Справа № 2а-1770/4148/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року
м. Київ К/800/50170/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівЛогвиненка А.
О., Маслія В. І.,розглянувши в
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2014 року у справі за позовом
Управління агропромислового розвитку
Демидівської районної державної
адміністрації до
Контрольно-ревізійного управління в
Рівненській області, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "РАЙЗ-ЗАХІД", Приватне
підприємство "Агро-Експрес-Сервіс",
Приватне сільськогосподарське
підприємство "Долина", Приватне
сільськогосподарське підприємство
"Княгинин" про визнання протиправною та
скасування вимоги,

встановив:

Управління агропромислового розвитку
Демидівської районної державної
адміністрації звернулось з позовом до
Контрольно-ревізійного управління в
Рівненській області (правонаступником
якого є Державна фінансова інспекція в
Рівненській області) про визнання
протиправною та скасування вимоги №
210-11/878 від 22 серпня 2011 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2012 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 01 жовтня 2013 року
судові рішення скасовані, справу
направлено до суду першої інстанції на
новий розгляд.

За наслідком нового розгляду справи
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28 серпня 2014
року, позов задоволено частково:
скасовано пункт 2 та пункт 3 вимоги
Контрольно-ревізійного управління у
Рівненській області № 210-11/878
від 22 серпня 2011 року; в решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
відповідач звернувся з касаційною
скаргою, в яких просив їх скасувати в
частині задоволення позову та прийняти
в цій частині нове рішення про відмову
в позові.

Заперечень на скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги в межах ст. 220
КАС України, матеріали справи, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що відповідачем
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01 січня 2008 року по
31 грудня 2010 року.

За результатами проведеної ревізії
відповідачем складено вимогу від 22
серпня 2011 року № 210-11/878, якою
позивача зобов'язано вжити заходів, в
тому числі шляхом проведення
претензійно-позовної роботи з
одержувачами компенсацій, щодо
повернення до Державного бюджету
України зайво виділених коштів, які
надавалися для ПП "Агро-Екпрес-Сервіс",
ТОВ "Райз-Захід", ПСП "Долина",
ПСП "Княгинин".

Не погоджуючись з вимогою відповідача,
позивач заявив цей позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо достатності підстав
для часткового задоволення позову в
частині скасування пункту 2 та пункту 3
вимоги.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу»
(в редакції на час ухвалення судового
рішення) головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Для підтвердження виявлених в ході
операційного аудиту фактів порушення
законодавства та належного їх
документування контролюючий орган
забезпечує проведення ревізії
відповідно до Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 року № 550.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Згідно із п. 49 Порядку у разі коли діями
чи бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби ставить вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб.

Отже, встановивши, що державному
підприємству завдано шкоду, управління
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Крім того, пунктом 50 Порядку
встановлено, що за результатами
проведеної ревізії у межах наданих
прав органи служби вживають заходів
для забезпечення: притягнення до
адміністративної, дисциплінарної та
матеріальної відповідальності винних
у допущенні порушень працівників
об'єктів контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із статтею 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Дослідивши пункти 2 і 3 вимоги № 210-11/878
від 22 серпня 2011 року, колегія суддів
прийшла до висновку, що вони прийняті з
порушенням вимог законодавства.

Так, зміст пред'явленої позивачу вимоги
вказує на те, що відповідач зобов'язує
позивача вжити заходів щодо повернення
коштів, в тому числі шляхом проведення
претензійно-позовної роботи.

Між тим, відповідач не вказує на те,
якою нормою закону (підзаконного акту)
передбачено відновлення порушених
вимог законодавства саме в такий
спосіб, як і не зазначає норму закону,
яка надає йому повноваження вимагати
від підконтрольних суб'єктів вчинити
будь-які дії, що стосуються інших
суб'єктів господарювання.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу, що відшкодування збитків,
завданих державі, тобто фактично
захист права держави, порушеного діями
об'єкта контролю, може відбуватись лише
в порядку позовного провадження, під
час якого суд перевіряє і оцінює всі
обставини, необхідні для встановлення
наявності підстав для стягнення
збитків.

Таким чином, про виявлені під час
ревізії збитків фінансова інспекція
зобов'язана зазначити про це в акті
перевірки, однак ці збитки не можуть
бути примусово відшкодовані шляхом
зобов'язання сторони забезпечити
стягнення чи повернення коштів.

За висновком колегії суддів, виявлені в
ході ревізії збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення органу державного
фінансового контролю до суду з
відповідним позовом.

Крім того, всупереч вищенаведеним
приписам вимога відповідача не
відповідає критерію визначеності,
оскільки не містить вичерпної вказівки
позивачу щодо конкретної дії, вчинення
якої призведе до усунення виявлених
порушень, при цьому відповідач не
враховує, що результат проведення
претензійно-позовної роботи не може
бути відомий заздалегідь, тобто
вчинення таких дій не обов'язково
призведе до усунення порушення.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками
судів, що пункти 2 і 3 вимоги не
узгоджується з приписами
законодавства України у повному
обсязі.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, та керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Рівненській області
відхилити, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2014 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: