Справа № 806/3892/14
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"13" листопада 2014 р.
Справа № 806/3892/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шидловського В.Б.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю сторін:

представника відповідача Кузьменка
В.О.

представника позивача Пилипаки В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"09" жовтня 2014 р. у справі за позовом
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області до Державного підприємства
"Підприємство Бердичівської виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області (№70)" про
надання дозволу на продаж майна, яке
перебуває у податковій заставі ,

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2014 року Бердичівська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області (далі -
Бердичівська ОДПІ ) звернулась до суду
з позовом, в якому просила надати
дозвіл на продаж майна Державного
підприємства "Підприємство
Бердичівської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України в Житомирській області
(№70)", яке перебуває у податковій
заставі на погашення податкового боргу
в сумі 260 996,50 грн.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
Бердичівська ОДПІ звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказану постанову та
прийняти нову, якою позов задовольнити
в повному обсязі. В апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши законність та
обгрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів
регулюються Податковим кодексом
України (далі - ПК України).

Зі змісту п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України
слідує, що податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що Державне
підприємство "Підприємство
Бердичівської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України в Житомирській області
(№70)" (далі - Підприємство)
зареєстроване виконкомом
Бердичівської районної державної
адміністрації 24.07.1995 року та як платник
податків знаходиться на податковому
обліку в Бердичівській ОДПІ.

Як слідує із довідки Бердичівської
ОДПІ (а.с.3), та не заперечується
відповідачем, станом на 30.07.2014 року за
Підприємством рахується
заборгованість на загальну суму 260996,50
грн.

Вказана заборгованість виникла зі
сплати:

- земельного податку: розмір недоїмки -
66 131,14 грн., пеня 28 753,93 грн.;

- збору на спеціальне використання
води: недоїмка 10 975,00 грн., пеня 488,29 грн.;

- податку на додану вартість: недоїмка 81
656,33 грн., пеня 33 788,65 грн.;

- податку з власників транспортних
засобів: 31 393,46 грн., 1 740,19 грн.;

- податку з доходів фізичних осіб:
недоїмка - 6 069,51 грн.

Бердичівською ОДПІ на адресу
Державного підприємства "Підприємство
Бердичівської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України в Житомирській області
(№70)", у відповідності до вимог п.59.1 ст.59
Податкового кодексу України,
направлялись податкові вимоги, які
були відповідачем отримані, однак
податковий борг у добровільному
порядку у повному обсязі сплачено не
було (а.с.5).

Також позивачем були сформовані та
виставлені відповідачу податкові
повідомлення - рішення (у відповідності
до приписів п.58.1 ст.58 Податкового
кодексу України), які не були оскаржені
в установленому законодавством
порядку, однак визначені в них суми
сплачені у повному обсязі не були (а.с.
12, 15, 18, 21, 24, 27, 33, 36, 40, 43, 46, 49, 52).

У відповідності до норм ст.89
Податкового кодексу України право
податкової застави виникає у разі:
несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації, - з
дня, що настає за останнім днем
зазначеного строку; несплати у строки,
встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної контролюючим органом, - з
дня виникнення податкового боргу.

За приписами п.89.3 ст.83 Податкового
кодексу України, майно, на яке
поширюється право податкової застави,
оформлюється актом опису. До акта опису
включається ліквідне майно, яке
можливо використати як джерело
погашення податкового боргу.

Позивачем було складено Акт опису
майна (щодо зміни предмета податкової
застави) № 5 від 23.04.2013 року (а.с.7-8) та
накладено арешт на вказане майно (а.с. 6).

Зі змісту ст.6 Закону України № 2713-IV від
23.06.2005 "Про Державну
кримінально-виконавчу службу України",
слідує, що Державна
кримінально-виконавча служба України
відповідно до закону здійснює
правозастосовні та правоохоронні
функції і складається з центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері виконання
кримінальних покарань, його
територіальних органів управління,
кримінально-виконавчої інспекції,
установ виконання покарань, слідчих
ізоляторів, воєнізованих формувань,
навчальних закладів, закладів охорони
здоров'я, підприємств установ
виконання покарань, інших підприємств,
установ і організацій, створених для
забезпечення виконання завдань
Державної кримінально-виконавчої
служби України.

Як передбачено ч.5 ст.52 Закону України №
606-XIV від 21.04.1999 року "Про виконавче
провадження", у разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення.

Однак, ст.26 Закону України "Про Державну
кримінально-виконавчу службу України"
зазначає, що:

1. Майно Державної
кримінально-виконавчої служби України
перебуває в державній власності та
використовується виключно для
забезпечення виконання її завдань.

2. Управління майном здійснює
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
виконання кримінальних покарань, який
закріплює його за органами і
установами виконання покарань,
слідчими ізоляторами, навчальними
закладами, закладами охорони здоров'я,
підприємствами установ виконання
покарань, іншими підприємствами,
установами і організаціями, створеними
для забезпечення виконання завдань
Державної кримінально-виконавчої
служби України, збереження та
раціональне використання цього майна.

3. Майно органів і установ виконання
покарань, слідчих ізоляторів,
навчальних закладів, закладів охорони
здоров'я, підприємств установ
виконання покарань, інших підприємств,
установ і організацій, створених для
забезпечення виконання завдань
Державної кримінально-виконавчої
служби України, належить їм на правах
оперативного управління або повного
господарського відання і не може бути
об'єктом застави.

4. Підприємства, створені для
забезпечення виконання завдань
Державної кримінально-виконавчої
служби України, використовують майно в
порядку, передбаченому законодавством.

5. Звернення стягнення на майно органів
і установ виконання покарань, їх
підприємств, слідчих ізоляторів,
навчальних закладів, закладів охорони
здоров'я не допускається.

Зі змісту п.6.2 ст.6 Статуту Державного
підприємства "Підприємство
Бердичівської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України в Житомирській області
(№70)", затвердженого Наказом Державної
пенітенціарної служби України від
01.06.2012 року № 376 (а.с. 165-177) також слідує,
що майно Підприємства є державною
власністю, закріплюється за ним на
праві оперативного управління і не
може бути об'єктом застави. Звернення
стягнення на майно Підприємства не
допускається".

З огляду на встановлені обставини суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позовні вимоги
Бердичівської ОДПІ не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів вважає, що посилання
суду першої інстанції на п.5 ст.26 Закону
України "Про Державну
кримінально-виконавчу службу України"
є правомірним, оскільки зі змісту ст.66
Господарського кодексу України слідує,
що майно підприємства становлять
виробничі і невиробничі фонди, а також
інші цінності, вартість яких
відображається в самостійному балансі
підприємства. Джерелами формування
майна підприємства є: грошові та
матеріальні внески засновників;
доходи, одержані від реалізації
продукції ...

З наведеної норми слідує, що готова
продукція яку, як зазначає апелянт,
було описано як податкову заставу з
метою подальшої реалізації, є
складовою частиною майна підприємства,
незалежно від того, що вона не входить
до цілісного майнового комплексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких грунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що позивач не
довів ті обставини, на яких грунтуються
його позовні вимоги.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Бердичівська ОДПІ відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "09" жовтня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
В.Б. Шидловський

судді:
В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "13" листопада 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Бердичівська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області
вул.Б.Хмельницького,24-а,м.Бердичів,Жито
мирська область,13312

3- відповідачу Державне підприємство
"Підприємство Бердичівської виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України в
Житомирській області (№70)
вул.Низгірецька,1,м.Бердичів,Житомирськ
а область,13306

- ,