевіряючий послався на матеріали,
надані слідчим СВ ДПІ у Деснянському
районі м. Києва ДПС, зокрема, акт від
22.03.2013 року №788/22-20/37269136 про результати
документальної невиїзної позапланової
перевірки ТОВ "Саноіл Торг" () з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "ИНФИНИТИ" () за період з 21.03.2011 року по
30.09.2012 року.

За результатами розгляду поданих
позивачем заперечень на акт перевірки,
його висновки залишено без змін, про що
відповідач повідомив позивача листом
від 23.05.2013 року № 24612/10/22.2-10.

На підставі вказаного акту податкової
перевірки позивача, відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
28.05.2013 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
2461745,00 грн. і застосовані штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 820 582,00 грн.

Вважаючи, що спірне податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем незаконно та
необґрунтовано, позивач звернувся до
суду з позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що ПАТ
"ДПЗКУ" правомірно сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
"Саноіл Торг", а висновки акту перевірки
про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України, заниження
податку на додану вартість є
помилковими, відтак збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість з урахуванням штрафних
санкцій є протиправним. Таким чином,
суд дійшов висновку про протиправність
прийняття відповідачем оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
відповідача від 28.05.2013 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем в сумі 1 641 163 грн. та
застосування штрафних фінансових
санкцій в розмірі 820 582 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції, доводам апеляційної скарги,
виходячи з наявних у справі матеріалів,
колегія суддів зазначає наступне.

Приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України) встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені
норми Податкового кодексу України,
існує декілька підстав для формування
податкового кредиту, а саме: наявність
у платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної,
фактична сплата грошових коштів
контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника податку на
додану вартість виникає право на
податковий кредит.

Отже, для встановлення правильності
відображення у податковому обліку
господарських операцій платника
податку з'ясуванню підлягають:
реальність задекларованих
господарських операцій; наявність
ділової мети у розглядуваних
операціях; об'єктивний зміст вчинених
операцій у порівнянні із
задекларованим; добросовісність
позивача, якщо його контрагент має
дефекти правового статусу; дотримання
учасниками господарської операції
норм податкового законодавства щодо
змісту та наслідків для податкового
обліку відповідної операції.

При цьому, судова колегія виходить з
того, що порушення вимог податкового
законодавства на будь-якому з
наведених етапів є достатнім для
висновку про невідповідність
фактичних і задекларованих платником
податку наслідків господарських
операцій для податкового обліку.

Також варто наголосити, що обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість витрат (у тому числі і
по сплаті ПДВ) первинними документами
покладається на платника, адже саме він
виступає суб'єктом, що використовує
включену постачальником до ціни товару
суму ПДВ при обчисленні суми податку,
яка підлягає перерахуванню до бюджету,
а також зменшує об'єкт оподаткування
податку на прибуток за фактом
понесення витрат.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, у перевіряємому періоді
позивачем укладено договір
купівлі-продажу №232/222 від 29.12.2012 року з
ТОВ "Саноіл Торг", відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
передати у власність Покупця (ПАТ
"ДПЗКУ") продукцію та матеріали (товар),
а покупець зобов'язується прийнято
товар та оплатити його на умовах,
визначених даним Договором.
Найменування, асортимент, кількість та
вартість товару визначається
сторонами у Специфікаціях, які є
невід'ємними додатками до Договору.
Також умови поставки товару, конкретне
місце фактичного приймання - передачі
товару, строки поставки товару
визначається сторонами у
Специфікаціях до Договору.

Відповідно до п.2.5 Договору розрахунки
за даним договором проводяться в
безготівковій формі шляхом
перерахування покупцем грошових
коштів на розрахунковий рахунок
продавця.

Пунктом 3.3 Договору визначено. що право
власності на товар переходить до
покупця з моменту передачі товару
покупцю. Товар вважається поставленим
продавцем і прийнятим покупцем з
моменту підписання сторонами
відповідного акту приймання - передачі
товару.

За кожним фактом відвантаження
(передачі) товару складається акт
приймання - передачі товару. До кожного
акту приймання - передачі товару
сторони оформлюють видаткову та
податкову накладні. Інші документи
оформлюються за погодженням сторін (п.
3.4. Договору).

Пунктом 3.5 Договору визначено, що
приймання товару по кількості та
якості здійснюється у відповідності до
вимог відповідних ДСТУ та/або ГОСТ на
товар.

На підтвердження реального здійснення
господарських операцій за вказаним
договором позивачем надано копію
специфікації №1, в якій визначено
найменування, кількість товару, його
вартість та умови поставки, копію акту
приймання - передачі товару на суму 2 463
509,81 грн., в тому числі, податок на
додану вартість - 410 584,97 грн., копію
податкової накладної №1041 від 31.12.2012
року на загальну суму 2 463 509,81 грн., копію
видаткової накладної № РН-0000808 від
31.12.2012 року на загальну суму 2 463 509,81 грн.

Також сторонами підписано
специфікацію № 2 із зазначенням у ній
найменування, кількість товару, його
вартість та умови поставки. На
підтвердження виконання умов договору
відповідно специфікації № 2, позивачем
надано копію акту приймання - передачі
товару на суму 7 383 467,78 грн., в тому числі,
податок на додану вартість - 1 230 577,96
грн., копію податкової накладної №1040
від 31.12.2012 року на загальну суму 7 383 467,78
грн., копію видаткової накладної №
РН-0000807 від 31.12.2012 року на загальну суму 7
383 467,78 грн.

У специфікаціях також визначено, що
якість сої відповідає ДСТУ 4964:2008.

Факт проведення розрахунків
підтверджується наявними у справі
платіжними дорученнями.

Крім того, позивачем та ТОВ "Саноіл
Торг" проведено взаєморозрахунки
поставленого товари за Договором, що
оформлено актом, відповідно до якого
розбіжностей не виявлено.

Крім іншого, позивачем надано
товарно-транспортні накладні,
відповідно до яких, соя придбана ТОВ
"Саноіл Торг" та переміщена від
сільськогосподарських
товаровиробників до зерносховища
філії ПАТ "ДПЗКУ" "Миколаївський
портовий елеватор", відомості з
журналів (форми ЗХС-28) надходження та
відвантаження сої автотранспортом,
реєстри товарно-транспортних
накладних на прийняте зерно і насіння з
визначенням якості за середньодобовим
зразком (форма ЗХС-3), складські
квитанції, які свідчать про прийняття
сої на зберігання від ТОВ "Саноіл Торг",
а також складську квитанцію на зерно
№3622 від 31.12.2012 року, відповідно до якої
сою нестандартну у кількості 2 123 713 кг
переоформлено від ТОВ "Саноіл Торг" на
ПАТ "ДПЗКУ".

Реєстр складських документів на зерно -
система обліку інформації про видані
зерновими складами складські
документи на зерно та володільців
таких документів (п. 22 ст. 1 Закону
України "Про зерно та ринок зерна в
Україні").

Зважаючи на наведене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем доведено факт
отримання товару, за договором
купівлі-продажу від ТОВ "Саноіл Торг" у
період - грудень 2012 року. Зокрема,
позивачем надано копію складської
квитанції на зерно №3622 від 31.12.2012 року.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Перевіркою не встановлено і в акті не
зазначено про відсутність документів
первинного бухгалтерського і
податкового обліку, необхідних для
підтвердження нарахування ПДВ по
операціям з ТОВ "Саноіл Торг" за
перевіряємий період, обов'язок ведення
і зберігання яких покладено на
позивача. Також, перевірками не
встановлено порушень в оформленні
наданих фінансово-господарських
документів вимогам чинного
законодавства.

Стосовно наявності ділової мети та
використання придбаних послуг у
власній господарській діяльності, то,
як встановлено судом, і вбачається з
вантажної митної декларації (форма
МД-2), відповідно до якої 2 119,458 т сої
врожаю 2012 року експортовано ПАТ "ДПЗКУ"
нерезиденту Orexim Limited (Единбург, Велика
Британія).

Також судом встановлено наступний рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, а саме ТОВ
"Саноіл Торг" придбало у
товаровиробників 2 126 700 кг сої, яку було
прийнято на зберігання на зерносховище
філії ПАТ "ДПЗКУ" "Миколаївський
портовий елеватор". Позивачем придбано
у ТОВ "Саноіл Торг" 2 123,713 т сої, яка
зберігалась у філії ПАТ "ДПЗКУ"
"Миколаївський портовий елеватор". В
подальшому, позивачем експортовано 2
119,458 т. сої нерезиденту Orexim Limited
(Единбург, Велика Британія).

Належність, допустимість і достатність
наданих позивачем доказів, відповідач
жодним чином не спростував, у зв'язку з
чим відсутні достатні підстави для
відхилення наданих позивачем доказів.

Колегією суддів враховується, що
необґрунтованість податкової вигоди
можуть також свідчити підтверджені
доказами доводи податкового органу,
зокрема про наявність таких обставин:
неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності; відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності у зв'язку з
відсутністю управлінського або
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів; облік
для цілей оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських
операцій;здійснення операцій з
товаром, що не вироблявся або не міг
бути вироблений в обсязі, зазначеному
платником податків у документах
обліку; відсутність первинних
документів обліку.

Доказів на підтвердження того, що ТОВ
"Саноіл Торг" та ПАТ "ДПЗКУ" не мало
можливості на виконання господарських
зобов'язань по придбанню та реалізації
зерна або доказів відсутності
фактичних дій, спрямованих на
виконання взятих на себе зобов'язань,
відповідачем не надано та не доведено.

В той же час, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що наявними в матеріалах
справи документами та встановленими
обставинами підтверджено реальність
здійснення господарських операцій
суб'єктів господарювання за укладеним
між ними договором, який містить всі
істотні умови, тобто є укладеним
відповідно до вимог законодавства.

В даному випадку, податковий орган, в
обґрунтування власної позиції
посилався на матеріали досудового
розслідування № 0000031, та акт від
22.03.2013 року №788/22-20/37269136 про результати
документальної невиїзної позапланової
перевірки ТОВ "Саноіл Торг" () з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "ИНФИНИТИ" () за період з 21.03.2011 року по
30.09.2012 року. Даною перевіркою
встановлено, що правочини укладені ТОВ
"Саноіл Торг" з контрагентами порушують
публічний порядок, суперечать
інтересам держави та суспільства,
вчинені удавано з метою ухилення від
сплати податків третіх осіб.
Перевіркою встановлено порушення
вимог п.187.1 ст. 187, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6,
ст. 198 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість.

У зв'язку із цим, відповідач вважає, що
податкові накладні та інші документи,
виписані ТОВ "Саноіл Торг" не можуть
бути прийняті до уваги як первинні
документи, фінансово-господарські
операції між позивачем та ТОВ "Саноіл
Торг" здійснені без мети реального
настання правових наслідків, а тому у
ПАТ "ДПЗКУ" не було підстав для
податкового обліку вказаних операцій.

Судова колегія вважає, що наведений
контролюючим органом акт та зазначені
в ньому обставини, а також посилання на
матеріали досудового розслідування, за
відсутності вироку, самі по собі не є
беззаперечними доказами того, що
господарські операції між позивачем та
вказаним контрагентом мали
безтоварний характер, а також не
спростовують правового значення
складених за таким договором первинних
документів, тому не є підставою для
неврахування відповідачем наданих до
перевірок первинних документів.

Крім того, апеляційний суд звертає
увагу відповідача, що відповідно до
статті 61 Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, тому позивач
не може нести відповідальності за
можливі протиправні дії інших
юридичних осіб.

У постанові від 11 грудня 2007 року (справа
№21-1376во06) Верховний Суд України дійшов
висновку, що у разі невиконання
контрагентом зобов'язання зі сплати
податку до бюджету, відповідальність
та негативні наслідки настають саме
щодо цієї особи. Ця обставина не є
підставою для позбавлення платника ПДВ
права на його відшкодування у разі,
коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Отже, судова колегія виходить з того, що
посилання ДПІ на зазначені в наведених
актах на імовірні порушення
контрагентами позивача вимог
податкового законодавства в даному
випадку не є достатньо вагомим доказом,
який би беззаперечно спростовував
реальність господарських операцій між
позивачем та ТОВ "Саноіл Торг", факт
чого підтверджується належними та
допустимими доказами в розумінні
положень статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції відносно того, що
позивачем доведено правомірність
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ "Саноіл Торг", а
висновки акту перевірки про порушення
позивачем норм Податкового кодексу
України, заниження податку на додану
вартість є помилковими, відтак
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість з
урахуванням штрафних санкцій є
протиправним.

Таким чином, суд дійшов вірного
висновку про протиправність прийняття
відповідачем оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
відповідача від 28.05.2013 року № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем в сумі 1 641 163 грн. та
застосування штрафних фінансових
санкцій в розмірі 820 582 грн.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19 вересня 2013 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі міста
Києва Державної податкової служби про
визнання протиправними дій та
скасування податкового
повідомлення-рішення - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 13
листопада 2014 року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.