Справа № 813/5410/14
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2014 року
№ 813/5410/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі :
головуючого - судді
секретаря судового засідання
представника позивача - Черниш І.І.
представника відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Львові
адміністративну справу за позовом
Кам»янка-Бузького районного центру
зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення
незаконно отриманої допомоги з
Кам»янка-Бузький районний центр
зайнятості звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3 та, після уточнення позовних
вимог, просить стягнути незаконно
отриману допомогу з безробіття в сумі
Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги тим, що відповідач з 21.11.2008р. по
30.06.2009р. перебував на обліку в
Кам»янка-Бузькому районному центрі
зайнятості (далі - центр зайнятості) як
безробітний та отримував за вказаний
період допомогу по безробіттю в
загальній сумі 6585,85 грн.. Подаючи заяву
та перебуваючи на обліку в центрі
зайнятості, відповідач мав статус
суб'єкта підприємницької діяльності,
що було встановлено позивачем під час
проведення 17.08.2010р. та 25.01.2011 р.
перевірок, за результатами яких
складено акти №24 та №7, що, в свою
чергу, стало підставою для видачі
центром зайнятості наказу 26.01.2011р. №21,
яким зобов'язано працівників центру
зайнятості прийняте відповідне
управлінське рішення щодо повернення
суми незаконно отриманого
матеріального забезпечення ОСОБА_3 та
вжити заходів щодо стягнення в повному
обсязі незаконно отриманих коштів.
Рішення Кам»янка-Бузького райсуду від
23.07.2013 року стягнуто з відповідача 1047,41
грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, просив
задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, зазначив, що
позивачем порушено визначену
законодавством процедуру повернення
виплаченої допомоги по безробіттю,
позивач звертався до Кам»янка-Бузького
районного суду з позовом про стягнення
з відповідача 1047,41 грн. Крім того,
відповідач прийняв рішення про
припинення підприємницької діяльності
ще 18.12.2006 року та на день подачі заяви
про надання статусу безробітного 21.11.2008
року був впевнений, що така діяльність
припинена, однак, як з»ясувалось,
державна реєстрація припинення
підприємницької діяльності не було
здійснена через неналежне виконання
службових обов»язків працівниками
пенсійного фонду та державної
податкової інспекції, вини відповідача
немає. Просив у задоволенні позову
відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, дійшов висновку,
що позов підлягає до задоволення,
мотивуючи це наступним.

Відповідно до ст.ст.7, 22 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000р. №1533-ІІІ (далі -
Закон №1533-ІІІ) особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
мають право, зокрема, на отримання
допомоги по безробіттю.

При цьому, ст.36 Закону №1533-ІІІ
передбачено стягнення з особи
відповідно до законодавства України в
разі настання певних обставин, що
впливають на умови виплати їй
матеріального забезпечення та надання
соціальних послуг, одержаних коштів.

Так, відповідно до Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009р. №60/62, постановою
правління Пенсійного фонду України від
13.02.2009р. №7-1 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.03.2009р.
за №232/16248, яким визначено порядок
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості,
зокрема, його п.3, перевірка проводиться
районними, міськрайонними, міськими та
районними у містах центрами
зайнятості, на які покладено виконання
функцій робочих органів виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, за
місцем реєстрації роботодавця як
платника внесків на
загальнообов'язкове соціальне
страхування на випадок безробіття у
разі, коли подані застрахованою особою
документи дають їй право на одержання
допомоги по безробіттю відповідно до
частини першої статті 22 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та коли під час перебування
особи на обліку як безробітної до
центру зайнятості надійшла інформація
від державних органів, підприємств,
установ, організацій чи громадян про
обставини, що впливають на умови
виплати матеріального забезпечення та
надання соціальних послуг безробітній
особі, яка відрізняється від поданих
нею відомостей, або така інформація
розміщена в засобах масової
інформації.

При цьому, рішення щодо проведення
перевірки приймається керівником
центру зайнятості.

Як зазначено в п.4 Порядку, для
проведення перевірки центри
зайнятості взаємодіють з Державною
податковою адміністрацією України та
Пенсійним фондом України шляхом обміну
інформацією про отримані особами, які
перебувають на обліку в державній
службі зайнятості як безробітні,
доходи від провадження
підприємницької діяльності, виконання
робіт за трудовим договором, у тому
числі за сумісництвом, під час роботи
за кордоном, виконання робіт (надання
послуг) за цивільно-правовими
договорами; обмін інформацією
здійснюється між Державним центром
зайнятості, Державною податковою
адміністрацією України та Пенсійним
фондом України як центральними
органами виконавчої влади; обмін
інформацією між центрами зайнятості та
державними реєстраторами здійснюється
згідно з Порядком взаємодії суб'єктів
інформаційного обміну щодо надання та
використання відомостей з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців,
затвердженим наказом
Держпідприємництва, ДПА, Держкомстату
від 07.12.2005р. №121/560/406, постановою
правління Пенсійного фонду України від
07.12.2005р. №23-3, постановою правління
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття від 07.12.2005р. №368,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 16.12.2005р. за №1523/11803.

Відповідно до п.5 Порядку за
результатами перевірки оформлюється
акт, який підписується посадовими
особами, що її проводили; у разі
встановлення недостовірності даних, на
підставі яких особі надано статус
безробітної та право на виплату
матеріального забезпечення, особа
ознайомлюється з актом, про що
засвідчує власним підписом; у разі
відмови особи підписати акт про це
робиться відповідна відмітка
спеціалістом центру зайнятості.

У разі встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг (пункт 6 Порядку).

За змістом п.7 Порядку рішення про
повернення коштів особою чи
роботодавцем оформлюється наказом;
протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі рекомендованим листом
повідомлення про необхідність
протягом 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення повернути
незаконно виплачені кошти.

Відповідно ж до п.8 Порядку у разі
неможливості вручення повідомлення
про необхідність повернення коштів з
підстав, передбачених абзацом першим
пункту 132 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.08.2002р. №1155, відмови особи
повернути кошти, а також у разі
неповернення їх у встановлений строк
стягнення таких коштів здійснюється у
судовому порядку відповідно до
законодавства.

Приписи щодо повернення коштів в
судовому порядку в разі відмови особи
добровільно їх повернути містяться й в
п.6.14 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000р. №307 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.12.2000р.
за №915/5136.

З огляду на наведене, слід
констатувати, що в разі встановлення
центром зайнятості належності
безробітної особи до категорії
зайнятих зверненню центру до такої
особи з вимогою про повернення
виплачених їй як допомога по
безробіттю коштів й можливому
подальшому його зверненню до суду в
разі відмови безробітного добровільно
повернути отримані кошти має
передувати розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення, яке
здійснюється лише на підставі рішення
керівника центру зайнятості шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості саме
під час її реєстрації та протягом
періоду її перебування на обліку як
безробітної, зі складенням за
результатами розслідування акту й в
разі встановлення в ньому
недостовірності даних, на підставі
яких особі надано статус безробітної
та призначено виплату матеріального
забезпечення, особа ознайомлюється з
цим актом під особистий підпис та
знімається з обліку як безробітна.

Як встановлено судом, центром
зайнятості таку перевірку проведено з
порушенням приписів Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним, оскільки, як
вже вказувалось, перевірка
здійснювалась позивачем лише 01.11.2010р.,
тобто вже після зняття відповідача з
обліку як безробітного та без надання
доказів неможливості проведення такої
перевірки під час реєстрації
відповідача як безробітного й протягом
його перебування на обліку в центрі
зайнятості; до того ж, позивачем не було
надано передбаченого Порядком
відповідного рішення керівника центру
зайнятості про проведення перевірки
обґрунтованості виплат відповідачу
матеріального забезпечення. Крім того,
позивачем надано повідомлення від
19.06.2014 р. №911/09, про необхідність
позивачу протягом 15 календарних днів з
дня отримання повідомлення повернути
незаконно виплачені кошти, яке
всупереч п.7 Порядку скеровано
позивачу через більш як три роки.

Суд критично оцінює те, що позивачем
двічі 17.08.2010 та 25.01.2011 року проводилась
перевірка даних, які були підставою
для надання відповідачу статусу
безробітного та призначення
матеріального забезпечення, якими
встановлено одне і теж та не
передбачено Порядком.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно ж до ст.70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування;
сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень; докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги; обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Отже, позивач заявляючи вимоги про
стягнення виплаченої допомоги по
безробіттю, послався на докази, які
отримані ним з порушенням процедури,
визначеної чинним законодавством, а
тому суд вважає, що у задоволенні
позову слід відмовити.

Відповідно до ст.94 КАС України судовий
збір не належить стягувати.

Керуючись ст. ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71,
94, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної карги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя (підпис)
Кухар Н.А.

З оригіналом згідно.

Постанова станом на день виготовлення
даної копії законної сили не набрала.

Помічник судді
Опришко П.З.

Повний текст постанови виготовлено
18.11.2014 року.