Справа № 2а-2820/10/0870
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/20995/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Ланченко Л.В.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10.06.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.09.2011

у справі № 2а-2820/10/0870

за позовом Відкритого
акціонерного товариства
„Запоріжжяобленерго"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими

платниками податків у м.
Запоріжжі

про визнання дій
протиправними

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
„Запоріжжяобленерго" звернулось до
Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі про
визнання протиправними дій
відповідача по розподілу коштів
призначення платежів, визначених
позивачем в платіжних дорученнях №5258
від 23.04.2010, № 5385 від 26.04.2010, №5530 від
28.04.2010, №5531 від 28.04.2010 з призначенням
платежу "податок на додану вартість за
березень 2010 року" на загальну суму 8390485
грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10.06.2010
позовні вимоги задоволено, визнано
протиправними дії відповідача по
розподілу коштів та призначення
платежів, визначених позивачем в
платіжних дорученнях: № 5258 від 23.04.2010, з
призначенням платежу "податок на
додану вартість за березень 2010 року» на
суму 2000000 грн.; № 5385 від 26.04.2010, з
призначенням платежу "податок на
додану вартість за березень 2010 року" на
суму 3000000 грн.; №5530 від 28.04.2010, з
призначенням платежу "податок на
додану вартість за березень 2010 року" на
суму 2950000 грн.; №5531 від 28.04.2010 з
призначенням платежу "податок на
додану вартість за березень 2010 року" на
суму 440485 грн.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.09.2011 постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
10.06.2010 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем
самостійно здійснено розподіл
грошових коштів, сплачених платіжними
дорученнями і пропорційно зменшив суму
податкового боргу позивача, який виник
на підставі податкового
повідомлення-рішення № /2 від
07.10.2004.

Відповідачем прийняті податкові
повідомлення: № 16121 від 26.04.2010, про
розподіл суми 2000000 грн., сплаченої
позивачем платіжним дорученням № 5258
від 23.04.2010, в рахунок погашення
податкового боргу за платежем податок
на додану вартість.; № 16705 від
27.04.2010, про розподіл суми 3000000 грн.,
сплаченої позивачем платіжним
дорученням № 5385 від 26.04.2010, в рахунок
погашення податкового боргу за
платежем податок на додану вартість.; №
17858 від 29.04.2010 про розподіл суми
440485 грн., сплаченої позивачем платіжним
дорученням № 5531 від 28.04.2010, в рахунок
погашення податкового боргу за
платежем податок на додану вартість.; №
17861 від 29.04.2010, про розподіл суми
2950000 грн., сплаченої позивачем
платіжним дорученням № 5530 від 28.04.2010, в
рахунок погашення податкового боргу за
платежем податок на додану вартість.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону
України N 2181-III від 21.12.2000 „Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", податкове
зобов'язання - зобов'язання платника
податків сплатити до бюджетів або
державних цільових фондів відповідну
суму коштів у порядку та у строки,
визначені цим Законом або іншими
законами України. Пунктом 1.3 ст. 1
Закону N 2181-III визначено, що податковий
борг (недоїмка) - податкове зобов'язання
(з урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгоджене
платником податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

Податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Разом з тим, Законом N 2181-III, який є
спеціальним законом з питань
оподаткування і який встановлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначені заходи, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу.

Серед таких заходів немає зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Як визначено підпунктом 7.1.1
пункту 7.1 статті 7 Закону N 2181-III
джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10.06.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.09.2011 у справі № 2а-2820/10/0870 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжі відхилити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10.06.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.09.2011 у справі № 2а-2820/10/0870 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді Л.В.
Ланченко О.І. Степашко