Справа № 2а-2050/09
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
Справа № 120944/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Гулида Р.М.,

суддів
Кузьмича С.М., Каралюса В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20.07.2009 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О
В И Л А :

ОСОБА_1 23.02.2009 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Ужгородському районі
Закарпатської області про зобов'язання
нарахувати та виплатити недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу
за 2006 - 2008 роки.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 20.07.2009 року позовні вимоги
задоволено частково, зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу підвищення до пенсії,
отриманої у період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року та недоплачене підвищення
до пенсії, отриманої у період з 22.05.2008
року по 31.12.2008 року, у розмірі 30 %
мінімального розміру пенсії за віком,
право на яке надане ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», в
решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області оскаржило його в апеляційному
порядку вважає постанову суду
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що у
відповідності до п.15 Положення «Про
Пенсійний фонд України» затв. Указом
Президента України від 01.03.2001 року
управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області здійснює свої повноваження по
ефективному використанню коштів
Пенсійного фонду України, реалізація
нормативних приписів і пенсійних
програм здійснюється шляхом
фінансування пенсійних виплат за
рахунок чітко визначених прибутковою
частиною бюджету Пенсійного фонду
України джерел і відповідно до
конкретних напрямів витратної частини
бюджету Пенсійного Фонду України.

Крім того апелянт вказує, що судом
першої інстанції неправильно
застосовано положення ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки ч.3 ст.28 даного Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений на рівні
прожиткового мінімуму, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно із Законом
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування». Тому
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Клопотань від осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
не поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, а відтак має право на
встановлене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії.

Що стосується вимог позивача за 2006 рік,
то суд першої інстанції, вірно виходив
з того, що вони задоволенню не
підлягають, оскільки Законом України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» було встановлено обмеження щодо
подібної допомоги, яке на предмет
конституційності не розглядалось та
неконституційним визнано не було.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої у 2007 році визначається
прожитковим мінімумом для осіб, які
втратили працездатність, що
урегульовано ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Статтею 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
встановлено, що прожитковий мінімум
осіб, які втратили працездатність,
встановлюється на рівні: з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1
жовтня - 411 гривень. Разом з тим, дія норм
п. 12 ст. 71 і ст. 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
які передбачали вищевказані виплати,
була призупинена.

09 липня 2007 року рішенням
Конституційного Суду України за № 6-рп
у справі за конституційним поданням 46
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36,
частини другої статті 56, частини другої
статті 62, частини першої статті 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46
статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» (справа про соціальні
гарантії громадян) визнано такими, що
не відповідають Конституції (є
неконституційними) положення п. 12 ст. 71,
ст. 111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік». З цього
резюмується висновок, що зупинення
законом про Державний бюджет України
дії інших законів України щодо надання
пільг, компенсацій і гарантій, внесення
змін до інших законів України,
встановлення іншого (додаткового)
правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не
відповідає статтям 1, 3, частині другій
статті 6, частині другій статті 8,
частині другій статті 19, статтям 21, 22,
пункту 1 частини другої статті 92,
частинам першій, другій, третій статті
95 Конституції України.

Разом з тим, судом першої інстанції не
враховано посилання представника
відповідача на пропущення позивачем
строку звернення до адміністративного
суду, який передбачений ч.2 ст.99 КАС
України (в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин),
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Зважаючи на те, що підвищення до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком не нараховувалось відповідачем з
09.07.2007 року, то в даному випадку
застосовано річний строк звернення до
суду відповідно до ст.99 КАС України (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин), оскільки
законодавством інших строків з цього
приводу не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що в частині позовних вимог за
2007 рік слід відмовити, оскільки
позивачем пропущено річний строк
звернення до суду, а, отже, вказані
вимоги є безпідставними.

Що стосується вимог позивача за 2008 рік,
то рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визнано
неконституційним положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік», що обмежувало дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», таким чином, враховуючи
річний строк звернення, позовні вимоги
підлягають задоволенню лише з 25.05.2008
року і по 31.12.2008 року.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Ужгородському районі
Закарпатської області, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірного
підвищення правильно покладено на
відповідача у справі. При цьому колегія
суддів вважає, що конкретні розрахунки
розміру допомоги повинен визначити
відповідач в межах передбачених
Конституцією та законами України
повноважень.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

З врахуванням вище наведеного судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги являються суттєвими і складають
підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України,
колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А
:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Ужгородському районі Закарпатської
області - задовольнити частково,
скасувати постанову Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20.07.2009 року у справі №
2а-2050/09.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії відповідача щодо
ненарахування і невиплати на користь
позивача підвищення до пенсії у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 25 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року неправомірними.

Зобов`язати управління Пенсійного
фонду України у Ужгородському районі
Закарпатської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком передбаченої ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 25 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року з врахуванням ст. 28 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування» та виплачених
сум.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Р.М. Гулид

Судді
С.М. Кузьмич

В.М. Каралюс