Справа № 826/14235/14
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Мазур А.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1, яка діє в інтересах
та є законним представником ОСОБА_2,
ОСОБА_3до третя особаГоловного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві в особі
Солом'янського районного відділу
ОСОБА_4провизнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії,В С Т А Н О В И
ОСОБА_1, яка діє в інтересах та є
законним представником ОСОБА_2 (2008 р.н),
ОСОБА_3 (2011 р.н.) звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві в особі Солом'янського
районного відділу про визнання
протиправним рішення відповідача,
оформленого листом від 18.07.2014 року
№10/А-217 про відмову у реєстрації за
місцем фактичного проживання
малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язання відповідача
зареєструвати місце проживання
малолітніх дітей за вказаною вище
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що вона проживає з
малолітніми дітьми у двокімнатній
квартирі чоловіка ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_1; працює у КВНЗ «Коледж культури
і мистецтва», а діти відвідують у м.
Києві КССМШ ім. Лисенка (м. Київ, вул.
Шамрила, 4) та школу-дошкільний заклад
«Радість» (м. Київ, вул. Волгоградська,
15). Позивач зареєстрована за адресою
АДРЕСА_3, за якою фактично не проживає.
Третя особа - ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1
не проживає, а мешкає у батьків, однак
чинить психологічний тиск з метою
виселення позивача разом з малолітніми
дітьми з квартири, яку в подальшому
планує продати. Рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 05.02.2014 року
підтверджено право позивача та
малолітніх дітей на користування
зазначеною квартирою та зобов'язано
ОСОБА_4 не чинити будь-яких перешкод у
користуванні даним житлом. Оскільки
позивач з малолітніми дітьми проживає
не за місцем реєстрації, на виконання
обов'язку зареєструвати місце
проживання, вона звернулася до
відповідача із заявою про реєстрацію
малолітніх дітей за місцем їх
постійного проживання за адресою:
АДРЕСА_1. Проте листом відповідача від
18.07.2014 року №10/А-217 в задоволенні заяви
відмовлено, з посиланням на те, що
відповідно до пункту 2.3. Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, затвердженого наказом МВС
України від 22.11.2012 року №1077, при
проживанні батьків за різними адресами
для реєстрації місця проживання
дитини, яка не досягла 14 років, разом з
одним з батьків надається письмова
згода другого з батьків, а також, що
згідно з вимогами статті 6 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання»,
реєстрація місця проживання особи за
заявою законного представника
здійснюється за згодою інших законних
представників. Крім того, у відмові
зазначено, що оскільки місце
реєстрації її та малолітніх дітей є м.
Глухів, то позивачці потрібно
звернутися до територіального
підрозділу Державної міграційної
служби для реєстрації їх місця
проживання, в іншому випадку із заявою
про реєстрацію повинен звернутися
батько ОСОБА_4, який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1. Також, подаючи дану
заяву позивач надала докази того, що
ОСОБА_4 відмовляється давати згоду на
реєстрацію малолітніх дітей, що
унеможливлює здійснити обов'язок щодо
реєстрації місця проживання протягом
десяти днів після прибуття до нового
місця проживання. Посилаючись на
порушення відповідачем норм Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», позивач просила задовольнити
У судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала в повному обсязі з
підстав, викладених в позовній заяві,
дала аналогічні пояснення та уточнила,
що у м. Глухові зареєстрована лише вона,
а малолітні діти за адресою: АДРЕСА_3 не
зареєстровані. З моменту народження і
до сьогодні вони фактично проживають
за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач у судові засідання не
з'явився, проте надіслав клопотання про
слухання справи у його відсутності.
Третя особа - ОСОБА_4 проти позову
заперечував, зазначивши, що вони з
позивачкою розірвали шлюб, згоди на
реєстрацію дітей у його квартирі
АДРЕСА_1 він не дає, оскільки малолітні
діти з народження разом з матір'ю
періодично проживають в м. Глухові та в
м. Києві, між ним та позивачкою постійно
виникають конфліктні ситуації. Крім
того, зауважив, що йому було відомо про
те, що діти зареєстровані разом із
позивачем у м. Глухів.
Згідно до частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи положення частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 30.10.2014
року суд ухвалив перейти до розгляду
справи в письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь у справі, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
Відносини, пов'язані зі свободою
пересування та вільним вибором місця
проживання в Україні, визначення
порядку реалізації свободи
пересування та вільного вибору місця
проживання та встановлення випадків їх
обмеження регулюються Законом України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні».
Дія Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» поширюється як
на громадян України, так і на іноземців,
осіб без громадянства, що перебувають у
країні на законних підставах.
Згідно зі статтею 3 цього Закону під
місцем проживання мають на увазі
адміністративно-територіальну
одиницю, на території якої людина
проживає більше шести місяців на рік.
Також дана стаття визначає поняття
реєстрації, під яким розуміється
внесення інформації до Єдиного
державного демографічного реєстру та
до паспортного документа про місце
проживання або місце перебування
особи із зазначенням адреси житла.
Відповідно до частин 1,3 статті 6 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», громадянин України, а також
іноземець чи особа без громадянства,
які постійно або тимчасово проживають
в Україні, зобов'язані протягом десяти
днів після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання. Реєстрація місця
проживання особи здійснюється в день
подання особою документів. Реєстрація
місця проживання за заявою особи може
бути здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання. Реєстрація місця
проживання особи за заявою законного
представника здійснюється за згодою
інших законних представників.
Згідно положення статті 11 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», реєстрація місця
проживання та місця перебування осіб
здійснюється органом реєстрації.
Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері реєстрації фізичних
осіб, затверджує відповідно до закону
порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування осіб в Україні,
зразки документів, необхідних для
реєстрації і зняття з реєстрації місця
проживання та місця перебування.
Порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів, затверджений наказом
МВС України від 22.11.2012 року №1077,
розроблений відповідно до Законів
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», «Про загальний військовий
обов'язок і військову службу» та
визначає процедуру реєстрації місця
проживання та місця перебування осіб в
Україні, зразки документів, необхідних
для реєстрації і зняття з реєстрації
місця проживання та місця перебування
(пункт 1.1. зазначеного порядку).
Відповідно до пункту 2.3. Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів, відомості про дітей віком
до 14 років, місце проживання яких
реєструється з батьками, вносяться до
заяви одного з них. Особа, яка досягла
14-річного віку, подає заяву про
реєстрацію місця проживання особисто.
При проживанні батьків за різними
адресами для реєстрації місця
проживання дитини, яка не досягла 14
років, разом з одним з батьків
надається письмова згода другого з
батьків та довідка територіального
підрозділу або адресно-довідкового
підрозділу територіального органу ДМС
України за місцем його проживання про
те, що дитина не зареєстрована разом з
Відомості про реєстрацію дитини, яка не
досягла 14 років, вносяться до картки
реєстрації того з батьків, з ким
реєструється місце проживання дитини,
та до адресної картки.
До адресно-довідкового підрозділу
територіального органу ДМС України
надсилаються відомості про реєстрацію
місця проживання того з батьків, з ким
реєструється місце проживання дитини,
у графу 14 цих відомостей вноситься
інформація про дитину (прізвище, ім'я,
по батькові, стать, дата і місце
Так, в судовому засіданні встановлено
та підтверджено матеріалами справи, що
07.11.2005 року між позивачем ОСОБА_1 та
третьою особою по справі ОСОБА_4 було
укладено шлюб, що підтверджується
наявним у справі Свідоцтвом про шлюб.
Рішенням Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 13.10.2014 року
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було
розірвано.

Разом з тим, вищезазначеним рішенням
спільних малолітніх дітей сторін,
ОСОБА_2, 2008 року народження, та ОСОБА_3,
2011 року народження, що підтверджено
Свідоцтвом про народження ОСОБА_2 від
10.07.2008 року НОМЕР_1 та ОСОБА_3 від 15.09.2011
року НОМЕР_2, залишено проживати з
матір'ю.

Як убачається з матеріалів справи,
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
05.02.2014 року у справі №22-2405/14 за позовом
ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах
дітей Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, про усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням, встановлення сервітуту та
зобов'язання вчинити певні дії
зобов'язано ОСОБА_4 не чинити будь-яких
перешкод ОСОБА_1 та дітям ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у користуванні квартирою №59 в
житловому будинку №31 по вул.
Волгоградській у м. Києві.

Положеннями статті 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року
передбачено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують, щоб
установи, служби і органи,
відповідальні за піклування про дітей
або їх захист, відповідали нормам,
встановленим компетентними органами,
зокрема, в галузі безпеки й охорони
здоров'я та з точки зору численності і
придатності їх персоналу, а також
компетентного нагляду.

Згідно статті 18 Закону України «Про
охорону дитинства» держава забезпечує
право дитини на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Як зазначила позивачка та встановлено
в судовому засіданні, малолітні ОСОБА_2
та ОСОБА_3 разом із матір'ю - ОСОБА_1
проживають за адресою: АДРЕСА_1., ОСОБА_4
в зазначеній квартирі не проживає.

Це підтверджується, зокрема, довідкою
Київської середньої спеціалізованої
музичної школи-інтернату ім.
М.В.Лисенка (м. Київ, вул. Шамрила, 4) від
22.09.2014 року №259 про те, що ОСОБА_2,
навчається у 1-Б класі, всіма
організаційними та фінансовими
питаннями дитини опікується мати;
довідкою спеціалізованої школи -
дитячого садка «Радість» (м. Київ, вул.
Волгоградська, 15-А) №75 від 24.09.2014 року
про те, що ОСОБА_3 з 2013 року по
теперішній час відвідує даний заклад.

Відповідно до довідки про реєстрацію
місця проживання або місця перебування
фізичної особи від 14.10.2014 року №2554,
виданої Глухівським МС УДМС України в
Сумській області та довідки
Глухівського ЖРЕП від 13.10.2014 року №1750,
позивачка зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_3, діти разом з нею не
зареєстровані. Факту, що діти не мають
реєстрації місця проживання, третьою
особою також не спростовано.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як вбачається, відповідач відмовив
позивачу у реєстрації місця проживання
її неповнолітніх дітей за адресою:
АДРЕСА_1 та взяття на облік у вказану
квартиру, про що повідомив листом від
18.07.2014 року за №10/А-217. Підставою для
відмови у реєстрації за вказаною вище
адресою малолітніх дітей стало те, що у
вказаній квартирі зареєстрований
батько дітей - ОСОБА_4, який не звертався
щодо такої реєстрації та згоди не
надав.

Однак, відповідачем не були враховані
суттєві обставини, зокрема, те, що
малолітні діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 фактично
проживають за адресою: АДРЕСА_1,
відвідують навчальні заклади у м.
Києві, їм надають медичне та соціальне
обслуговування за їх фактичним місцем
проживання.

Крім того, відповідача було
повідомлено про те, що рішенням суду
батька дітей зобов'язано не чинити
перешкоди у користуванні вказаною вище
квартирою, що в свою чергу свідчить про
небажання батька зареєструвати
малолітніх дітей у згаданій вище
квартирі та виключає можливість
надання ним такої згоди, і, як наслідок,
унеможливлює здійснення позивачкою
обов'язку зареєструвати місце
проживання дітей відповідно до статті 6
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

За таких обставин, з'ясувавши фактичні
обставини справи та проаналізувавши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що рішення відповідача не
відповідає критеріям обґрунтованості,
оскільки прийняте суб'єктом владних
повноважень враховуючи обставини, на
обов'язковість урахування яких прямо
вказує закон, проте, без урахування
обставин, що мають значення у
конкретній ситуації, зокрема,
наявність центру життєвих інтересів
малолітніх дітей саме в місті Києві, що
підтверджено як матеріалами справи,
так і в судовому засіданні.

Крім того, відмова у реєстрації
малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийнята
Солом'янським районним відділом
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві з порушенням принципу
пропорційності - без урахування
інтересів малолітніх дітей та без
дотримання необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), оскільки метою
дотримання цього принципу є досягнення
розумного балансу між публічними
інтересами, на забезпечення яких
спрямовані рішення або дії суб'єкта
владних повноважень, та інтересами
конкретних осіб, що має важливе
значення у вирішенні даного спору.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі, оскільки рішення,
прийняте відповідачем, не відповідає
всім критеріям оцінювання, якими
відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд керується, оцінюючи рішення
суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 69, 70, 71 та 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним рішення
Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві в особі Солом'янського районного
відділу, оформлене листом від 18.07.2014
року №10/А-217, про відмову у реєстрації
малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві в особі Солом'янського
районного відділу зареєструвати місце
проживання малолітніх ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_7 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 за
адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.С. Мазур