Справа № 814/2292/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

06 жовтня 2014 року
Справа № 814/2292/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі судді
Малих О.В., розглянувши в порядку
письмового провадження справу за

адміністративним позовом: ОСОБА_1
(юридична адреса: АДРЕСА_1, 75700; фактична
адреса: АДРЕСА_2, 54001)

до відповідача: Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області в особі
головного державного іспектора
Савчука О.С. АДРЕСА_7

третя особа: Адміністрація Ленінського
району Миколаївської міської ради (пр.
Жовтневий, 1 м. Миколаїв, 54003)

про: визнання протиправним та
скасування припису від 03.07.2014р. №224,
визнання протиправною та скасування
постанови від 17.07.2014р.,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
адміністративним позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області в
особі головного державного іспектора
Савчука О.С. з вимогами про визнання
протиправним та скасування припису від
03.07.2014р. № 224, визнання протиправною та
скасування постанови від 17.07.2014р.,
відшкодування понесених судових
витрат.

В обгрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що їй на праві приватної
власності належали квартири АДРЕСА_3 у
м. Миколаєві. Згідно розпорядження
адміністрації Ленінського району
Миколаївської міської ради від 16.09.2013
року № 103-р вказані квартири були
визнані готовими до експлуатації, а
відповідно до витягу з рішення
Виконавчого комітету Миколаївської
міської ради № 1243 від 27.12.2013 року
квартирам АДРЕСА_3 було надано адресу:
АДРЕСА_3. Натепер згідно свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
25.02.2014 року позивачу на праві приватної
власності належить трикімнатна
квартира АДРЕСА_3 загальною площею - 88,4
кв.м. та житловою -50,4 кв.м.

З 26.06.2014 по 03.07.2014 рр. на підставі вимоги
прокуратури Ленінського району від
15.05.2014 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області в особі
головного державного інспектора
Приморського інспекційного відділу
Південного інспекційного управління
Полякова Євгена Юрійовича була
проведена позапланова перевірка
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил на
об'єкті будівництва «Реконструкція
квартир АДРЕСА_3». За результатами цієї
перевірки були встановлені порушення
ст. 39 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», а саме
квартира АДРЕСА_3 експлуатується без
прийняття в експлуатацію. За
результатами цієї перевірки був
складений акт перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
03.07.2014 року, протокол про
адміністративне правопорушення від
03.07.2014 року та припис № 224 про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
03.07.2014 року. 17.07.2014 року заступником
начальника Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області Малій К.А. була
винесена постанова по справі про
адміністративне правопорушення №133,
згідно якої позивачку було визнано
винною у вчиненні правопорушення,
передбаченого ч. 12 ст. 96 КУпАП та
накладено на неї адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8
500,0 грн. Позивач вважає, що акт
перевірки, припис № 224 про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил та
постанова по справі про
адміністративне правопорушення №133 є
протиправними, оскільки проводилася з
порушенням порядку оформлення
процесуальних документів, без
встановлення усіх суттєвих обставин по
справі, фіксуванні пояснень,
заперечень з боку позивача,
відсутністю належних підтверджуючих
її винність доказів, а тому оскаржувані
постанова та припис слід визнати
незаконними та скасувати. Позивач
зазначає, що перевірка проводилася
формально, процесуальні документи під
час їх складання позивачу на
ознайомлення не пред'являлись, а надані
позивачем документи не вивчалися, а
отже, акт перевірки, протокол та припис
№ 224, а в подальшому - постанова № 133 по
справі про адміністративне
правопорушення були складені
відповідачем неправомірно та з
порушенням порядку проведення
перевірки. Крім того, відповідач в
порушення вимог ст. 251 КУпАП не надав
жодного доказу, який міг би підтвердити
наявність складу правопорушення в діях
позивача, оскільки в матеріалах
адміністративної справи відсутні
належні докази - фотознімки, висновки
експертиз, пояснення свідків, що могли
б підтвердити експлуатацію об'єкта
перевірки (Реконструкція квартир №
АДРЕСА_3 без прийняття в експлуатацію.
Крім того, відповідачем безпідставно
не було враховано, що належні позивачу
квартири АДРЕСА_3 у м. Миколаєві були
прийняті в експлуатацію ще у 2013 році на
підставі дозвільного документу -
розпорядження адміністрації
Ленінського району Миколаївської
міської ради від 16.09.2013 року № 103-р.
Доводи відповідача стосовно того, що
назване розпорядження адміністрації
Ленінського району Миколаївської
міської ради від 16.09.2013 року № 103-р не є
документом про введення об'єкту
будівництва в експлуатацію (як це
передбачено ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності)
і не надає право експлуатувати такий
об'єкт свідчить про невірне
трактування норм закону та не
узгоджується з чинними нормами
законодавства, адже на думку позивача
вона мала право вільно обирати спосіб
введення квартир в експлуатацію - через
органи місцевого самоврядування в
особі Адміністрації Ленінського
району Миколаївської міської ради та
Миколаївської міської ради.

Відповідач заперечень не надав, у
судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином (арк. спр.
86).

Суд вважає, що справа може бути
розглянута по суті на підставі наявних
у справі доказів, а відсутність
повноважних представників сторін,
відповідно до ст. 128 КАС України, не
перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши всі матеріали справи,
оцінивши наявні докази в їх сукупності,
суд встановив наступне.

Головним державним інспектором
Приморського інспекційного відділу
Південного інспекційного управління
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області Поляковим Є.Ю.
проведено позапланову перевірку щодо
дотримання вимог чинного
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил на
об'єкті будівництві «Реконструкція
квартир АДРЕСА_3», про що складено акт
перевірки від 03.07.2014 року. Перевіркою
встановлено, що позивачем допущені
порушення вимог ст. ст.39 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», а саме квартира АДРЕСА_3
експлуатується без прийняття в
експлуатацію.

03.07.2014 року відповідачем відносно
позивача складений протокол про
правопорушення відповідно до якого
квартира АДРЕСА_3 експлуатується без
прийняття в експлуатацію, що є
порушенням ст. ст.39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

03.07.2014 року відповідачем також відносно
позивача винесено припис №224 про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил з
вимогою до 10.12.2014 року позивачу усунути
виявлені порушення шляхом оформлення
відповідних документів, які
передбачені містобудівним
законодавством на квартиру АДРЕСА_3 у
порядку встановленому чинним
законодавством і в строк до 11.12.2014 року
повідомити Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області про виконання
припису.

17.07.2014 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області при розгляді
матеріалів справи про адміністративне
правопорушення винесено постанову № 133
по справі про адміністративне
правопорушення, згідно якої позивачку
було визнано винною у вчиненні
правопорушення, передбаченого ч.12 ст.96
КУпАП та накладено на неї
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 8500 грн.

При прийняття рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставах, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси. Ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена
цим Кодексом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 18 КАС України місцевим
загальним судам, як адміністративним
судам підсудні адміністративні справи
з приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень у
справах про притягнення до
адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.19 КАС України,
адміністративні справи з приводу
оскарження правових актів
індивідуальної дії, а також дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які прийняті (вчинені,
допущені) стосовно конкретної фізичної
чи юридичної особи (їх об'єднань),
вирішуються за вибором позивача
адміністративним судом за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем проживання
(перебування, знаходження) цієї
особи-позивача, або адміністративним
судом за місцезнаходженням
відповідача, крім випадків,
передбачених цим Кодексом. Якщо така
особа не має місця проживання
(перебування, знаходження) в Україні,
тоді справу вирішує адміністративний
суд за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.21 КАС України
позивач може заявити кілька вимог в
одній позовній заяві, якщо вони
пов'язані між собою. Якщо справа щодо
пов'язаних вимог територіально
підсудна різним місцевим
адміністративним судам, то її
розглядає один з цих судів за вибором
позивача. Якщо справа щодо однієї з
вимог підсудна окружному
адміністративному суду, а щодо іншої
вимоги (вимог) - місцевому загальному
суду як адміністративному суду, таку
справу розглядає окружний
адміністративний суд.

Постанова про притягнення фізичних
осіб до адміністративної
відповідальності є правовим актом
індивідуальної дії. Зазначені протокол
та постанова перевірялись судом на
предмет дотримання суб'єктом владних
повноважень принципів правомірної
адміністративної поведінки, а саме:
чи прийнято рішення обґрунтовано,
тобто з урахуванням всіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення,
безсторонньо, неупереджено,
добросовісно, розсудливо.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 24.06.88
року з наступними змінами і
доповненнями «Про практику розгляду
судами скарг на постанови по справах
про адміністративні правопорушення»
суд, розглядаючи такі справи, повинний
перевірити: чи накладено
адміністративне стягнення правомочним
органом; чи є в діях даної особи ознаки
провини, за яку законом передбачена
адміністративна відповідальність і
його провина в його здійсненні; чи не
сплинув строк для притягнення до
адміністративної відповідальності;
чи правильні висновки органу
(посадової особи), що виносив постанову
про тяжкість скоєного правопорушення і
наявність обтяжуючих обставин; чи
накладене стягнення з урахуванням
пом'якшуючих обставин, майнового
положення особи.

Відповідно до ст. 287 КУпАП України
постанову по справі про
адміністративне правопорушення може
бути оскаржено особою, щодо якої її
винесено.

Згідно п.3.9. Порядку здійснення
державного нагляду (контролю)
Держжитлокомунінспекцією та її
територіальними органами із змінами,
затвердженого Наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 25.06.2012 р. № 322, припис про
усунення порушень, виявлених під час
здійснення планових (позапланових)
перевірок, виданий посадовою особою
територіального органу
Держархбудінспекції України, може бути
оскаржений до Держархбудінспекції
України або до суду в установленому
законодавством порядку.

Згідно п. 5 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю»
від 23.05.2011 року № 553 (надалі -
Постанова) державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за територіальним
принципом (у межах областей) у порядку
проведення планових та позапланових
перевірок.

Відповідно до п. п. 7, 9, 16 вказаної
Постанови, позаплановою перевіркою
вважається перевірка, яка не
передбачена планом роботи інспекції.

Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється у присутності
суб'єктів містобудування або їх
представників, які будують або
збудували об'єкт будівництва.

За результатами державного
архітектурно-будівельного контролю
посадовою особою інспекції
складається акт перевірки відповідно
до вимог, установлених цим Порядком.

Відповідно до п. 17 Постанови у разі
виявлення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, крім акта перевірки,
складається протокол разом з приписом
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил або
приписом про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт.

Акт перевірки складається у двох
примірниках. Один примірник надається
суб'єкту містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль, а
другий залишається в інспекції (п. 18
Постанови).

Акт перевірки підписується посадовою
особою інспекції, яка провела
перевірку та суб'єктом містобудування,
щодо якого здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль.

Припис складається у двох примірниках.
Один примірник припису залишається в
інспекції, а інший надається суб'єкту
містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль.

Відповідно до ст.254, 256 КУпАП протокол
про адміністративне правопорушення
у разі його оформлення, складається у
двох екземплярах, один з яких під
розпис вручається особі, яка
притягається до адміністративної
відповідальності. Особа, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, має право подати
пояснення і зауваження щодо змісту
протоколу, які додаються до протоколу,
а також викласти мотиви свого
відмовлення від його підписання. При
складенні протоколу особі, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, роз'яснюються його
права і обов'язки, передбачені статтею
268 цього Кодексу, про що робиться
відмітка у протоколі.

Судом встановлено, що з 26.06.2014 по 03.07.2014
рр. Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області була проведена
позапланова перевірка дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил на
обєкті «Реконструкція квартир
АДРЕСА_3».

За результатами перевірки 03.07.2014 року
було складено акт, згідно якого було
встановлено порушення вимог ст. ст.39
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», а саме
квартира АДРЕСА_3 експлуатується без
прийняття в експлуатацію.

Відповідно до вказаного акту,
перевірка проводилась на підставі
вимоги прокуратури Ленінського району
від 15.05.2014 року №(15-04) 2592, яка надійшла
листом від прокуратури Миколаївської
області вх.№3293-15-14 від 23.05.2014 року і
проходила в присутності позивача, що
підтверджується відповідною
відміткою в акті «у присутності
ОСОБА_1». Але зі змістом акту перевірки,
протоколу про адміністративне
правопорушення і припису №224, позивач
мала можливість ознайомитися лише
05.07.2014 року, коли вони надійшли від
відповідача поштовим листом, хоча вони
оформлялися на момент перевірки 03.07.2014
року і у її присутності, що свідчить про
порушення відповідачем пунктів 18, 19
Постанови, а також ст.ст.254, 256 КУпАП.

Згідно припису №224 усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів від 03.07.2014
року ОСОБА_1 було надано час для
усунення виявлених порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, шляхом оформлення
відповідних документів, які
передбачені містобудівним
законодавством на квартиру АДРЕСА_3 у
порядку встановленому чинним
законодавством в термін до 10.12.2014 року,
про що повідомити Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області до 11.12.2014 року.

Того ж дня, 03.07.2014 року, як встановлено в
ході розгляду справи, головним
державним інспектором Приморського
інспекційного відділу Південного
інспекційного управління Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
Поляковим Є.Ю. було складено протокол,
яким було зафіксовано порушення вимог
ст. 39 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», а саме
квартира АДРЕСА_3 м. Миколаєві
експлуатується без прийняття в
експлуатацію.

17 липня 2014 року заступником
начальника Інспекції державного
архітектурно будівельного контролю у
Миколаївській області Малій
Костянтином Анатолійовичем було
винесено постанову № 133 по справі про
адміністративне правопорушення, якою
позивача визнано винною у вчинені
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 12 ст. 96 КУпАП та
накладене адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в
справі про адміністративне
правопорушення, є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото - і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото - і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I-III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації. Форма декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
порядок її подання і реєстрації
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Так, в порушення норм Постанови, припис
№224 від 03.07.2014 року був надісланий
поштою позивачу 04.07.2014 року, отриманий
на руки позивачем 05.07.2014 року та строк
повідомлення про його виконання був
встановлений до 11.12.2014 року, хоча вже
17.07.2014 року на підставі протоколу про
адміністративне правопорушення від
03.07.2014 року за порушення вимог ст.39
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», була
винесена постанова №133 про притягнення
позивача ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності за ч. 12 ст. 96 КУпАП у
вигляді штрафу в розмірі 8500 грн., тобто
до закінчення наданого відповідачем
строку для усунення виявлених
порушень, встановлених у приписі.

Відповідно до ч. 12 ст. 96 КУпАП,
експлуатація об'єктів будівництва, які
завершені будівництвом з 19 січня 2012
року та не прийняті в експлуатацію, а
також наведення недостовірних даних у
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, вчинені щодо об'єктів ІІ
категорії складності, - тягнуть за
собою накладення штрафу від
чотирьохсот до п'ятисот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Згідно зі ст.ст. 100, 152 ЖК України,
переобладнання і перепланування
жилого будинку і приміщення
провадяться з дозволу виконавчого
комітету місцевої ради народних
депутатів. Такий дозвіл необхідний для
перевірки дотримання вимог
будівельних, пожежних та санітарних
правил. За відсутності вказаного
дозволу перепланування та
переобладнання слід вважати
самовільним.

Відповідно до п. 4 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України №45 від 24.01.2006 року,
власники, наймачі (орендарі) приміщень
житлових будинків мають право на:
переобладнання і перепланування
житлових і підсобних приміщень,
балконів і лоджій за відповідними
проектами без обмеження інтересів
інших громадян, які проживають у
будинку, з дозволу власника будинку
(квартири) та орган місцевого
самоврядування, виданого в
установленому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи
належні позивачу квартири АДРЕСА_3 у м.
Миколаєві були прийняті в експлуатацію
на підставі розпорядження
адміністрації Ленінського району
Миколаївської міської ради від 16.09.2013
року №103-р були прийняті в
експлуатацію. Згідно витягу з рішення
Виконавчого комітету Миколаївської
міської ради №1243 від 27.12.2013 року (п.53)
квартирам АДРЕСА_3 які готові до
експлуатації згідно з розпорядженням
адміністрації Ленінського району
Миколаївської міської ради від 16.09.2013
року №103-р було надано адресу: АДРЕСА_5.
Також згідно Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності №18202846
від 25.02.2014 року, позивачу на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 25.02.2014 року на праві
приватної власності належить
трикімнатна квартира АДРЕСА_6
загальною площею - 88,4 кв.м. та житловою
-50,4 кв.м. Станом на 14.07.2014 року КП ММБТІ
був виготовлений технічний паспорт за
реєстровим №19957 на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_3 Позивачем укладені
відповідні договори про надання послуг
з енергопостачання, теплопостачання,
водопостачання, газопостачання та
послуг з утримання будинків та
прибудинкових території з
комунальними підприємствами, як ВАТ
«Миколаївська теплоцентраль», ПАТ
«Миколаївоблтеплоенерго», МКП
«Миколаївводоканал», ПАТ
«Миколаївгаз», ЖКП «Південь».

У даному випадку, на думку суду,
відповідачем безпідставно було
притягнуто позивача до
адміністративної відповідальності за
ч.12 ст.96 КУпАП, оскільки в її діях
відсутній склад названого
адміністративного правопорушення,
адже на момент перевірки і складання
відповідних процесуальних документів,
належні позивачу квартири АДРЕСА_3 у м.
Миколаєві вже були прийняті в
експлуатацію на підставі
розпорядження адміністрації
Ленінського району Миколаївської
міської ради від 16.09.2013 року №103-р.
Неподання позивачем відповідачу
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації ще не свідчить про те, що
його квартири не могли бути введені в
експлуатацію іншим способом - шляхом
отримання дозвільних документів на
експлуатацію квартир (квартири) від
уповноваженого на це органу місцевого
самоврядування (Адміністрації
Ленінського району Миколаївської
міської ради, Миколаївської міської
ради), що не заборонено чинним
законодавством. Адже чіткої норми яка б
регламентувала порядок прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва лише
через орган державного
архітектурно-будівельного контролю
шляхом оформлення відповідних
дозвільних документів, відсутня, що
свідчить про колізію в законодавстві
стосовно розмежування компетенції
органів місцевого самоврядування і
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю.

У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП
обов'язковою умовою притягнення особи
до адміністративної відповідальності
є наявність події та складу
адміністративного правопорушення.
Наявність події та складу
адміністративного правопорушення
доводиться шляхом подання доказів.

Як зазначено у ст. 293 КУпАП орган
(посадова особа) при розгляді скарги
або протесту на постанову по справі про
адміністративне правопорушення
перевіряє законність і
обґрунтованість винесеної постанови і
приймає одне з таких рішень: 1) залишає
постанову без зміни, а скаргу або
протест без задоволення; 2) скасовує
постанову і надсилає справу на новий
розгляд; 3) скасовує постанову і
закриває справу; 4) змінює захід
стягнення в межах, передбачених
нормативним актом про
відповідальність за адміністративне
правопорушення, з тим, однак, щоб
стягнення не було посилено.

У відповідності до ч.4 ст.70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не
проведено всебічного, повного та
об'єктивного дослідження та зібрання
фактичних даних по справі, а тому,
враховуючи вищевикладені обставини та
порушення допущенні відповідачем при
винесенні постанов, суд дійшов
висновку про обґрунтованість
твердження позивача та про
безпідставність винесених відносно
нього постанов і накладення
адміністративних стягнень.

Згідно зі ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті, суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково. Суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Оскільки відповідно до ст. 288 КУпАП,
оскарження постанов у справах про
притягнення до адміністративної
відповідальності здійснюються в
порядку Кодексу адміністративного
судочинства України, але з рахуванням
особливостей, встановлених Кодексом
України про адміністративні
правопорушення, суд вважає, що
резолютивна частина постанови про
справі повинна бути викладена в
редакції, яка узгоджується з
положеннями ст. 293 КУпАП.

Що стосується строку оскарження
вищевказаної постанови №133 по справі
про адміністративне правопорушення
від 17.07.2014 року, то він пропущений з
поважних причин, оскільки з копією
оскаржуваної постанови позивачка мала
змогу ознайомитися лише 25.07.2014 року
після закінчення запланованої поїздки
по оздоровленню малолітнього сина.
Крім того, як вбачається з долученої до
матеріалів справи ухвали судді
Миколаївського окружного
адміністративного суду Лісовської Н.В.
від 01.08.2014 року у справі №814/2222/14,
попередній представник позивача 29.07.2014
року вже подавав адміністративну
позовну заяву про скасування цієї ж
постанови, але через порушення правил
підсудності - замість місцевого
загального суду як адміністративного
суду, до Миколаївського окружного
адміністративного суду, на підставі
ст.108 КАС України позовна заява разом з
усіма доданими до неї документами була
повернута позивачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Згідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи (ч. 1 с. 87 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 87 КАС України До
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать: 1) витрати на правову
допомогу; 2) витрати сторін та їхніх
представників, що пов'язані із
прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані
із залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведенням судових
експертиз; 4) витрати, пов'язані з
проведенням огляду доказів на місці та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Позивачем надано судом квитанцію про
сплату авансу за надання юридичних
послуг у розмірі 1 000,00 грн. (арк. спр. 41).
Як зазначає позивач у позові, загальна
сума за роботу адвоката в майбутньому
буде складати 2 500,00 грн., але доказів
понесених витрат у розмірі 1 500,00
позивачем не надано.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги в
частині повернення судових витрат у
розмірі 2 573,08 грн. підлягають
задовольню лише в частині 1 073,08 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 71, 87, 94, 128, 160 - 164 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
припис Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області №224 від 03.07.2014
року про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

3. Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області № 133 від 17.07.2014
року про накладення адміністративного
стягнення у вигляді штрафу в сумі 8 500,00
грн. за правопорушення, передбачене ч. 12
ст. 96 КУпАП на ОСОБА_1.

4. Повернути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 понесені
судові витрати у розмірі 1 073,08 грн., з
яких судовий збір - 73,08 грн., сплачений
за квитанцією № 19В950768 від 05.08.2014 року та
1 000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.В. Малих