Справа № 826/15822/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., при секретарі судового
засідання Хрімлі К.О, за участю
представників сторін:
від позивача: Горецького О.В.
(дов. від 13.10.2014р. №14/10/13-1)
Коршуна Т.О. (дов. від
13.10.2014р. №14/10/13-4)
від відповідача: Мартинчук А.В.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Тайгер»
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправними
дій, скасування податкових повідомлень
- рішень, зобов'язання вчинити дії.
На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 04.11.2014 року в 10 год.
03хв. проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
сторін після проголошення вступної та
резолютивної частини постанови в
судовому засіданні з урахуванням вимог
ч.2 ст. 167 КАС України.
До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «Тайгер»
(далі по тексту також - позивач) з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві (надалі також -
відповідач), в якому просило:
- визнати протиправними дії щодо
складання акту від 17.09.2014 року №
2288/26-53-22-05-21/32306323 Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві;
- скасувати податкові
повідомлення - рішення від 06.10.2014 року №
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві;
- зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві вилучити з
автоматизованої інформаційної системи
«Податковий блок» інформацію, внесену
на підставі акта від 17.09.2014 року №
2288/26-53-22-05-21/32306323 «Про результати
документальної позапланової
- заборонити Державній податковій
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
передавати та враховувати результати,
висновки акту від 17.09.2014 року №
2288/26-53-22-05-21/32306323 «Про результати
документальної позапланової
В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що спірні податкові
повідомлення рішення прийняті
відповідачем на підставі висновків
акту перевірки, які не відповідають
фактичним обставинам справи, без
законних підстав, а відтак такі рішення
підлягають скасуванню у судовому
Відповідач проти задоволення
позову заперечував з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню підлягає з огляду
Матеріалами справи підтверджено,
що відповідачем 17.09.2014 року проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тайгер» () з питань правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати до бюджету податку на додану
вартість та податку на прибуток по
фінансово - господарським
взаємовідносинам з ТОВ «ТОРЕНІЯ»
31.12.2013 року, їх реальності та повноти
відображення в обліку.
За результатами перевірки
відповідачем складено акт
№2288/26-53-22-05-21/32306323 (надалі по тексту
В ході перевірки відповідачем
встановлено порушення Товариством з
обмеженою відповідальністю «Тайгер» п.
44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України від 01.12.2010 року № 2755-VI
(із змінами та доповненнями), в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 2 260
311 грн., в т.ч. за лютий 2013 року на суму 95
888 грн., березень 2013 року на суму 249 380
грн., квітень 2013 року на суму 312 793 грн.,
травень 2013 року на суму 169 421 грн.,
червень 2013 року на суму 243 592 грн.,
липень 2013 року на суму 354 776 грн.,
серпень 2013 року на суму 130 928 грн.,
вересень 2013 року на суму 264 876 грн.,
жовтень 2013 року на суму 242 634 грн.,
листопад 2013 року на суму 196 023 грн. та
п.44.1 ст. 44, п.138.1, п. 138.2, п. 138.8, п. 138.10 ст. 138
Податкового Кодексу України від 01.12.2010
року № 2755-VI ( із змінами та
доповненнями), в результаті чого
занижено податок на прибуток, що
підлягає сплаті на загальну суму 2 147
295 грн., в т.ч. за 2013 рік на суму 2 147 295
На підставі висновків акту перевірки
відповідачем 06.10.2014 року прийняті
наступні податкові повідомлення -
рішення:

№ , щодо заниження податку
на додану вартість, яким у зв'язку із
порушенням п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198
Податкового Кодексу України позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання у розмірі 2 260 311 грн., а
також застосовано штрафні санкції у
розмірі 565 077, 75 грн., з граничним
строком сплати в 10 (десять) днів;

№ , щодо заниження податку на
прибуток, яким у зв'язку із порушенням
та п.44.1 ст. 44, п.138.1, п. 138.2, п. 138.8, п. 138.10 ст.
138 Податкового Кодексу України
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання у розмірі 2 147 295 грн., а
також застосовано штрафні санкції у
розмірі 536 823, 75 грн., з граничним
строком сплати в 10 (десять) днів.

Позивач категорично не погоджуючись із
правомірністю дій відповідача при
оформлені акту перевірки, вважаючи
висновки акту перевірки такими, що не
відповідають фактичним обставинам
справи та спірні рішення такими, що
суперечать нормам чинного
законодавства України, звернувся з
даним позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із
наступного.

Як слідує з письмових заперечень
відповідача проти позову, відповідачем
направлено запит про надання пояснень
та їх документального підтвердження на
ТОВ «Тайгер» від 22.04.2014 за
№10323/10/26-53-22-04-10, який отримано 28.04.2014 та
відповіді не надано, зазначене
підтверджено також змістом акту
перевірки.

Під час перевірки, яка проходила з
06.06.2014 року по 12.06.2014 року позивачем
первинні та бухгалтерські документи по
взаємовідносинах з ТОВ «ТОРЕНІЯ» за
період з 01.02.2013 по 31.12.2013 не надано, у
зв'язку з їх втратою, про яку інспектора
повідомлено в ході перевірки листом
від 11.06.2014 за №27.

Проте в межах розгляду справи
встановлено, що після проведення
перевірки, позивачем було віднайдено
первинну документацію, про що було
повідомлено відповідача та
запропоновано отримати первинну
документацію для перевірки, що
підтверджується листом № 51 від 26.09.2014
року та листом № 54 від 06.10.2014 року, в
яких позивач звертався до
контролюючого органу з проханням
проведення повторної документальної
виїзної перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю «Тайгер» з
питань правильності нарахування,
повноти і своєчасності сплати до
бюджету податку на додану вартість та
податку на прибуток по фінансово -
господарським взаємовідносинам з ТОВ
«Торенія» (Код ) за період з
01.02.2013 року по 31.12.2013 року, у зв'язку із
неможливістю надання первинних
документів 17.09.2014 року.

За наслідком розгляду звернень
позивача, відповідачем листом
№21209/10/26-53-22-05-11 від 06.10.2014 року
відмовлено позивачу у врахуванні
первинної документації.

Таким чином, відповідачем не
враховані наступні приписи
податкового законодавства.

Як встановлено абзацом другим п.
44.6 ст. 44 ПК України якщо платник
податків після закінчення перевірки та
до прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

З огляду на вищевикладене,
відповідачем не враховані пояснення
позивача та первинна документація, а
натомість прийняті спірні податкові
повідомлення - рішення.

Крім того, як вбачається із
письмових заперечень проти позову
відповідачем встановлено відсутність
здійснення перевезення та
нереальність господарських
правовідносин, що ґрунтуються на
доводах, викладених у акті
№458/26-56-22-01-03/38091691 від 21.08.2014р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Торенія» щодо
господарських взаємовідносин із
платниками податків за період з 30.05.2012р.
по 31.12.2013р.

Так, відповідачем з урахуванням
висновків, викладених у акті
№458/26-56-22-01-03/38091691 від 21.08.2014р.,
встановлено відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів у ТОВ
«ТОРЕНІЯ», а також те, що директор
вказаного СГД надав пояснення, що
зареєстрував підприємство за грошову
винагороду та жодного документу від
імені ТОВ «Торенія» не підписував,
реальність здійснення поставки
товарів (робіт, послуг) на адресу ТОВ
«Тайгер» за період з 01.02.2013 по 31.12.2013 не
підтверджуються.

З огляду на вищевикладене,
відповідачем з аналізу інформації
викладеної у акті №458/26-56-22-01-03/38091691 від
21.08.2014р. встановлено, що діяльність ТОВ
«Торенія» спрямована на здійснення
операцій з надання податкової вигоди з
метою штучного формування валових
витрат по податковому кредиту для
контрагентів, в т.ч. і ТОВ «Тайгер». А
отже, ТОВ «Тайгер» не проявило розумної
обережності при укладенні договорів з
постачальником ТОВ «Торенія».

Суд критично ставиться до таких
доводів, з огляду про наступне.

Акт державного чи іншого органу -
це юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Залежно від компетенції органу,
який прийняв такий документ, і
характеру та обсягу відносин, що
врегульовано ним, акти поділяються на
нормативні і такі, що не мають
нормативного характеру, тобто
індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Що ж до актів
ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

У зв'язку з цим, акт перевірки
№458/26-56-22-01-03/38091691 від 21.08.2014р., на
підставі яких відповідачем було
зроблено висновок про порушення
позивачем норм діючого законодавства
не можна застосовувати до позивача,
оскільки вони не мають обов'язкового
характеру для даного суб'єкта
господарювання.

Крім того, відповідно до ст. 18
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні.

В межах розгляду справи
підтверджено, що на момент здійснення
правовідносин з позивачем, ТОВ
«Торенія» було зареєстроване як
юридична особа, що в свою чергу не
спростовується відповідачем.

Разом з тим, суд не погоджується з
доводами відповідача про реальність
вчинених позивачем з ТОВ «Торенія»
правочинів, з огляду про наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19
Конституції України - органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Особливості виникнення, зміни та
припинення договірних зобов'язань,
вимоги до правочинів, умови та наслідки
їх недійсності регламентовані нормами
Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 234
Цивільного кодексу України фіктивний
правочин визнається судом недійсним.

Згідно ч. 1 статті 204
Цивільного кодексу України (далі ЦК
України) правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаним судом
недійсним (презумпція правомірності).

Таким чином, головною
підставою вважати правочин нікчемним
являється її недійсність, встановлена
законом.

Крім того, відповідно до
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, яке викладене у постанові від
06 листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» -
нікчемними є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Таким чином, навіть за наявності
ознак нікчемності правочину, податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Разом з тим, суд звертає увагу на
те, що одним з основних завдань органів
державної податкової служби є
здійснення контролю дотримання
податкового законодавства і надання
роз'яснень законодавства з питань
оподаткування платникам податків.
Жодним нормативно-правовим актом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Відповідачем також не було
обґрунтовано належним чином і доведено
у встановленому законом порядку, що
угоди порушують публічний порядок,
суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави. Також
відповідачем не надано суду доказів
визнання укладених позивачем
правочинів недійсними у судовому
порядку.

Крім того, посилання відповідача
на ч. 1 статті 203, статтю 215, статтю 216 ЦК
України є безпідставним, так як
зазначені норми можуть
використовуватися лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Вказані висновки суду
узгоджуються з приписами ст. 20
Податкового кодексу України,
відповідно до якої органам державної
податкової служби України не надано
повноважень щодо визнання тих чи інших
угод (правочинів) недійсними та/або
нікчемними.

Фактичні обставини справи
свідчать про те, що відповідачем не
прийнято до увагу принцип презумпції
правомірності правочину, визначеного
на законодавчому рівні ст. 204 ЦК
України.

Особливу увагу суд звертає на те,
що чинне законодавство України не
покладає обов'язку на платника
податків, щодо здійснення контролю за
дотриманням усіма виконавцями,
постачальниками (контрагентами) по
ланцюгу постачання вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і в подальшому можливі будь-які
неправомірні дії будь-кого з
виконавців, постачальників у ланцюгу
постачання, зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на декларування
валових витрат та права на податковий
кредит з податку на додану вартість,
яке виникло в результаті сплати
податку на додану вартість при
придбанні товару (робіт, послуг).

Як встановлено статтею 61
Конституції України юридична
відповідальність має індивідуальний
характер.

При цьому, відповідальність за
порушення норм податкового
законодавства є самостійним видом
юридичної відповідальності і
застосування незалежно від
відповідальності за порушення правил
здійснення господарської діяльності.
Отже, в даному разі для перевірки
законності здійснених донарахувань
оспорюваних сум податкових зобов'язань
позивачеві, дослідженню підлягають
обставини щодо реальності здійснення
господарських операцій та
правильності формування даних
податкового обліку за наслідками
виконання цих операцій.

Суд звертає увагу на те, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджет, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість та мас всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Як свідчать матеріали справи, 01
серпня 2012 року між ТОВ «Торенія», (Продавець) та ТОВ «Тайгер»,
(Покупець) було
укладено Договір № 173 від 01.08.2012 року,
відповідно до якого ТОВ «Торенія»
поставило ТОВ «Тайгер» - «Товар».
03.09.2012р. між ТОВ «Тайгер» (Замовник) та
ТОВ «Торенія» укладено Договір про
надання послуг №176, згідно якого
виконавець зобов'язується за завданням
замовника надати послуги, перераховані
в п. 2 даного Договору в порядку та на
умовах, визначених цим Договором.

При цьому, виконання вищезазначених
договорів підтверджується належним
чином оформленими видатковими
накладними №0000123 від 06.02.2013р.; №0000124 від
06.02.2013р.; №0000246 від 20.02.2013р.; №0000112 від
01.03.2013р.; № 0000113 від 01.03.2013р.; №0000268 від
14.03.2013р.; №0000414 від 27.03.2013р.; №0000132 від
03.04.2013р.; № 0000133 від 03.04.2013р.; №0000584 від
23.04.2013р.; №0000585 від 23.04.2013р.; №0000063 від
08.05.2013р.; №0000115 від 10.05.2013р.; №0000116 від
20.05.2013р.; №0000302 від 23.05.2013р.; №000087 від
03.06.2013р.; №000185 від 10.06.2013р.; № 000186 від
13.06.2013р.; №000505 від 25.06.2013р.; № 000114 від
05.07.2013р.; №000252 від 17.07.2013р.; №000902 від
29.07.2013р.; №000168 від 12.08.2013р.; №000544 від
23.08.2013р.; №000545 від 23.08.2013р.; №00114 від
09.09.2013р.; №000297 від 17.09.2013р.; №000563 від
27.09.2013р.; №000113 від 07.10.2013р.; №000365 від
21.10.2013р.; №00366 від 21.10.2013р.; №000124 від
04.11.2013р.; №000392 від 14.11.2013р.; №000415 від
19.11.2013р.; №000957 від 29.11.2013р.; №00325 від
09.12.2013р.; №00736 від 24.12.2013р.; податковими
накладними №123 від 06.02.2013р.; №124 від
06.02.2013р.; №246 від 20.02.2013р.; №112 від 01.03.2013р.;
№113 від 01.03.2013р.; №268 від 14.03.2013р.; №414 від
27.03.2013р.; №132 від 03.04.2013р.; №133 від 03.04. від
08.05.2013р 2013р.; №584 від 23.04.2013р.; №585 від
23.04.2013р.; №63 від 08.05.2013р.; №115 від 10.05.2013р.;
№116 від 20.05.2013р.; №302 від 23.05.2013р.; №87 від
03.06.2013р.; №185 від 10.06.2013р.; №186 від 13.06.2013р.;
№505 від 25.06.2013р.; №697 від 28.06.2013р.; № 698 від
28.06.2013р.; №696 від 28.06.2013р.; №114 від 05.07.2013р.;
№252 від 17.07.2013р.; №902 від 29.07.2013р.; №168 від
12.08.2013р.; №544 від 23.08.2013р.; №545 від 23.08.2013р.;
№114 від 09.09.2013р.; №297 від 17.09.2013р.; №563 від
27.09.2013р.; №564 від 30.09.2013р.; №565 від 30.09.2013р.;
№113 від 07.10.2013р.; №365 від 21.10.2013р.; № 366 від
21.10.2013р.; №124 від 04.11.2013р.; №392 від 14.11.2013р.;
№415 від 19.11.2013р.; 957 від 29.11.2013р.; №325 від
09.12.2013р.; №736 від 24.12.2013р.; №1693 від
31.12.2013р.; актами здачі-прийняття робіт
№0000697 від 28.06.2013р.; №0000698 від 28.06.2013р.;
№0000696 від 28.06.2013р.; №0000564 від 30.09.2013р.;
№0000565 від 30.09.2013р.; №0001693 від 31.12.2013р. та
відповідними платіжними дорученнями,
копії яких містяться у матеріалах
справи.

В межах розгляду справи підтверджено,
що в подальшому позивачем придбані
товари у ТОВ «Торенія» постачались
його контрагентам, а саме

Так, 01.03.2013 року, позивач, на підставі
умов Договору поставки № 148 від 01.01.2011
року між ТОВ «Тайгер» (Постачальник) та
ТОВ «Карпатська Кераміка» (Покупець)
поставив «Товар» ТОВ «Карпатська
Кераміка», а зокрема: Глянцевий
препарат SG 3000, фарбу GSC 1001-8%, S600/2871
яскраво білий рельєф, ThinerX12, що
підтверджено відповідною податковою,
видатковою накладною РН-0000237 від 01.03.2013
року, та інший Товар, що підтверджено
видатковими накладними №№ РН-0001507 від
13.12.2013 року, РН-0001341 від 04.11.2013 року,
РН-0001187 від 23.09.2013 року, РН-0001041 від 16.08.2013
року, РН-0000856 від 11.07.2013 року, РН-0000830 від
29.07.2013 року, РН-0000573 від 17.05.2013 року,
РН-0000449 від 23.04.2013 року, РН-0000345 від 26.03.2013
року, РН-0000237 від 01.03.2013 року,
податковими накладними №№ 48 від
13.12.2013р., 2 від 01.12.2013 року, 91 від 20.09.2013
року, 81 від 15.08.2013 року, 48 від 10.07.2013 року,
96 від 28.05.2013р., 28 від 15.05.2013р., 85 від 16.04.2013
року, 108 від 26.03.2013р., 1 від 01.03.2013 року,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями.

Водночас встановлено, що 15.03.2013
року, позивачем, на підставі умов
Договору Поставки № 120801/8 від 01.08.2012
року між ТОВ «Тайгер» (Постачальник) та
ТОВ «РМ-ІНВЕСТ» (Покупець) поставлено
«Товар» ТОВ «РМ-ІНВЕСТ», а саме: фарбу
GВC 152 D, S95TO628 люстр мідний, фарбу GВC 152 D (2),
фарбу GВC 152 D (3), фарбу GВC 152 D (4), фарбу GВC
152 D (5), S650/7884 ветроза прозора, S650/956
ветроза Мурано легка, фарбу GВC 152 D (6), що
підтверджено відповідними
податковими, видатковими накладними
РН-0000297 від 15.03.2013 року, РН-0000279 від 13.03.2013
року, РН-0000278 від 13.03.2013 року, РН-0000269 від
11.03.2013 року, РН-0000267 від 07.03.2013 року,
РН-0000262 від 06.03.2013 року, РН-0000244 від 05.03.2013
року та інший Товар, що також
підтверджено видатковими, податковими
накладними.

05.03.2013 року, позивачем поставлено
«Товар» ФОП ОСОБА_4, а саме: 3954010 білий
Килиманджаро, що підтверджено
відповідною податковою, видатковою
накладною РН-0000246 від 05.03.2013 року та
інший Товар, що також підтверджено
документами та видатковими накладними
№№ РН-0000740 від 14.06.2013р.; РН-0000625 від
27.05.2013р., РН-0000481 від 23.04.2013р.; РН-0000246 від
05.03.2013р.; податковими накладними №№84
від 13.06.2013р., 91 від 27.05.2013р., 118 від 22.04.2013р.,
10 від 05.03.2013р., та рахунками - фактури
№№СФ -0000827 від 11.06.2013р., СФ -0000733 від
27.05.2013р., СФ -0000553 від 19.04.2013р., СФ -0000290 від
05.03.2013р.

14.03.2013 року, позивач поставив «Товар»
ТОВ «Анікс-Плюс», а саме: фарбу GВV 194 Т,
що підтверджено відповідною
податковою, видатковою накладною
РН-0000282 від 14.03.2013 року та інший Товар, що
підтверджено документами та
видатковими №№РН-00001485 від 06.12.2013 року,
РН-00001466 від 03.12.2013 року, РН-00001429 від
25.11.2013 року, РН-00001428 від 22.11.2013 року,
РН-00001364 від 06.11.2013 року, РН-00001345 від
04.11.2013 року, РН-00001326 від 28.10.2013 року,
РН-00001218 від 27.09.2013 року, РН-00001078 від
27.08.2013 року, РН-00001065 від 23.08.2013 року,
РН-0000883 від 15.07.2013 року, РН-0000876 від
12.07.2013 року, РН-0000807 від 27.06.2013р., РН-0000795
від 26.06.2013р., РН-0000776 від 20.06.2013р., РН-0000708
від 11.06.2013р., РН-0000707 від 11.06.2013р., РН-0000666
від 03.06.2013р., РН-0000619 від 24.05.2013р.,
РН-0000484 від 23.04.2013р., РН-0000479 від
23.04.2013р., РН-0000476 від 23.04.2013р., РН-0000447 від
16.04.2013р., РН-0000425 від 10.04.2013р., РН-0000391 від
04.04.2013р., РН-0000368 від 01.04.2013р., РН-0000346 від
26.03.2013р., РН-0000197 від 25.02.2013р., РН-0000183 від
21.02.2013р., РН-0000121 від 07.02.2013р.;
податковими накладними №№31 від
06.12.2013р.; 11 від 03.12.2013 року, 91 від 25.12.2013
року, 89 від 22.11.2013 року, 25 від 06.11.2013 року,
6 від 04.11.2013 року, 104 від 28.10.2013 року, 123 від
27.09.2013 року, 117 від 27.08.2013 року, 104 від
22.08.2013 року, 75 від 15.07.2013 року, 68 від 12.07.2013
року, 149 від 27.06.2013р., 139 від 26.06.2013р., 121 від
20.06.2013р., 53 від 11.06.2013р., 52 від 11.06.2013р., 11
від 03.06.2013р., 85 від 24.05.2013р., 154 від 26.04.2013р.,
121 від 23.04.2013р., 116 від 22.04.2013р., 113 від
19.04.2013р., 83 від 16.04.2013р., 58 від 10.04.2013р., 24
від 04.04.2013р., 2 від 01.04.2013р., 28 від 07.02.2013р.,
44 від 13.03.2013р., 100 від 22.02.2013р., 84 від
20.02.2013р., 21 від 07.02.2013р.

Фактичні обставини справи свідчать, що
06.03.2013 року, позивачем поставлено
«Товар» ТОВ «Паллада ЛТД», а саме: 93 L 1001
- синій кобальт Фарба надглазурна, 2806
V-черная Краска стекольная, що
підтверджено відповідною податковою,
видатковою накладною РН-0000263 від 06.03.2013
року та інший Товар, що також
підтверджено документами та
видатковими накладними №№ РН-0000402 від
08.04.2013р., РН-0000365 від 29.03.2013р., РН-0000344 від
25.03.2013р., РН-0000263 від 06.03.2013р., РН-0000118 від
06.02.2013р.; податковими накладними №№35
від 08.04.2013р., 107 від 25.03.2013р., 18 від 06.02.2013р.

14.03.2013 року, позивачем поставлено
«Товар» ТОВ «Керченський
металургійний комплекс», а саме: 93Н 1001 -
жовтий лимон Фарба надглазурна, 93М 1001 -
червоний Фарба надглазурна, 93К 1001 -
зелений хром Фарба надглазурна, 93Н 1000 -
сонячно-жовта Фарба надглазурна, що
підтверджено відповідною податковою,
видатковою накладною РН № 0000280 від
14.03.2013р. та інший Товар, що також
підтверджено видатковими накладними
№№ РН 0000209 від 27.02.2013р., РН 0000143 від
13.02.2013р., РН 0000142 від 13.02.2013р.; податковими
накладними №№45 від 14.03.2013р., 13 від
27.02.2013р., 44 від 13.02.2013р., 43 від 13.02.2013р.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що
згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до ст. 3
Господарського кодексу України під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Розділом III Податкового кодексу
України врегульовані питання,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податку на прибуток підприємств.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Розділом V Податкового кодексу
України врегульовані питання,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податку на додану вартість.

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження
товарів, а в разі експорту товарів -
дата оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198. 6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України визначено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2 ст.200
Податкового кодексу України при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Згідно п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

Відповідно до п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового

кредиту.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

Оскільки в межах розгляду справи
належність здійснення та виконання
господарських правовідносин позивача
за перевіряємий період по його
контрагентами підтверджується
первинною документацією позивача,
оформленою відповідно до приписів
чинного законодавства України.

В той час, як слідує зі змісту акту
перевірки, відповідач мотивуючи не
наданням первинних документів
встановив заниження податку на додану
вартість та визначив суму податкового
зобов'язання у розмірі 2 260 311 грн., а
також застосував штрафні санкції у
розмірі 565 077, 75 грн. та встановив
заниження податку на прибуток та
визначив суму податкового зобов'язання
у розмірі 2 147 295 грн., а також
застосовано штрафні санкції у розмірі
536 823, 75 грн.

Аналізуючи відповідність дій
відповідача при оформлені акту
перевірки, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 75
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Згідно ст. 86 цього Кодексу
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Відповідно до Порядку № 395 акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби (пункт 1.5.).

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини діяльності платника
податків, які стосуються фактів
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби (пункт 1.6.).

Факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в Акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та повною мірою, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані в обліку та
підтверджують наявність зазначених
фактів (пункт 1.7.).

Результати документальної
перевірки діяльності платника
податків складаються таким чином - у
разі встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік) діяльності
платника податків та операцію, в
результаті якої здійснено це
порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення платника податків
або його законних представників щодо
встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи з обліку,
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних
документів або ненадання їх чи інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити інші докази, що
достовірно підтверджують наявність
факту порушення (пункт 2.3.2.2.).

Разом з тим, в акті перевірки не
наведено жодних фактів про будь-яке
порушення позивачем вимог податкового
законодавства при формуванні
податкового обліку, а лише вказано на
відсутність реального здійснення
господарських операцій по укладеним
правочинам позивача та його
контрагентів, проте такі доводи
спростовані в ході судового розгляду
справи первинними документами.

Оцінивши за правилами статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України надані сторонами докази та
пояснення представників позивача та
відповідача, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
прийшов до висновку про протиправність
податкових повідомлень - рішень від
06.10.2014 року №, , та
протиправність дій щодо складання
акту від 17.09.2014 року № 2288/26-53-22-05-21/32306323
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у м. Києві, з огляду про що
позовні вимоги є такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірність
спірних дій та рішень.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії щодо
складання акту від 17.09.2014 року №
2288/26-53-22-05-21/32306323 Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві.

Скасувати податкові повідомлення
- рішення від 06.10.2014 року № ,
№ Державної податкової інспекції
у Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у м. Києві.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві вилучити з
автоматизованої інформаційної системи
«Податковий блок» інформацію, внесену
на підставі акта від 17.09.2014 року №
2288/26-53-22-05-21/32306323 «Про результати
документальної позапланової
перевірки».

Заборонити Державній податковій
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
передавати та враховувати результати,
висновки акту від 17.09.2014 року №
2288/26-53-22-05-21/32306323 «Про результати
документальної позапланової
перевірки».

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А. Качур