Справа № 2а-713/30/12, 713/939/12
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
Справа № 166604/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Хуст та Хустському районі
Закарпатської області на постанову
Хустського районного суду
Закарпатської області від 21 червня 2012
року у адміністративній справі №713/939/12
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Хуст та
Хустському районі Закарпатської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання провести певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 31.10.2011 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Хуст та Хустському районі
Закарпатської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
провести певні дії.

Постановою Хустського районного суду
Закарпатської області від 21 червня 2012
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення
комісії з питань призначення та
виплати пенсій та допомоги Управління
Пенсійного фонду України в м. Хуст та
Хустському районі Закарпатської
області від 07.09 2012 року про відмову
ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу
років. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м. Хуст та
Хустському районі Закарпатської
області призначити ОСОБА_1 пенсію за
вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 01 липня 2010 року.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю -доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що продовження роботи на
виборній посаді не є підставою для
відмови у призначенні пенсії, оскільки
у відповідності зі ст. 7 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» підставою
для призначення пенсії за вислугу
років є залишення роботи, яка дає право
на цю пенсію.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції та вважає їх
невірними з огляду на наступне.

Відповідно до п «е» ст. 55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на
пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік
закладів і установ освіти, охорони
здоров'я та соціального захисту і
посад, робота на яких дає право на
пенсію за вислугу років» передбачено,
що право на пенсію за вислугою років
мають учителі, логопеди,
вчителі-дефектологи, викладачі,
сурдопедагоги, тифлопедагоги,
вихователі, завідуючі та інструктори
слухових кабінетів, директори,
завідуючі, їх заступники з
навчально-виховної (навчальної,
виховної), навчально-виробничої
частини або роботи з виробничого
навчання, завідуючі навчальною і
навчально-виховною частиною, соціальні
педагоги (організатори позакласної та
позашкільної виховної роботи з дітьми),
практичні психологи,
педагоги-організатори, майстри
виробничого навчання, керівники
гуртків, секцій, студій та інших форм
гурткової роботи.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 працював на посаді майстра
виробничого навчання в Міжгірському
професійному училищі №12 з 01.09.1983 року,
що підтверджується відповідними
записами в трудовій книжці. Після
цього, а саме 09.04.2002 року ОСОБА_1 було
обрано на посаду голови Н. Бистрівської
сільської ради, де він працює по даний
час.

Згідно з ч. 4 ст. 33 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад», час
роботи депутата у місцевій раді на
постійній основі зараховується до
загального і безперервного стажу
роботи (служби) депутата, а також стажу
роботи (служби) за тією спеціальністю,
за якою він працював до обрання на
виборну посаду в раді.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», пенсії за
вислугою років призначаються при
залишенні роботи, яка дає право на цю
пенсію.

Таким чином, виходячи з вимог
законодавства, немає законних підстав
для призначення пенсії за вислугою
років, оскільки позивач продовжує
працювати головою Н. Бистрівської
сільської ради.

Отже, в разі звільнення позивача із
займаної виборної посади, у нього
виникне право на призначення пенсії за
вислугу років, яку мають працівники
освіти зі стажем роботи, який
передбачений в ст. 55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Тому, виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку, що підставою для
відмови управлінням Пенсійного фонду
України в м. Хуст та Хустському районі
Закарпатської області в призначенні
пенсії за вислугою років ОСОБА_1 стала
причина саме незакінчення трудових
відносин, а не набуття трудового стажу.

Судом першої інстанції порушено норми
матеріального права та неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає
скасуванню з підстав визначених ст. 202
КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню,
постанова суду першої інстанції
скасуванню та апеляційним судом
приймається нова постанова про відмову
у задоволені позову з наведених вище
підстав.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управлінням
Пенсійного фонду України в м. Хуст та
Хустському районі Закарпатської
області - задовольнити.

Постанову Хустського районного суду
Закарпатської області від 21 червня 2012
року у адміністративній справі №713/939/12
- скасувати та прийняти нову постанову,
якою в позові відмовити в повному
обсязі.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс