Справа № 537/5855/14-а
Суддя: Сьоря С. І.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 537/5855/14-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2014 року
м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука
Полтавської області в складі
головуючого судді Сьоря С.І.,
розглянувши у порядку скороченого
провадження справу за
адміністративним позовом фізичної
особи ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Крюківської
районної ради м.Кременчука Полтавської
області, Центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області Департаменту
праці та соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, відповідно до якого просить
суд ухвалити постанову, якою визнати
неправомірним здійснення Центром по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області та
Управлінням праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Крюківської районної ради м.
Кременчука Полтавської області
виплати у 2014 році йому, як інваліду ІІ
групи, щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у зменшеному
розмірі, зобов'язати солідарно Центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області та
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Крюківської районної ради
м.Кременчука Полтавської області
здійснити дії по перерахунку
виплаченої йому у 2014 році щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня,
виходячи з передбаченого ч.5 ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» розміру восьми
мінімальних пенсій за віком, здійснити
дії по виплаті незаконно недоплаченої
йому у 2014 році щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня у
встановленому законом розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком, з
урахуванням фактично проведених
виплат.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно
посвідчення серії НОМЕР_1, виданого
29.03.2007 року Управлінням Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області, він має статус інваліда війни
II групи.

Згідно ч.5 ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня інвалідам війни II групи
виплачується разова грошова допомога у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік"
прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність був
встановлений в розмірі 949 грн.

Таким чином, йому, як інваліду війни ІІ
групи, у 2014 році належала до отримання
щорічна разова грошова допомога до 5
травня у розмірі 7592 грн. (949 грн. х 8).

Згідно статті 2 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" права та пільги
для ветеранів війни і членів їх сімей,
встановлені, раніше законодавством
України і законодавством колишнього
Союзу РСР, не можуть бути скасовані без
їх рівноцінної заміни. Нормативні акти
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права і пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними. Законом не передбачено
обмеження розміру вищевказаної
допомоги наявністю певних коштів чи
фінансування.

Крім того, згідно ч.3 ст. 22 Конституції
України не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів, тому
відсутність коштів на виплату грошової
допомоги не позбавляла його законного
права на отримання щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, встановлених Законом України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

Не зважаючи на це, відповідачі у квітні
2014 року здійснили виплату йому
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня лише у розмірі 2250 грн., згідно
п.п.1 п.1 постанови Кабінету Міністрів
України від 16.04.2014 року №102 "«Деякі
питання виплати у 2014 році разової
грошової допомоги, передбаченої
Законами України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» і «Про жертви нацистських
переслідувань». 3 огляду на це, розмір
незаконно невиплаченої йому у 2014 році
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня складає 5342 грн. (7592 грн. - 2250 грн.).

Тому він змушений звернутися до суду з
даним позовом.

Представник відповідача - Управління
праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету
Крюківської районної ради м.
Кременчука Полтавської області
надіслав до суду письмові заперечення
проти позову, в який в задоволенні
позову просить відмовити у зв'язку з
його безпідставністю.

Представник відповідача - Центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області головного управління праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації надіслав до суду
письмові заперечення проти позову, в
який в задоволенні позову просить
відмовити у зв'язку з його
безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
повідомлені позивачем та
відповідачами обставини, приходжу до
наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії і має право на пільги і
компенсації згідно із законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до посвідчення
виданого 29.03.2007 року серії НОМЕР_1
ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право
на пільги встановлені законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів
війни.

Ст..13 Закону України «Про статус
ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що
щорічно, до 5 травня, інвалідам війни 2
групи виплачується разова грошова
допомога у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 КАС України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з питань захисту
прав людини.

Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Таким чином, щорічна разова грошова
допомога для інвалідів війни є формою
соціального забезпечення громадян, які
відповідно до спеціального закону, є
інвалідами війни. Тобто, фактично ця
допомога є формою реалізації
конституційного права громадян, які є
учасниками, ветеранами чи інвалідами
війни, на соціальний захист.

Згідно Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій здійснюється за рахунок
Державного бюджету України.

За умови відсутності у державному
бюджеті коштів на виплату грошової
допомоги учасникам бойових дій -
ветеранам війни це створює ситуацію
правової невизначеності стосовно
джерела коштів, з яких має
виплачуватися зазначена пільга.

Поряд з цим, у справі "Кечко проти
України" Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент
Уряду щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Відповідно до ст. 22 Конституції
України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Враховуючи те, що позивач є інвалідом
війни, він наділений державою певним
правовим статусом, який включає в себе
й право на додаткові елементи
соціального захисту, зокрема право на
отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня.

Наділивши інвалідів війни зазначеною
соціальною гарантією, держава таким
чином взяла на себе публічне
зобов'язання забезпечити належний
матеріальний рівень осіб, які є
інвалідами війни, тобто, між позивачем
і державою встановлено певний правовий
зв'язок у визначеній сфері
життєдіяльності, який
характеризується наявністю
зобов'язання держави забезпечити
соціальний захист інвалідів війни.

Відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року № 3-рп/2012 надано
тлумачення, що суди під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції‚ на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 102 від 16 квітня 2014 року «Деякі питання
виплати у 2014 році разової грошової
допомоги, передбаченої Законами
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань» у 2014 році встановлено
виплату разової грошової допомоги до 5
травня інвалідам війни ІІ групи в
розмірі 2250 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема із листа Центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області від 08.05.2014 року за
вих..№Г-19/02 та не заперечується
сторонами, разова грошова допомога до 5
травня у розмірі 2250 грн., тобто у
розмірі, що встановлений вище вказаною
постановою, була перерахована позивачу
Центром по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області у квітні 2014 року,

Відповідно до Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» від
31.07.2014 року, який набрав чинності 03.08.2014
року, прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» доповнено пунктом 6- 7,
відповідно до якого встановлено, що
норми та положення статей 12, 13, 14, 15 та 16
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
у 2014 році застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

З наведеного вбачається, що
станом на квітень 2014 року, тобто на час
виплати позивачу допомоги, діяла як
Постанова Кабінету Міністрів України
№ 102 від 16 квітня 2014 року «Деякі питання
виплати у 2014 році разової грошової
допомоги, передбаченої Законами
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань», якою встановлено
виплату разової грошової допомоги до 5
травня інвалідам війни ІІ групи в
розмірі 2250 гривень так і ст..13 Закону
України «Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту», якою
встановлено, що до 5 травня, інвалідам
війни 2 групи виплачується разова
грошова допомога у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком, при цьому
дію цієї норми зупинено не було та
іншими Законами, зокрема і Законом
України «Про державний бюджет України
на 2014 рік», інший порядок її
застосування, в частині розміру
допомоги, визначено не було.

За таких обставин, виходячи із
загальних засад пріорітетності
законів над підзаконними нормативними
актами, приходжу до висновку, що при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», а не Постанова
Кабінету Міністрів України № 102 від 16
квітня 2014 року «Деякі питання виплати у
2014 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» і «Про жертви
нацистських переслідувань».

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов»язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Враховуючи викладене, приходжу до
висновку, що виплативши в квітні 2014
року позивачу щорічну разову грошову
допомогу до 5 травня у розмірі 2250 грн.,
тобто у розмірі що визначений
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 102 від 16 квітня 2014 року «Деякі питання
виплати у 2014 році разової грошової
допомоги, передбаченої Законами
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань», відповідач діяв не у
спосіб, що передбачений Законом, а тому
позовні вимоги позивача є законними та
обгрунтованими і підлягають
задоволенню.

Щодо розрахункової величини
мінімальної пенсії за віком, з якої
необхідно рахувати розмір щорічної
разової грошової допомоги, виходжу з
наступного.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Положеннями ч.3 ст.28 зазначеного
Закону передбачено, що мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
частиною 1 цієї статті застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом.

Оскільки Закон України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» є єдиним законодавчим
актом, який визначає розмір
мінімальної пенсії за віком та
зважаючи на позицію Європейського Суду
з прав людини, відповідно до якої
держава не має права посилатись на
відсутність певного нормативного акту,
що визначає механізм реалізації прав
та свобод громадян, закріплених у
конституційних та інших актах, а
громадяни повинні мати змогу
покладатися на зобов»язання взяті
державою, навіть якщо такі
зобов»язання містяться у
законодавчому акті, який загалом не має
автоматичної прямої дії, при
врегулюванні спірних правовідносин,
застосуванню підлягає саме ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ст.17 - 1 «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічну виплату
разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12 - 16
цього Закону, здійснюють центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, через відділення зв'язку або
через установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем
отримання пенсії, а особам, які не є
пенсіонерами, - за місцем їх проживання
чи одержання грошового утримання.

Оскільки в квітні 2014 році разова
грошова допомога була виплачена
позивачу Центром по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області та вказані виплати
ветеранам війни - інвалідам війни на
рівні Полтавської області
централізовано проводяться Центром по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області, то
приходжу до висновку, що останній є
належним відповідачем по справі, а тому
позов необхідно задовольнити саме до
вказаного відповідача, а в задоволенні
позовних вимог до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Крюківської
районної ради м.Кременчука Полтавської
області необхідно відмовити.

Керуючись ст..ст. ст..19, 22, 64, 92
Конституції України, ст..13, 17, 17 - 1 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",
ст..ст. 161, 163, 183 - 2 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Крюківської районної ради
м.Кременчука Полтавської області,
Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області Департаменту праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити
частково.

Визнати неправомірним здійснення
Центром по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області Департаменту праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації виплати у 2014 році
ОСОБА_1, як інваліду війни ІІ групи,
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня у зменшеному розмірі.

Зобов»язати Центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області Департаменту
праці та соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації здійснити перерахунок
та після перерахунку виплатити ОСОБА_1
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня за 2014 рік у розмірі
передбаченому ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", тобто у розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленого частиною 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» та з урахуванням
проведених виплат.

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 в іншій частині
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову судді
може бути подана до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Крюківський районний суд
м.Кременчука Полтавської області на
протязі десяти днів з дня отримання
копії постанови з одночасним подання
копії апеляційної скарги до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя: