Справа № 2а-1108/10
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/52120/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2012р. у
справі № 2а-1108/10 за позовом Фізичної
особи підприємця ОСОБА_4 до
Перещепинської міської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області, треті
особи: Відділ Держкомзему у
Новомосковському районі
Дніпропетровської області, Фізична
особа підприємець ОСОБА_5, про визнання
неправомірними та скасування рішень,
визнання права на відведення земельної
ділянки в оренду, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася до Перещепинської
міської ради Новомосковського району
Дніпропетровської області з позовом, в
якому, з урахуванням доповнень,
просила:

- визнати неправомірним та скасувати
рішення Перещепинської міської ради
Дніпропетровської області № 16-25W від 31
березня 2010 року, яким їй відмовлено в
затвердженні технічної документації з
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду для комерційного
використання по АДРЕСА_1 та
рекомендовано внести зміни в технічну
документацію з землеустрою;

- визнати її право на відведення
земельної ділянки в оренду, площею 0/0050
га., для комерційного використання по
АДРЕСА_1;

- зобов'язати Перещепинську міську раду
укласти з нею договір оренди земельної
ділянки, площею 0,0050 га., для
комерційного використання по АДРЕСА_1;

- визнати неправомірним та скасувати
рішення Перещепинської міської ради
Дніпропетровської області № 26-23від 08
лютого 2006 року про надання ОСОБА_5
земельної ділянки площею 12 кв.м. по
АДРЕСА_2 в оренду;

- визнати неправомірним та скасувати
рішення Перещепинської міської ради
Дніпропетровської області № 39-16W від 24
червня 2008 року про продовження терміну
дії попереднього договору оренди та
приєднання до земельної ділянки ОСОБА_5
площею 12 кв.м. земельної ділянки площею
16 кв.м.;

- визнати неправомірним та скасувати
рішення Перещепинської міської ради
Дніпропетровської області № 17-25W від 31
березня 2010 року про надання дозволу
ОСОБА_5 на складання технічної
документації на земельну ділянку по
АДРЕСА_2 площею 0,028 га.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_4 посилалася на те, що рішенням
Перещепинської міської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області № 16-25від 31
березня 2010 року їй, як приватному
підприємцю відмовлено в затвердженні
технічної документації з землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду для комерційного використання
по АДРЕСА_1 Новомосковського району
Дніпропетровської області площею 0,0050
га. і рекомендовано внести зміни в
технічну документацію з землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду для комерційного використання
по АДРЕСА_1. Підставою відмови є те, що
технічна документація виготовлена на
невідповідну земельну ділянку, яку
раніше видала міська рада. Позивачка
зазначає, що діями відповідача
порушені норми ст. 13,14 Конституції
України, Земельного Кодексу України.

Позивачка також посилалася на те, що
при розгляді зазначеної справи їй
стало відомо, що відповідачем були
безпідставно винесені рішення № 26-23ІV
від 08 лютого 2006 року про надання ОСОБА_5
земельної ділянки площею 12 кв.м. по
АДРЕСА_2 в оренду, рішення № 39-16від 24
червня 2008 року про продовження терміну
дії попереднього договору оренди та
приєднання до земельної ділянки ОСОБА_5
площею 12 кв.м. земельної ділянки площею
16 кв.м., рішення № 17-25від 31 березня 2010
року про надання дозволу ОСОБА_5 на
складання технічної документації на
земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,028
га.

Постановою Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04.11.2010 року позов
задоволено частково. Визнано
неправомірними та скасовано рішення
Перещепинської міської ради
Дніпропетровської області № 16-25W від 31
березня 2010 року яким приватному
підприємцю ОСОБА_4 відмовлено в
затвердженні технічної документації з
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду для комерційного
використання по АДРЕСА_1 площею 0, 0050 га.
і рекомендовано внести зміни в
технічну документацію з землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду для комерційного використання
по АДРЕСА_1.

Визнано неправомірним та скасовано
рішення Перещепинської міської ради
Дніпропетровської області № 26-23/IV від 08
лютого 2006 року про надання ОСОБА_5
земельної ділянки площею 12 кв.м. по
АДРЕСА_2 в оренду.

Визнано неправомірним та скасовано
рішення Перещепинської міської ради
Дніпропетровської області № 39-16W від 24
червня 2008 року про продовження терміну
дії попереднього договору оренди та
приєднання до земельної ділянки ОСОБА_5
площею 12 кв.м. земельної ділянки площею
16 кв.м.

Визнано неправомірним та скасовано
рішення Перещепинської міської ради
Дніпропетровської області № 17-25W від 31
березня 2010 року про надання дозволу
ОСОБА_5 на складання технічної
документації на земельну ділянку по
АДРЕСА_2 площею 0,028 га.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.04.2012р. постанову
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 04.11.2010р.
скасовано. Прийнято нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

На постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.04.2012р. надійшла
касаційна скарга ОСОБА_4, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про її скасування та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, у 2006 році приватний
підприємець ОСОБА_5 придбала у
громадянина ОСОБА_6 торговий намет
розміром 2,5 х 2,5 метрів, що складається з
металевого каркасу, наметової тканини
та металевого ящика, для зберігання
торгового обладнання: 2-х морозильних
камер.

У зв'язку із придбанням названої малої
архітектурної форми Перещепинською
міською радою Новомосковського району
Дніпропетровської області було
винесено рішення № 26-23/IV від 08.02.2006 року
про надання ОСОБА_5 в оренду земельної
ділянки по АДРЕСА_2 пл. 12 кв.м.

Відповідно до названого рішення ОСОБА_5
повинна була до липня 2006 року
виготовити технічну документацію на
земельну ділянку, до виготовлення
документації укласти попередній
договір оренди.

18.05.2006 року міською радою та ОСОБА_5 було
підписано попередній договір оренди
землі на ділянку пл. 12 кв.м по АДРЕСА_2.

Як свідчать матеріали справи, названий
договір сторонами виконувався, однак
належні землевпорядні документи
оформлено не було.

24.06.2008 року рішенням міської ради № 39-16/V
земельну ділянку, що використовувала
ОСОБА_5, було збільшена на 16 кв.м , термін
дії договору оренди продовжено на один
рік.

Рішенням Перещепинської міської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області від 31.03.2010
року № 17-25/V ПП ОСОБА_5 продовжено термін
дії договору оренди на земельну
ділянку під кіоском та наметом, які
знаходяться по АДРЕСА_2, площею 0,028 га.
Зобов'язано приватного підприємця
ОСОБА_5 виготовити технічну
документацію із землеустрою щодо
передачі земельної ділянки в оренду
(для комерційного
використання),затвердити технічну
документацію в Перещепинській міській
раді в 3-х місячний термін та заключити
основний договір оренди.

Позивач вважає названі рішення такими,
що порушують її права.

Розглядаючи справу та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог щодо
скасування рішень Перещепинської
міської ради Новомосковського району
Дніпропетровської області прийняті
стосовно ОСОБА_5, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, зазначеними
рішення право позивача порушено не
було.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Позивач - особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду (п. 8 ст. 3 КАС
України).

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси. У
випадках, установлених законом, до суду
можуть звертатися органи та особи, яким
надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб.

Також, згідно зі статтею 104 КАС України
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Статтею 1 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" передбачено, що самовільним
зайняттям земельної ділянки є будь-які
дії особи, які свідчать про фактичне
використання не наданої їй земельної
ділянки чи намір використовувати
земельну ділянку до встановлення її
меж у натурі (на місцевості), до
одержання документа, що посвідчує
право на неї та до його державної
реєстрації.

Згідно із статтею 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Порядок передачі в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, передбачений
статтею 124 ЗК України.

Згідно із частиною першою статті 124 ЗК
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Документи, що посвідчують право на
земельну ділянку, вказані в статті 126 ЗК
України, зокрема, право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом, право постійного
користування земельною ділянкою -
державним актом на право постійного
користування, а право оренди земельної
ділянки - договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до закону.

Таким чином, відповідно до наведених
вимог закону обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність у цієї особи на час
прийняття судом рішення таких
документів є самовільним зайняттям
вказаної земельної ділянки.

Як вірно встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, у позивача
відсутні будь-які права на земельну
ділянку, якою користується ОСОБА_7

З урахуванням наведеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції стосовно того,
що рішеннями Перещепинської міської
ради Дніпропетровської області № 26-23
від 08 лютого 2006 року (про надання ОСОБА_5
земельної ділянки площею 12 кв.м. по
АДРЕСА_2 в оренду) та № 17-25W від 31 березня
2010 року (про надання дозволу ОСОБА_5 на
складання технічної документації на
земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,028
га.) прав позивача порушено не було.

Щодо рішення Перещепинської міської
ради Новомосковського району
Дніпропетровської області від 31.03.2010
року № 16-25/V, яким приватному підприємцю
ОСОБА_4 відмовлено в затвердженні
технічної документації з землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду для комерційного використання
по АДРЕСА_1 Новомосковського району
Дніпропетровської області площею 0, 0050
га. і рекомендовано внести зміни в
технічну документацію з землеустрою
щодо відведення земельної ділянки в
оренду для комерційного використання
по АДРЕСА_1, то суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку, що
воно є законним та обґрунтованим, як
таке, що направлено на з'ясування
обставин щодо розташування земель,
виділення яких передбачено для
комерційної діяльності ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, усуває суперечності стосовно
визначення адреси земельної ділянки та
недоліки землевпорядної документації ,
на якій не відображено наявність
існуючих споруд та землекористування
інших осіб.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання Перещепинську міську раду
укласти з нею договір оренди земельної
ділянки, площею 0,0050 га., для
комерційного використання по АДРЕСА_1
та визнання неправомірним та
скасування рішення Перещепинської
міської ради Дніпропетровської
області № 39-16W від 24 червня 2008 року про
продовження терміну дії попереднього
договору оренди та приєднання до
земельної ділянки ОСОБА_5 площею 12 кв.м.
земельної ділянки площею 16 кв.м.,
колегія суддів зазначає наступне.

Розглядаючи справу та вирішуючи спір в
цій частині позовних вимог суди всіх
інстанцій виходили з того, що
вирішуваний спір належить до
адміністративної юрисдикції. Проте, із
цим висновком погодитися не можна з
огляду на нижченаведене.

Статтею 14 Конституції України
встановлено, що право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Згідно з частинами першою, другою
статті 2 Земельного кодексу України
земельні відносини це суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею. Суб'єктами
земельних відносин є громадяни,
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування та органи державної
влади.

За приписами частини другої статті 5
Конституції України носієм
суверенітету і єдиним джерелом влади в
Україні є народ. Народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті
140, частини першої статті 144 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи; органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно ч.10 ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Статтею 80 Земельного кодексу України
встановлено, що суб'єктами права
власності на землю є, зокрема,
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, на
землі комунальної власності.

Частинами 1 та 2 ст. 83 цього Кодексу
встановлено, що землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. У комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 17 КАС до компетенції
адміністративних судів віднесено
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Так, термін "суб'єкт владних
повноважень" означає орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхню посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень
(пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно, прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

Земельні відносини поділяються на
публічні та приватні. Відповідно, і
спори в таких відносинах можуть бути як
публічно-правовими, так і
приватноправовими (цивільними,
господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2
Цивільного кодексу України учасниками
цивільних відносин є: держава Україна,
Автономна Республіка Крим,
територіальні громади, іноземні
держави та інші суб'єкти публічного
права.

Статтею 172 цього Кодексу встановлено,
що територіальні громади набувають і
здійснюють цивільні права та обов'язки
через органи місцевого самоврядування
у межах їхньої компетенції,
встановленої законом.

Міська рада у справі, яка
розглядається, є суб'єктом цивільних
правовідносин і має такий самий
правовий статус, що й інші учасники цих
відносин.

Реалізуючи право розпорядження
земельною ділянкою, що перебувала у її
власності, міська відповідно до статті
5 Земельного кодексу України має рівні
права з громадянами та юридичними
особами, з якими вона вступає у
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження землею.

Тобто, при здійсненні повноважень
власника землі відповідач є
рівноправним суб'єктом земельних
відносин, дії якого спрямовані на
реалізацію права розпоряджатися
землею. У цьому випадку відсутня
підпорядкованість одного учасника
земельних правовідносин іншому, яка
має місце під час здійснення органом
місцевого самоврядування владних
управлінських функцій.

Частиною четвертою статті 41
Конституції України встановлено, що
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
власності є непорушним.

Зазначені положення Основного Закону
кореспондуються з пунктом "в" статті 5
Земельного кодексу України, згідно
якого земельне законодавство
базується на принципі невтручання
держави у здійснення громадянами,
юридичними особами та територіальними
громадами своїх прав щодо володіння,
користування і розпорядження землею,
крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 319
ЦК України держава не втручається у
здійснення власником права власності.

Тобто, пряме адміністрування з боку
органів влади є неприпустимим.

Суди не звернули уваги на те, що
правовідносини, які склалися між
сторонами, стосуються права та підстав
набуття права користування, а саме
права оренди на спірну земельну
ділянку.

Так, міська рада як власник землі
вільна у виборі суб'єкта щодо надання
йому цього права в порядку,
встановленому законом.

Водночас, відповідач владних
управлінських функцій не здійснював і
суб'єктом владних повноважень у цих
відносинах не був.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постановах
від 14 лютого 2012 року, 06 листопада 2012
року та 01 жовтня 2013 року
(справа № 21-345а13).

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За нормою частини третьої статті 22
Закону України від 07 липня 2010 року
№ 2453-VI "Про судоустрій і статус
суддів" місцеві господарські суди
розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності.

Враховуючи викладене, за суб`єктним
складом сторін та сутністю спору дана
справа підлягає розгляду
господарськими судами у порядку,
визначеному нормами Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 157 КАС суд закриває провадження
у справі, якщо її не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суди дійшли
помилкового висновку про те, що позов,
предметом якого є перевірка
правильності формування волі однієї із
сторін стосовно розпорядження землею
та передачі відповідних прав на неї,
може бути розглянутий за правилами,
встановленими КАС України, а тому
рішення у цій справі підлягають
скасуванню внаслідок неправильного
застосування норм процесуального
закону із закриттям провадження у
справі, з роз'ясненням позивачеві про
право на звернення до суду на загальних
підставах в порядку господарського
судочинства.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 157, 220, 222, 223, 224, 228, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04.11.2010р. та постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2012р.
скасувати, в частині позовних вимог про
зобов'язання Перещепинську міську раду
укласти з ОСОБА_4 договір оренди
земельної ділянки, площею 0,0050 га., для
комерційного використання по АДРЕСА_1,
та визнання неправомірним та
скасування рішення Перещепинської
міської ради Дніпропетровської
області № 39-16W від 24 червня 2008 року про
продовження терміну дії попереднього
договору оренди та приєднання до
земельної ділянки ОСОБА_5 площею 12 кв.м.
земельної ділянки площею 16 кв.м.

В цій частині провадження в
адміністративній справі - закрити.

Роз'яснити позивачеві його право на
звернення до суду з позовом в цій
частині в порядку господарського
судочинства.

В решті постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.04.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: