Справа № 1715/17622/12
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/46414/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.,

секретар: Бовкун В.В.,

за участю представників Генеральної
прокуратури України - Стояновського
Є.О.; Рівненської міської ради
Рівненської області - Горчак Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу заступника
прокурора Житомирської області (далі -
Прокурор) на постанову Рівненського
міського суду Рівненської області від
17 червня 2013 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року у справі за адміністративним
позовом заступника прокурора в
Рівненській області в інтересах
держави в особі Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Рівненській області (далі
- Управління) до Рівненської міської
ради Рівненської області (далі - Міська
рада), треті особи: Державне-комунальне
підприємство «Міське об'єднання парків
культури та відпочинку м. Рівного»
(далі - Підприємство), Рівненська
регіональна філія ДП «Центр державного
земельного кадастру» (далі - Філія),

про визнання нечинними та скасування
рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року заступник прокурора в
Рівненській області в інтересах
держави в особі Управління звернувся
до суду з адміністративним позовом про
визнання нечинними та скасування
рішень Міської ради № 1545 від 28.07.2005 року
(далі - Рішення № 1545) щодо затвердження
проекту меж земельних ділянок
рекреаційного призначення в межах м.
Рівне в частині п. 2 про включення до
загальної площі 140,137 га земельної
ділянки рекреаційного призначення
земельної ділянки, площею 21,94 га, яка
рахується за Підприємством; а також №
290 від 17.10.2006 року (далі - Рішення № 290)
щодо затвердження проекту землеустрою
про відведення та надання в постійне
користування Підприємству земельної
ділянки, загальною площею 227 739 кв.м., на
вул. Соборній, 3-Д в м. Рівне для
обслуговування парку культури ім. Т.Г.
Шевченка; скасування державної
реєстрації державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою, що належить Підприємству;
спонукання Міської ради щодо винесення
на розгляд сесії питання про
відведення земельних ділянок, площею
217024 кв.м., рекреаційного призначення та
земельних ділянок запасу громадської
та житлової забудови міста, які за
матеріалами інвентаризації
обліковуються за Підприємством, площею
10715 кв.м..

17 червня 2013 року постановою
Рівненського міського суду
Рівненської області, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 20 серпня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Прокурор звернувся з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Рівненського міського суду
Рівненської області та ухвали
Житомирського апеляційного
адміністративного суду і направлення
справи на новий розгляд, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 11.12.1985 року виконавчий
комітет Міської ради прийняв рішення №
411 щодо утворення об'єднання парків
культури та відпочинку, відповідно до
якого з 1.01.1986 року було утворене
об'єднання парків культури та
відпочинку, якому також
підпорядкований і парк культури та
відпочинку ім. Т.Г.Шевченка.

28 липня 2005 року Міська рада прийняла
Рішення № 1545 щодо затвердження проекту
меж земельних ділянок рекреаційного
призначення в межах м. Рівне,
відповідно до якого до загальної площі
140,137 га земельних ділянок
рекреаційного призначення включена
земельна ділянка, площею 21,94 га.

25 січня 2006 року Міська рада прийняла
Рішення № 1942 щодо надання Підприємству
згоди на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, орієнтовною площею 227 739 кв.м.,
на вул. Соборній, 3-Д в м. Рівне для
обслуговування парку культури ім. Т.Г.
Шевченка за рахунок земель, які за
матеріалами інвентаризації,
обліковуються за об'єднанням парків
культури та відпочинку (землі запасу
рекреаційного призначення).

17 жовтня 2006 року Міська рада прийняла
Рішення № 290 щодо затвердження проекту
землеустрою про відведення та надання
в постійне користування Підприємству
земельної ділянки, загальною площею 227
739 кв.м., на вул. Соборній, 3-Д в м. Рівне
для обслуговування парку культури ім.
Т.Г. Шевченка, з них: 217 024 кв.м. за рахунок
земель запасу рекреаційного
призначення (забудовані землі, які
використовуються для відпочинку та за
матеріалами інвентаризації
обліковуються за Об'єднанням парків
культури та відпочинку); 10 715 кв.м. за
рахунок частини забудованих земель
запасу житлової та громадської
забудови, які за матеріалами
інвентаризації обліковуються за
Підприємством.

14 червня 2007 року Підприємство отримано
державний акт на право постійного
користування зазначеною земельною
ділянкою серії ЯЯ № 262085.

Відповідно до ст. 25 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
міські ради правомочні розглядати та
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законам до їх відання.

Згідно з ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» рада
в межах повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень.

Відповідно до Земельного кодексу
України і Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вирішення
питань щодо передачі земель
комунальної власності у власність чи
користування, оренду громадянам та
юридичним особам є виключним правом
міської ради, як суб'єкта права
власності на землю.

Згідно з п. «а» ст. 12 Земельного кодексу
України (чинної на час виникнення
спірних правовідносин) віднесено до
повноважень міських рад розпорядження
землями територіальних громад.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» визначено виключну
компетенцію міських рад у вирішенні
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин. Дана
норма закону є одним із засобів
забезпечення провідної ролі міських
рад як органів міського
самоврядування, які покликані
представляти відповідні територіальні
громади та здійснювати від їх імені та
в їх інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу
України сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Суди першої та апеляційної інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову,
зазначили, що оскаржувані рішення № 1545
та № 290 Міською радою прийняті в межах
повноважень та у спосіб, передбачений
законами України, що регулюють спірне
питання.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
зазначені судів рішення попередніх
інстанцій ґрунтуються на неповному
з'ясуванні всіх обставин у справі.

Так, при розгляді адміністративного
позову суди не надали оцінку доводам
Прокурора відносно того, що постановою
колегії Державного комітету Ради
Міністрів УРСР по охороні природи № 14
від 25.07.1973 року Рівненський парк
культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка
затверджений, як парк-пам'ятка
садово-паркового мистецтва та
постанові Державного комітету
Української РСР по екології і
раціональному природокористуванню № 18
від 30.08.1990 року, якою затверджено
перелік державних парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
республіканського значення, до якого
також увійшов зазначений парк.

У п. 3 постанови Верховної Ради України
від 16 червня 1992 року «Про введення в дію
Закону України «Про
природно-заповідний фонд України»
визначено, що у зв'язку з прийняттям
Закону України «Про
природно-заповідний фонд України»
вважати раніше утворені парки-пам'ятки
садово-паркового мистецтва
республіканського значення
парками-пам'ятками садово-паркового
мистецтва загальнодержавного
значення.

Згідно з ст. 44 Земельного кодексу
України парки-пам'ятки
садово-паркового мистецтва
включаються до земель
природо-заповідного фонду.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
природо-заповідний фонд України» на
території парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва
забороняється будь-яка діяльність, що
не пов'язана з виконанням покладених на
них завдань і загрожує їх збереженню.

Згідно з ч.,ч. 1, 2 ст. 20 Земельного
кодексу України віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення, (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Відповідно до ст.,ст. 6, 7 Закону України
«Про природно-заповідний фонд України»
території та об'єкти, що мають особливу
екологічну, наукову, естетичну,
господарську, а також істерико -
культурну цінність, підлягають
комплексній охороні, порядок
здійснення якої визначається
положенням щодо кожної з таких
територій чи об'єктів, яке відповідно
до цього Закону та законодавства
України про охорону пам'яток історії та
культури затверджується центральним
органом виконавчої влади в галузі
охорони навколишнього природного
середовища та центральним органом
виконавчої влади в галузі культури.

Землі територій та об'єктів
природно-заповідного фонду України, а
також землі природних територій та
об'єктів, що мають особливу екологічну,
наукову, естетичну, господарську, а
також історико-культурну цінність і є
відповідно до статті 6 цього Закону
об'єктами комплексної охорони,
належать до земель природоохоронного
та історико-культурного призначення.

На землях природоохоронного та
історико-культурного призначення
забороняється будь-яка діяльність, яка
негативно впливає або може негативно
впливати на стан природних та
історико-культурних комплексів та
об'єктів чи перешкоджає їх
використанню за цільовим призначенням.

Згідно з ч. 4 ст. 53 цього Закону
заказники, пам'ятки природи, заповідні
урочища, парки-пам'ятки
садово-паркового мистецтва й інші
території та об'єкти
природно-заповідного фонду, які
створюються без вилучення земельних
ділянок, що вони займають, передаються
під охорону підприємствам, установам,
організаціям і громадянам органами
центрального органу виконавчої влади в
галузі охорони навколишнього
природного середовища з оформленням
охоронного зобов'язання.

Суди першої та апеляційної інстанцій
при розгляді адміністративної справи
належної правової оцінки встановленим
обставинам справи не надали. Висновки
судів щодо правомірності передачі
спірної земельної ділянки
Підприємству є передчасним.

Враховуючи викладене, постанова суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного адміністративного суду
підлягають скасуванню з направленням
адміністративної справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень з направленням справи на новий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справ.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
постанова та ухвала судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню, адміністративна справа
направленню до суду першої інстанції
для нового розгляду.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу заступника прокурора
Житомирської області задовольнити.

Постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 17 червня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 20 серпня 2013 року скасувати,
адміністративну справу направити до
Рівненського міського суду
Рівненської області на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.