Справа № 813/3614/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2014 року
Справа № 813/3614/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі колегії:
головуючий суддя
суддя
суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної
екологічної інспекції України, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача, Державна екологічна
інспекція у Львівській області, про
визнання неправомірними дій та
відшкодування моральної шкоди.
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 (далі - позивач) з
адміністративним позовом до Державної
екологічної інспекції України, (далі -
відповідач), третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, Державна
екологічна інспекція у Львівській
області, в якому просить:
- визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у продовженні
позивачу щорічної відпустки на час
перебування на лікарняному (п'ять днів),
після закінчення дії причин, які
перервали відпустку;
- стягнути з відповідача на
користь позивача відшкодування за
завдану моральну шкоду в сумі 1,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач
пояснив, що під час перебування у
щорічній відпустці захворів та 5 днів
перебував на лікарняному. По
закінченню терміну відпустки просив
відповідача продовжити відпустку на
час перебування на лікарняному, однак
відповідач без пояснення причин
відмовив йому у цьому. Тому, позивач
змушений був на наступний день після
закінчення відпустки приступити до
роботи, що він і зробив. Однак з діями
відповідача щодо відмови у продовженні
відпустки він не згідний, оскільки
жодної необхідності для термінового
повернення позивача на місце праці не
існувало. Тому, вважає відмову
відповідача неправомірною та такою, що
завдала моральної шкоди позивачу.
У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю, просив
Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, проти позову заперечив повністю
з підстав викладених у письмовому
запереченні /а.с.22-25/. Стверджує, що
надання відпустки в інший час у зв'язку
зі службовою необхідністю було
узгоджено між Головою Державної
екологічної інспекції України
Казимиром М.М. та начальником Державної
екологічної інспекції у Львівській
області ОСОБА_1 Службову необхідність
пов'язує з перебуванням на лікарняному
першого заступника Державної
екологічної інспекції у Львівській
області В.Вітковського, а також з
проведенням розширеного засідання
колегії щодо результатів здійснення
державного нагляду (контролю) за
додержанням вимог законодавства у
сфері охорони навколишнього
природного середовища за І квартал 2014
року». З врахуванням того, що начальник
Держекоінспекції у Львівській області
несе персональну відповідальність за
організацію та результати її
діяльності, у відповідача були
підстави для відмови у продовженні
відпустки на період перебування
позивача на лікарняному. Тому вважає,
що у позові слід відмовити повністю.
Третя особа без яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, Державна
екологічна інспекція у Львівській
області, уповноваженого представника в
судове засідання не направила, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином, жодних
клопотань про відкладення розгляду
справи чи іншого змісту не подавала;
обмежилась наданням витребуваних
судом документів, що долучені до
матеріалів справи.
Суд заслухав пояснення позивача,
обговорив заперечення відповідача,
з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги і
заперечення, а також ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -
Наказом Державної екологічної
інспекції у Львівській області № 32-в
від 14.03.2014 року ОСОБА_1 надано щорічну
відпустку терміном на 15 календарних
днів з 31 березня до 14 квітня 2014 року
включно; підстава: заява ОСОБА_1 з візою
Голови Державної екологічної
інспекції України від 27.02.2014 року /а.с.7/.
Під час перебування у щорічній
відпустці ОСОБА_1 захворів та перебував
на лікарняному з 10.04.2014 року по 14.04.2014
року, свідченням чого є листок
непрацездатності /а.с.9/.
Позивач 14.04.2014 року повідомив Голову
Державної екологічної інспекції
України про те, що під час щорічної
відпустки перебував на лікарняному і
просив надати йому частину основної
щорічної відпустки з 15.04.2014 року
терміном на п'ять днів; до заяви додав
копію листка непрацездатності /а.с.8/.
Однак, відповідач погодив надання
відпустки «в інший час», відмовивши
таким чином позивачу у продовженні
щорічної відпустки з 15.04.2014 року /а.с.8/.
Отримавши відмову у наданні основної
щорічної відпустки, ОСОБА_1 приступив
до роботи з 15.04.2014 року, однак не
погодившись з такими діями
відповідача, вважаючи їх
неправомірними та такими, що завдали
йому моральної шкоди, звернувся до суду
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.
Спірні правовідносини врегульовано
Кодексом законів про працю України від
10.12.1971 р. № 322-VIII (далі - КЗпП України) та
Законом України "Про відпустки" від
15.11.1996 р. № 504/96-ВР.
Відповідно до ст. 74 КЗпП України
громадянам, які перебувають у трудових
відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основна та
додаткові) відпустки із збереженням на
їх період місця роботи (посади) і
Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 80 КЗпП України,
щорічна відпустка повинна бути
перенесена на інший період або
1) тимчасової непрацездатності
працівника, засвідченої у
встановленому порядку;
2) виконання працівником державних або
громадських обов'язків, якщо згідно із
законодавством він підлягає
звільненню на цей час від основної
роботи із збереженням заробітної
3) настання строку відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами;
4) збігу щорічної відпустки з
відпусткою у зв'язку з навчанням.
У разі перенесення щорічної відпустки
новий термін її надання встановлюється
за згодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом. Якщо
причини, що зумовили перенесення
відпустки на інший період, настали під
час її використання, то невикористана
частина щорічної відпустки надається
після закінчення дії причин, які її
перервали, або за згодою сторін
переноситься на інший період з
додержанням вимог статті 12 Закону
України "Про відпустки".
Аналогічні правила надання відпусток
передбачені ч. 2 та ч. 4 ст. 11 Закону
України «Про відпустки».
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 12 Закону
України «Про відпустки» невикористану
частину щорічної відпустки має бути
надано працівнику, як правило, до кінця
робочого року, але не пізніше 12 місяців
після закінчення робочого року, за який
надається відпустка.
Відкликання з щорічної відпустки
допускається за згодою працівника лише
для відвернення стихійного лиха,
виробничої аварії або негайного
усунення їх наслідків, для відвернення
нещасних випадків, простою, загибелі
або псування майна підприємства з
додержанням вимог частини першої цієї
статті та в інших випадках,
передбачених законодавством. У разі
відкликання працівника з відпустки
його працю оплачують з урахуванням
тієї суми, що була нарахована на оплату
невикористаної частини відпустки.
На підставі системного аналізу норм
КЗпП України та Закону «Про відпустки»
слід зробити висновок, що оскільки
позивач захворів під час перебування у
щорічній відпустці, відповідач повинен
був надати невикористану частину
відпустки після закінчення дії причин,
які її перервали, тобто з 15.04.2014 року, як
просив про це позивач. Переносити таку
відпустку на інший період можна лише за
згодою між працівником і власником.
За правилами, встановленими ч. 1 та ч. 2
ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
У письмових запереченнях на
адміністративний позов відповідач
зазначає, що між позивачем та
відповідачем була усна домовленість
про перенесення невикористаної
частини відпустки на інший період у
зв'язку з гострою необхідністю, а саме:
з причин перебування першого
заступника начальника Державної
екологічної інспекції у Львівській
області В.Вітковського на лікарняному
та у зв'язку з проведенням колегії
Державної екологічної інспекції
України. Тому, враховуючи те, що
начальник в області очолює інспекцію,
здійснює керівництво її діяльністю,
несе персональну відповідальність за
організацію та результати її
діяльності, відпустка, як виняток,
перенесена на інший період /а.с.24/.
Однак, суд не бере до уваги такі
покликання відповідача з огляду на
Наявність факту усної згоди щодо
перенесення відпустки на інший період
позивач категорично заперечив, а
доказів такої згоди відповідач суду не
Щодо проведення колегії Державної
екологічної інспекції України суд
зауважує, що таку проведено 15.05.2014 року,
а позивач просив продовжити відпустку
з 15.04.2014 року на п'ять днів, тобто за
місяць до проведення колегії. Доказів
гострої необхідності перебування
позивача на робочому місці за місяць до
проведення колегії відповідач суду не
Також, судом з матеріалів справи
встановлено, що позивач йдучи у основну
щорічну відпустку виконання обов'язків
начальника інспекції запропонував
покласти не на першого заступника
В.Вітковського, а на заступника
Стрищака В.І. /а.с.6/; наказ щодо надання
основної щорічної відпустки ОСОБА_1 за
погодженням з Головою Державної
екологічної інспекції України
підписав в.о. начальника інспекції
Стрищак В.І. /а.с.7/ Тому, з врахуванням
того, що весь період перебування ОСОБА_1
у відпустці обов'язки начальника, з
відома відповідача, виконував
заступник начальника Стрищак В.І., суд
не погоджується з покликанням
відповідача на те, що фактом
перебування першого заступника
начальника на лікарняному обумовлено
гостру потребу у поверненні позивача
З врахуванням висновків суду та того,
що згоди на перенесення відпустки на
інший період ОСОБА_1 не давав,
відповідач протиправно відмовив
позивачу у наданні (продовженні)
частини основної щорічної відпустки у
зв'язку з перебуванням на лікарняному
Щодо позовної вимоги про стягнення з
відповідача моральної шкоди у розмірі
1,00 грн. суд враховує наступне.
Позивач у судовому засіданні пояснив,
що отримавши відмову у продовженні
основної щорічної відпустки, позивач
змушений був приступити до виконання
своїх посадових обов'язків, однак
вважає, що перебування на лікарняному
не дало можливості належним чином
реалізувати своє право на відпочинок,
що привело до моральних страждань.
Статтею 56 Конституції України
гарантовано право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної чи
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Питанням моральної шкоди присвячена
Постанова Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», згідно з
п. 4 якої позивач повинен зазначити у
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно, з яких міркувань він
виходить, визначаючи розмір моральної
шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Отже, обов'язковими умовами
відшкодування шкоди за рахунок коштів
державного бюджету згідно вказаних
статей є неправомірність дій
відповідного органу, вини боржника та
наявність причино-наслідкового зв'язку
між такими діями та завданою шкодою.

Суд погоджується з покликаннями
позивача на те, що перебування на
лікарняному не дало можливості йому
повною мірою реалізувати своє право на
відпочинок, однак суду не надано
доказів моральних страждань ОСОБА_1 у
зв'язку з неправомірною відмовою у
продовженні основної щорічної
відпустки з боку відповідача, а
відповідно не надано доказів
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями відповідача та
моральними стражданнями позивача.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині відшкодування моральної шкоди
є необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Обставини справи свідчать, що
відповідних положень відповідачем не
дотримано, що й стало підставою для
звернення позивача до суду за захистом
свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За правилами передбаченими ч. 2 ст. 162
КАС України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про, зокрема,
визнання протиправними дій суб'єкта
владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене,
повноваження адміністративного суду
при вирішенні справи у співставленні з
позовними вимогами, суд дійшов
висновку про їх обґрунтованість та
задоволення в частині визнання
протиправними дій відповідача щодо
відмови у продовженні позивачу
щорічної відпустки на час перебування
на лікарняному (п'ять днів), після
закінчення дії причин, які перервали
відпустку. Позовна вимога про
відшкодування моральної шкоди
завданої протиправними діями
відповідача є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від
08.07.2011 р. № 3674-VI «Про судовий збір» від
сплати судового збору звільняються
позивачі - за подання позовів про
стягнення заробітної плати, поновлення
на роботі та за іншими вимогами, що
випливають із трудових правовідносин.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії
Державної екологічної інспекції
України щодо відмови 15.04.2014 року у
продовженні ОСОБА_1 щорічної відпустки
на час перебування на лікарняному
(п'ять днів), після закінчення дії
причин, які перервали відпустку.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Судові витрати зі сторін не
стягувати.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено
та підписано о 17.40 год. 12.11.2014 року.

Головуючий суддя
Кравців О.Р.

Суддя
Кузан Р.І.

Суддя
Кухар Н.А.