Справа № 21-281а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В., суддів:
Гриціва М.І., Гусака М.Б., Коротких О.А.,
Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б., Самсіна
І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України
в Жовтневому районі м. Кривого Рогу
(далі - управління ПФУ) про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_ 1 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
протиправними дії відповідача щодо
відмови у виплаті грошової допомоги та
зобов'язати відповідача виплатити
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до статті
37 Закону України від 16 грудня 1993 року №
3723-XII "Про державну службу" (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин; далі - Закон № 3723-XII).

Суди встановили, що наказом управління
ПФУ від 21 грудня 2010 року № 227-о ОСОБА_ 1
звільнено з державної служби на
підставі пункту 2 частини першої статті
40 Кодексу законів про працю України
(далі - КЗпП) у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді за
станом здоров'я, який перешкоджав
продовженню роботи. На час звільнення
стаж державної служби позивачки
становив 27 років 5 місяців і 19 днів. З 22
грудня 2010 року їй призначено пенсію за
віком відповідно до Закону № 3723-XII.

Позивачка звернулась до відповідача з
заявою про призначення та виплату їй
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до статті
37 Закону № 3723-XII, проте управління ПФУ
своїм листом від 25 січня 2011 року №
1186/10-34 повідомило про відсутність у неї
права на отримання цієї допомоги.

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області постановою
від 27 вересня 2011 року у задоволенні
позовних вимог відмовив. При цьому суд
виходив із того, що обов'язковими
умовами для виплати 10 місячних
посадових окладів є припинення
державної служби відповідно до пункту 3
статті 30 Закону № 3723-ХІІ у зв'язку з
досягненням граничного віку
перебування на державній службі та
виходом на пенсію державного
службовця, про що він особисто має
зазначити у своїй заяві про звільнення.
Оскільки трудові відносини з позивачем
припинилися на підставі пункту 2 статті
40 КЗпП (позивач була звільнена з
державної служби за два місяці до
досягнення нею граничного пенсійного
віку), а положеннями статті 37 вказаного
Закону не встановлено права на
отримання грошової допомоги у розмірі
10 місячних окладів при звільненні
працівника у зв'язку з його
невідповідністю займаній посаді
внаслідок незадовільного стану
здоров'я, то правових підстав для
нарахування відповідної виплати немає.

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд постановою від 6
вересня 2012 року рішення суду першої
інстанції скасував та задовольнив
позовні вимоги, посилаючись на те, що
статтею 37 Закону № 3723-ХІІ передбачено
право особи на отримання грошової
допомоги у разі виходу на пенсію при
наявності стажу державної служби не
менше 10 років. У цьому випадку
визначальним критерієм для отримання
грошової допомоги є саме факт виходу
особи на пенсію державного службовця
за наявності необхідного стажу.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 6 лютого 2014 року рішення
суду апеляційної інстанції скасував та
залишив у силі рішення суду першої
інстанції, зазначивши, що необхідною
умовою для отримання грошової допомоги
в розмірі 10 місячних посадових окладів
на підставі частини тринадцятої статті
37 Закону № 3723-ХІІ є наявність права на
вихід на пенсію державного службовця
на момент звільнення з роботи і
досягнення граничного пенсійного віку.
Позивач була звільнена на підставі
пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП за
два місяці до досягнення нею такого
віку.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС), ОСОБА_ 1
посилаючись на неоднакове
застосування касаційним судом частин
першої, тринадцятої статті 37 Закону №
3723-XII, просить скасувати ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 6
лютого 2014 року та направити справу на
новий касаційний розгляд.

На обґрунтування заяви додано ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 9 квітня та 15 січня 2014 року (справи
№№ К/800/14094/13, К/9991/39928/11 відповідно), у
яких касаційний суд, вирішуючи спір у
подібних правовідносинах, по-іншому,
ніж у справі, що розглядається,
застосував одні й ті самі норми
матеріального права.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України вважає, що заява підлягає
задоволенню з таких підстав.

Верховний Суд України вже вирішував
питання про усунення розбіжностей у
застосуванні частини тринадцятої
статті 37 Закону № 3723-XII і, зокрема, у
рішенні від 18 вересня 2012 року (справа №
21-211а12) зазначив, що необхідною умовою
для отримання грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів
на підставі частини тринадцятої статті
37 Закону № 3723-XII є наявність права на
вихід на пенсію державного службовця
на момент звільнення з роботи. У більш
розгорнутому вигляді правова позиція
виглядає так.

Згідно з частиною тринадцятою статті 37
Закону № 3723-XII державним службовцям у
разі виходу на пенсію при наявності
стажу державної служби не менше 10 років
виплачується грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

З 20 січня 1994 року діють і норми Закону
України від 16 грудня 1993 року № 3721-XII
«Про основні засади соціального
захисту ветеранів праці та інших
громадян похилого віку в Україні» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 3721-XII).
Відповідно до частини першої статті 21
згаданого Закону особам
передпенсійного віку, трудовий договір
з якими було розірвано з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
у зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідацією, реорганізацією,
перепрофілюванням підприємств,
установ, організацій, скороченням
чисельності або штату працівників, а
також виявленою невідповідністю
працівника займаній посаді за станом
здоров'я, гарантується право на
достроковий вихід на пенсію за півтора
року до встановленого законодавством
строку, якщо вони мають страховий стаж
для чоловіків - 25 років, для жінок - 20
років, а для осіб, які мають право на
пенсію на пільгових умовах, - стаж
роботи, який дає право на цей вид
пенсії.

Підстави для неоднакового
застосування частини тринадцятої
статті 37 Закону № 3723-XII виникли при
достроковому (до досягнення пенсійного
віку, визначеного статтею 26 цього
Закону) звільненні державного
службовця з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, набутті на
цій же підставі статусу пенсіонера за
віком та наступної вимоги про виплату
грошової допомоги з підстави,
визначеної частиною тринадцятою
статті 37 Закону № 3723-XII.

Суть відмінності в правозастосуванні
частини тринадцятої статті 37 Закону №
3723-XII полягає в такому.

Суд касаційної інстанції при вирішенні
цієї справи, відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_ 1 виходив із того, що за
відсутності обставини досягнення нею
загального пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону № 3723-XII,
тобто досягнення 55 років на момент
звільнення, як складової права на
отримання грошової допомоги права на
таку допомогу позивачка не набула.

В інших справах суд касаційної
інстанції погодився з тим, що оскільки
на момент призначення пенсії
державного службовця особа набула
право на достроковий вихід на пенсію
відповідно до статті 21 Закону № 3721-ХІІ,
то на неї поширюються положення
частини 13 статті 37 Закону 3723-ХІІ.

Відповідь на питання щодо правильного
тлумачення та застосування частини
тринадцятої статті 37 Закону № 3723-XII,
частини першої статті 21 Закону № 3721-XII
потребує попереднього визначення в
питаннях:

в чому полягає правова природа
визначеної згаданою нормою права
грошової допомоги;

чи можуть частина тринадцята статті 37
Закону № 3723-XII та частина перша статті 21
Закону № 3721-XII застосовуватись до
виниклих правовідносин субсидіарно?

Відповідно до частини першої статті 1
Закону № 3723-XII державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів. Суб'єктами
правовідносин у цьому випадку є
державний службовець та власник або
уповноважений ним орган.

Згідно з преамбулою Закону № 3721-XII цей
Закон визначає основні засади
державної політики щодо ветеранів
праці, інших громадян похилого віку і
спрямований на формування в
суспільстві гуманного, шанобливого
ставлення до них і забезпечення їх
активного довголіття.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 30 Закону № 3723-XII, крім загальних
підстав, передбачених КЗпП, державна
служба припиняється у разі досягнення
державним службовцем граничного віку
проходження держслужби (для жінок 55
років згідно зі статтею 23 цього ж
Закону).

По суті аналогічно такі правовідносини
врегульовані статтею 38 КЗпП.

Передбачена частиною тринадцятою
статті 37 Закону № 3723-XII грошова
допомога є одноразовою і входить до
матеріального та соціально-побутового
забезпечення державних службовців і є
складовою частиною трудового договору
(контракту) (розділ VII зазначеного
Закону). Іншими нормами (крім частини
тринадцятої статті 37) цього ж розділу
окремо врегульовані питання
пенсійного забезпечення державних
службовців, однак права на скорочення
пенсійного віку не передбачають.

Правовідносини, що регулюються Законом
№ 3721-XII, мають інший предмет -
реалізацію державної політики щодо
ветеранів праці, інших громадян
похилого віку, а частинами першою та
другою статті 21 цього Закону
врегульоване локальне питання надання
можливості власнику або
уповноваженому ним органу в його
інтересах та за його ініціативою
звільнити працівника раніше настання
пенсійного віку з виплатою пенсії за
цей час скорочення за рахунок
Державного бюджету України. Аналогічно
це питання регулює і пункт 2 частини
першої статті 40 КЗпП, на підставі якого
звільнена ОСОБА_ 1. Крім того, при
звільненні державного службовця за
пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП
застосовується стаття 44 зазначеного
Кодексу, згідно з якою звільненому
працівникові має бути виплачена
вихідна допомога в розмірі не менше
середнього місячного заробітку. Така
матеріальна допомога за своєю
соціально-правовою характеристикою є
аналогічною грошовій допомозі,
передбаченій частиною тринадцятою
статті 37 Закону № 3723-XII. Суд встановив,
що така вихідна допомога виплачена і
ОСОБА_ 1.

Таким чином, системний аналіз
вищезгаданих норм права давав колегії
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України підстави вважати, що
Законом № 3723-XII врегульовані
правовідносини з приводу
матеріального та соціально-побутового
забезпечення державних службовців, цей
Закон є спеціальним у згаданих
правовідносинах, однак він не
передбачає права державного службовця
на скорочення пенсійного віку
(граничного віку за цим Законом). Відтак
і права на передбачену частиною
тринадцятою статті 37 Закону № 3723-XII
грошову допомогу при звільненні до
досягнення граничного віку не
передбачено. Підстав для вибіркового,
субсидіарного, компенсаційного
застосування пункту 2 частини першої
статті 40 КЗпП як підстави для
звільнення, частини першої статті 21
Закону № 3721-XII як підстави для
скорочення пенсійного віку з частиною
тринадцятою статті 37 Закону № 3723-XII як
підстави для виплати грошової допомоги
з урахуванням відмінності відносин,
які ці норми регулюють, на думку
колегії суддів, немає.

Водночас 26 листопада 2013 року
Конституційний Суд України у справі №
1-14/2013 прийняв Рішення та надав висновки
щодо офіційного тлумачення положення
частини тринадцятої статті 37 Закону №
3723-XII у системному зв'язку з положеннями
пункту 2 частин першої, другої статті 40
КЗпП, статті 21 Закону № 3721-XI, у якому
зазначив, що грошова допомога в розмірі
10 місячних посадових окладів
виплачується державному службовцю за
умов виходу на пенсію з посади
державного службовця та наявності
страхового стажу, в тому числі стажу
державної служби не менше 10 років.
Жодних додаткових умов для виплати
грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в частині тринадцятій статті 37 Закону
№ 3723-XII не встановлено.

Тобто, грошова допомога, передбачена
вказаним законодавчим положенням, має
разовий характер. Право на її одержання
пов'язане з певним стажем роботи особи
на посаді державного службовця та
припиненням цієї роботи у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця. Тому розірвання трудового
договору з державним службовцем з
підстав, визначених у пункті 2 частини
першої статті 40 КЗпП, не може
нівелювати право державного службовця
на отримання зазначеної грошової
допомоги за умови наявності стажу
державної служби не менше 10 років.

Отже, у разі дострокового виходу на
пенсію державного службовця з посади в
органах державної влади відповідно до
чинного законодавства державний
службовець за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", має право на
отримання грошової допомоги в розмірі
10 місячних посадових окладів, яке не
пов'язане з досягненням пенсійного
віку, визначеного частиною першою
статті 37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до пункту 4 статті 13 Закону
України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР
"Про Конституційний Суд України"
Конституційний Суд України приймає
рішення та дає висновки у справах щодо
офіційного тлумачення Конституції та
законів України.

Згідно зі статтею 69 цього Закону
рішення і висновки Конституційного
Суду України рівною мірою є
обов'язковими до виконання.

Виконуючи вимоги зазначеної норми
Закону, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність зміни правової
позиції, яка відповідає тлумаченню цих
норм Конституційним Судом України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України
вважає, що висновок Вищого
адміністративного суду України у
справі, що розглядається, не
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 243
КАС якщо суд установить, що судове
рішення у справі, яка переглядається, є
незаконним, він скасовує його повністю
або частково і направляє справу на
новий розгляд до суду касаційної
інстанції.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_ 1 задовольнити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 6 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
цього суду.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

ГоловуючийВ.В. Кривенко Судді: М.І.
Гриців М.Б. Гусак О.А. КороткихВ.Л.
Маринченко О.Б. Прокопенко І.Л. Самсін
. О.О. Терлецький