Справа № 21-403а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах і Судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенка
В.В.,суддів:Барбари В.П., Берднік І.С.,
Гриціва М.І., Гуля В.С., Гусака М.Б.,
Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Колесника П.І.,
Коротких О.А., Маринченка В.Л.,
Потильчака О.І., Прокопенка О.Б., Самсіна
І.Л., Терлецького О.О., Шицького І.Б., -
розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
заступника прокурора м. Хмельницького
(далі - прокурор) в інтересах держави в
особі Хмельницької міської ради до
реєстраційної служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
(далі - реєстраційна служба), треті
особи на стороні позивача: виробниче
підприємство «Зеніт», товариство з
обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)
«Агро-Зіп», ТОВ «Агро-Запчастини», ТОВ
«Технопак», приватне підприємство
«МІТ», фізична особа-підприємець
(далі - ФОП) ОСОБА_17, ФОП ОСОБА_18, ФОП
ОСОБА_19, ФОП ОСОБА_20,
треті особи на стороні відповідача:
комунальне підприємство «Хмельницький
завод «Полімер» (далі - Завод),
Хмельницька обласна державна
адміністрація (далі - ОДА), про визнання
незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року прокурор звернувся до
суду із позовом до реєстраційної
служби про визнання незаконним та
скасування рішення від 14 червня 2013 року
№ 3144344 про державну реєстрацію
права власності (далі - рішення про
реєстрацію права власності) за Заводом
на дорогу площею 0,4439 га на
вул. Пілотській, 77/3 в м. Хмельницькому
(далі - дорога). На обґрунтування
позовних вимог прокурор зазначив, що
оскаржуване рішення суперечить
вимогам статей 2, 9, 19 Закону України від
1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі -
Закон № 1952-ІV) та пунктів 10, 12, 16, 27
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703 (чинного на час виникнення спірних
відносин; далі - Порядок реєстрації).
Прокурор вважає, що наданих для
реєстрації документів недостатньо для
державної реєстрації права власності.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що рішення про реєстрацію права
власності за Заводом на дорогу було
прийнято реєстраційною службою на
підставі договору купівлі-продажу
державного майна від 12 січня 1994 року №
1-106 (далі - договір № 1-106), укладеного між
комітетом економіки ОДА та
організацією орендарів Хмельницького
заводу «Полімер» (далі - організація
орендарів заводу), акта
приймання-передачі майна, придбаного
відповідно до договору № 1-106, та
схематичного плану доріг Заводу по вул.
Пілотській, 77/3 в м. Хмельницькому.

За умовами договору № 1-106 об'єктом
купівлі-продажу є орендне майно, здане
в оренду організації орендарів заводу
відповідно до договору оренди від
11 червня 1992 року, в тому числі й дорога
(внутрізаводська дорога, прийнята в
експлуатацію у 1964 році), залишковою
балансовою вартістю 2157 тис. крб
відповідно до розділу 1 «Будівлі та
споруди» акта приймання-передачі
майна.

Хмельницький окружний
адміністративний суд постановою від 5
вересня 2013 року в задоволенні позовних
вимог прокурора відмовив.

Вінницький апеляційний
адміністративний суд ухвалою від
17 жовтня 2013 року апеляційні
скарги третіх осіб ТОВ «Технопак» та
ТОВ «Агро-Запчастини»
залишив без задоволення, а постанову
місцевого суду - без змін.

Вищий адміністративний суд України
постановою від 28 травня 2014 року
касаційну скаргу ТОВ «Агро-Запчастини»
задовольнив: постанову суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
скасував. Прийняв нове рішення, яким
адміністративний позов прокурора
задовольнив: визнав протиправним та
скасував рішення про реєстрацію права
власності на дорогу.

Не погоджуючись із постановою Вищого
адміністративного суду України від 28
травня 2014 року, Завод в особі директора
Галкіна В.А. звернувся із заявою про її
перегляд Верховним Судом України з
підстави неоднакового застосування
Вищим адміністративним судом України
одних і тих самих норм права у подібних
правовідносинах. Заявник вважає, що
касаційний суд неправильно застосував
матеріальний закон, підмінивши термін
«дорога» на «асфальтобетонне
покриття», що за своєю природою є лише
складовою частиною дороги. Просить
постанову суду касаційної інстанції
скасувати.

На підтвердження неоднакового
застосування касаційним судом одних і
тих самих норм матеріального права
Завод посилається на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 11
травня 2010 року (справа № К-1187/10), в якій
касаційний суд погодився із висновками
судів першої та апеляційної інстанцій
про те, що державній реєстрації
підлягає право власності на нерухоме
майно, зокрема під'їзну зовнішню
дорогу. Крім того, заявник послався на
постанови Вищого господарського суду
України від 11 квітня 2007 року (справа
№ 102/11б-04), 18 жовтня 2007 року
(справа № 19/6105), 21 жовтня 2010 року (справа
№ 6/315/09), у яких касаційний суд відніс
дороги до об'єктів нерухомості.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи справу до провадження
Верховного Суду України, виходив із
того, що у доданих до заяви рішеннях
суду касаційної інстанції по-іншому,
ніж у справі, що розглядається,
застосовано норми матеріального права,
оскільки дороги визнано об'єктами
нерухомого майна.

Так, в ухвалі від 11 травня 2010 року
(справа № К-1187/10) Вищий
адміністративний суд України
погодився із рішеннями судів
попередніх інстанцій про зобов'язання
зареєструвати право власності на
об'єкти нерухомості, у тому числі й на
під'їзну зовнішню дорогу.

Вищий господарський суд України,
розглядаючи справу про банкрутство, у
постанові від 11 квітня 2007 року (справа
№ 102/11б-04) вказав, що дороги є об'єктами
нерухомості. Однак, у цій справі суд не
вирішував спору щодо державної
реєстрації права власності.

У постанові Вищого господарського суду
України від 18 жовтня 2007 року (справа №
19/6105) касаційний суд відніс дороги до
об'єктів нерухомості, разом із тим,
пославшись на пункт 1.6 Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 7 лютого 2002 року №
7/5 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 18 лютого 2002 року за №
157/6445; втратило чинність згідно з
наказом Міністерства юстиції України
від 14 грудня 2012 року № 1844/5), дійшов
висновку, що право власності на них не
підлягає державній реєстрації,
оскільки вони не є спорудами,
пов'язаними фундаментом із землею.

У постанові Вищого господарського суду
України від 21 жовтня 2010 року
(справа № 6/315/09) касаційний суд також
відніс дороги до об'єктів нерухомості.
Однак у цій справі суд вирішував
питання щодо права користування
дорогами.

Водночас у справі, що розглядається,
касаційний суд, приймаючи рішення про
задоволення скарги ТОВ
«Агро-Запчастини», дійшов висновку про
те, що предметом спору є дорога як
допоміжне обладнання відповідної
частини земельної ділянки, елемент
благоустрою, земельне поліпшення з
твердим покриттям, призначене для
ефективного використання частини
земельної ділянки (тобто
асфальтобетонне покриття), яка
належить громаді міста та перебуває у
Заводу в оренді. При цьому суд
касаційної інстанції послався на пункт
2.2 Методичних рекомендацій стосовно
визначення нерухомого майна, що
знаходиться на земельних ділянках,
право власності на які підлягає
державній реєстрації, затверджених
наказом Міністерства юстиції України
від 14 квітня 2009 року № 660/5
(чинних на час виникнення спірних
відносин), що містить визначення
асфальтобетонного покриття, та на
Закон України від 8 вересня 2005 року
№ 2862-ІV «Про автомобільні дороги».

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах і Судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України вважає, що
заява Заводу про перегляд постанови
Вищого адміністративного суду України
від 28 травня 2014 року не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС)
перегляд Верховним Судом України
судових рішень в адміністративних
справах може здійснюватися виключно з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з'ясування
їх подібності в різних рішеннях суду
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Аналіз наведених рішень судів
касаційної інстанції не дає підстав
вважати, що вони неоднаково
застосували норми матеріального права,
оскільки ухвалення протилежних рішень
стало наслідком встановлення судами
під час розгляду цих справ різних
фактичних обставин щодо визначення
дороги як об'єкта нерухомості.

Відповідно до частини першої статті 244
КАС Верховний Суд України відмовляє у
задоволенні заяви, якщо обставини, які
стали підставою для перегляду справи,
не підтвердилися.

Ураховуючи наведене та керуючись
статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах і Судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви комунального
підприємства «Хмельницький завод
«Полімер» відмовити.

Постанова є остаточною
і оскарженню не підлягає, крім випадку,
встановленого пунктом 2 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко Судді:
В.П. БарбараІ.С. БерднікМ.І.
ГрицівВ.С. ГульМ.Б. ГусакА.А. ЄмецьТ.Є.
Жайворонок О.А. Коротких О.І.
ПотильчакП.І. Колесник В.Л.
МаринченкоО.Б. ПрокопенкоІ.Л. СамсінІ.Б.
ШицькийО.О. Терлецький