Справа № 2а-1951/11
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 р.

Справа № 133683/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Іваничівському районі
Волинської області на постанову
Іваничівського районного суду
Волинської області від 14 грудня 2011 року
у адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Іваничівському районі
Волинської області про зобов'язання
нарахувати та виплатити підвищення до
пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 30.11.2011 року звернулась в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Іваничівському районі Волинської
області про зобов'язання нарахувати та
виплатити підвищення до пенсії.

Ухвалою Іваничівського районного суду
Волинської області від 02 грудня 2011 року
позовні вимоги в частині підвищення до
пенсії за період з 30.11.2009 року по 31.05.2011
року відповідно до ст. 100 КАС України
залишено без розгляду в зв'язку з
пропуском позивачем строку звернення
до суд.

Постановою Іваничівського районного
суду Волинської області від 14 грудня 2011
року позов задоволено. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Іваничівському районі Волинської
області. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Іваничівському районі Волинської
області здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення
до пенсії в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком відповідно до п. «г» ст.
77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» починаючи з 01.06.2011 року.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову
якою в позові відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2
цього Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку в управління
Пенсійного фонду України в
Іваничівському районі Волинської
області як одержувач пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач являється членом сім'ї, якого
було примусово переселено та особою
яка підпадає під дію ст. 1 Закону
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій в Україні».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно п. «г» ч. 1 ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії
підвищуються на 50%, а членам їх сімей,
яких було примусово переселено, - на 25%
мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що до
прийняття відповідного закону до
пенсій, передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

У відповідності до ч. 1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про пенсійне забезпечення» має вищу
юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян».

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п. 1 ч. 1,
183-2 ч. 10, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Іваничівському районі Волинської
області - залишити без задоволення, а
постанову Іваничівського районного
суду Волинської області від 14 грудня 2011
року у адміністративній справі №2а-1951/11
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс