Справа № 826/6648/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6648/14
інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Приватного акціонерного товариства
"Рембудмонтаж" до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.11.2013 №
, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.11.2013 №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 липня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 Кодексу адміністративного
судочинства України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 Кодексу адміністративного
судочинства України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю "Рембудмонтаж" з
питань фінансово-господарських
взаємовідносин з товариством з
обмеженою відповідальністю
"Собраніє-Про-Юг" їх реальності та
повноти відображення в обліку за
період з 01.06.2013 по 30.06.2013, за
результатами якої складено акт від
12.11.2013 №1458/26-51-22-01-02972782.

Згідно з висновками даного акту,
відповідачем встановлено порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, зокрема пункту 185.1
статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість на суму 215 052,54 грн.

Вказані висновки мотивовано тим, що у
позивача були відсутні правові
підстави для формування податкового
кредиту по взаємовідносинах з ТОВ
«Собраніє Про Юг» за договором
постачання від 18.03.2013 № 18/03-13, оскільки,
вказані операції не мали реального
характеру.

На підставі акту від 12.11.2013
№1458/26-51-22-01-02972782 контролюючим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 28.11.2013 №,
яким позивачеві визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 322 578,81 грн., у тому
числі: 215 052,54 грн. - основний платіж, 107
526,27 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи, що спірні податкові
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем незаконно та
необґрунтовано, позивач звернувся до
суду із даним позовом про їх
скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
висновки державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві щодо
порушення позивачем приписів
податкового законодавства фактично
зроблено на припущеннях, без наявності
доказів щодо порушення фіскальних
інтересів держави внаслідок таких
взаємовідносин.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновку суду першої інстанції
та доводам апеляційної скарги,
виходячи із наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України) встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені
норми Податкового кодексу України,
існує декілька підстав для формування
податкового кредиту, а саме: наявність
у платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної,
фактична сплата грошових коштів
контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника податку на
додану вартість виникає право на
податковий кредит.

Також варто наголосити, що обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість витрат (у тому числі і
по сплаті ПДВ) первинними документами
покладається на платника, адже саме він
виступає суб'єктом, що використовує
включену постачальником до ціни товару
суму ПДВ при обчисленні суми податку,
яка підлягає перерахуванню до бюджету,
а також зменшує об'єкт оподаткування
податку на прибуток за фактом
понесення витрат.

З наявних у справі матеріалів судом
першої інстанції вірно встановлено, що
між товариством з обмеженою
відповідальністю "Рембудмонтаж"
(покупець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Собраніє-Про-Юг"
(продавець) укладено договір поставки
від 18.03.2013 №18/03-13, відповідно до якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю, а покупець
зобов'язується прийняти товар в
кількості і за ціною, які передбачені
специфікаціями до даного договору та
накладними, покупець зобов'язується
оплатити 100% вартість товару, предметом
поставки є: обладнання для переробки
полістиролу.

На підтвердження виконання умов
договору, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій
позивачем надано суду копії: договору
поставки від 18.03.2013 №18/03-13; специфікацій
до договору; рахунків-фактур;
видаткових накладних; податкових
накладних; виписок по особових
рахунках; додаткової угоди від 01.07.2013
№01/01-07; подорожніх листів; свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу на
позивача.

Окрім того, на підтвердження
реальності господарських операцій
позивачем надано суду докази наявності
у товариства з обмеженою
відповідальністю "Собраніє-Про-Юг"
юридичної дієздатності та ознак
ведення господарської діяльності,
декларування зазначеним товариством
податкових зобов'язань по
взаємовідносинам із позивачем,
наявності дозволів контролюючих
органів на здійснення певного виду
господарської діяльності, а також
використання придбаного у товариства з
обмеженою відповідальністю
"Собраніє-Про-Юг" обладнання у власній
господарській діяльності позивача.

згідно витягу з ЄДРПОУ основним видом
економічної діяльності у товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рембудмонтаж" є виробництво виробів із
пластмас, на зайняття вказаним видом
діяльності у позивача є ліцензія,
дозволи та висновки державної
санітарно-епідеміологічних експертиз,
що підтверджується матеріалами справи.

Придбане позивачем обладнання
обліковується на рахунку товариства
"Капітальні інвестиції".

Також, у матеріалах справи містяться
копії довідок державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві щодо
підтвердження господарських операцій
здійснених товариством з обмеженою
відповідальністю "Рембудмонтаж" з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Собраніє-Про-Юг" за
березень 2012 року, вересень-жовтень 2012,
грудень 2012 року.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Разом з тим, сама по собі наявність
належним чином оформлених первинних
документів не може бути єдиною і
достатньою підставою для
підтвердження правомірності
формування валових витрат
підприємства чи правомірність
включення сум сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни за
придбаний товар (роботи, послуги) до
складу податкового кредиту, якщо
податковий орган доведе, що відомості в
таких документах не відповідають
дійсності, наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

В акті перевірки відповідачем не
зазначено про відсутність документів
первинного бухгалтерського і
податкового обліку, необхідних для
підтвердження нарахування ПДВ по
операціям з ТОВ "Собраніє Про Юг" за
перевіряємий період, обов'язок ведення
і зберігання яких покладено на
позивача.

Також, перевіркою не встановлено
порушень в оформленні наданих
фінансово-господарських документів
вимогам чинного законодавства.

Не встановлено і фактів, які свідчили б
про те, що зміст угод не відповідав
дійсним намірам сторін і, що ці наміри
спрямовані на ухилення від сплати
податків за фінансово-господарськими
результатами виконання зазначених
договорів також вказаних доказів у
відповідності до вимог ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
не надано і відповідачем.

Належність, допустимість і достатність
наданих позивачем доказів, які
підтверджують рух активів в процесі
здійснення фінансово-господарської
діяльності позивача по
взаємовідносинам із вказаними
контрагентами, відповідач жодним чином
не спростував, у зв'язку з чим відсутні
достатні підстави для відхилення
наданих позивачем доказів.

Колегією суддів враховується, що
необґрунтованість податкової вигоди
можуть також свідчити підтверджені
доказами доводи податкового органу,
зокрема про наявність таких обставин:
неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності; відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності у зв'язку з
відсутністю управлінського або
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів; облік
для цілей оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських
операцій;здійснення операцій з
товаром, що не вироблявся або не міг
бути вироблений в обсязі, зазначеному
платником податків у документах
обліку; відсутність первинних
документів обліку.

В даному випадку, податковий орган, в
обґрунтування власної позиції щодо
відсутності реального здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Собраніє Про Юг" посилається на
висновки акту Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Дніпропетровській області від 30.09.2013
№622/76/04-03-22-03/32363230 "Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки товариства з обмеженою
відповідальністю "Собраніє Про Юг" з
питань взаємовідносин з товариством з
обмеженою відповідальністю
"Рембудмонтаж" за червень 2013 року".

З цього приводу, колегія суддів
зазначає, що за умови реального
здійснення платником податку
господарської операції з придбання
товару (робіт, послуг), яка призвела до
об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, дотримання
ним вимог ст. 198 Податкового кодексу
України при формуванні податкового
кредиту з податку на додану вартість, а
також вимог ст. 138 Податкового кодексу
України при формуванні валових витрат,
відсутні підстави для позбавлення
платника податку права на відповідну
податкову вигоду. При цьому порушення
контрагентами постачальника покупця
податкового законодавства чи правил
ведення фінансово-господарської
діяльності не можуть бути підставою
для позбавлення покупця товару (робіт,
послуг) права на податковий кредит.

Платник податків (покупець товару),
який дотримався вимог закону щодо
формування податкового кредиту за
операціями з постачальником товару,
відомості щодо якого містяться у
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України та
який перебуває на обліку в податковому
органу, в тому числі зареєстрований
платником податку на додану вартість,
не має обов'язку в подальшому зазнавати
певних негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
у разі виявлення порушення такими
контрагентами правил створення
підприємства, ведення
фінансово-господарської діяльності та
податкової дисципліни. У разі якщо
вказані контрагенти допустили такі
порушення, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки щодо них, адже законом іншого
не передбачено.

Крім того, апеляційний суд звертає
увагу відповідача, що відповідно до
статті 61 Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, тому позивач
не може нести відповідальності за
можливі протиправні дії інших
юридичних осіб.

У постанові від 11 грудня 2007 року (справа
№21-1376во06) Верховний Суд України дійшов
висновку, що у разі невиконання
контрагентом зобов'язання зі сплати
податку до бюджету, відповідальність
та негативні наслідки настають саме
щодо цієї особи. Ця обставина не є
підставою для позбавлення платника ПДВ
права на його відшкодування у разі,
коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Отже, судова колегія виходить з того, що
посилання ДПІ на зазначені в наведених
актах на імовірні порушення
контрагентами позивача вимог
податкового законодавства в даному
випадку не є достатньо вагомим доказом,
який би беззаперечно спростовував
реальність господарських операцій між
позивачем та ТОВ "Собраніє Про Юг" факт
чого підтверджується належними та
допустимими доказами в розумінні
положень статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Як висновок, враховуючи викладене вище,
апеляційний суд погоджується із
позицією суду першої інстанції, який
прийшов до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог, визнав протиправними і
скасував спірні податкові
повідомлення-рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 липня 2014 року у справі
за адміністративним позовом
Приватного акціонерного товариства
"Рембудмонтаж" до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.11.2013 №
- залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 липня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.