Справа № К/9991/35910/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/35910/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області, третя особа -
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі міста Луганська,
про визнання незаконними дій,
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, за касаційною скаргою
Головного управління Пенсійного фонду
України в Луганській області на
постанову Ленінського районного суду
міста Луганська від 22 грудня 2009 року та
ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 13 травня 2010 року, -

встановив:

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом, у якому просив визнати
дії Головного управління Пенсійного
фонду України в Луганській області в
частині відмови у нарахуванні та
виплаті йому пенсії по Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон №
796-XII) неправомірними, зобов'язати
відповідача нарахувати і виплатити
йому пенсії у відповідності до статей
50, 54 Закону № 796-XII у розмірах 8
мінімальних пенсій за віком та 75%
мінімальної пенсії за віком, з
подальшим перерахунком пенсії згідно
частини 3 статті 67 вказаного Закону.

Постановою Ленінського районного суду
міста Луганська від 22 грудня 2009 року,
залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Луганської області
від 13 травня 2010 року, позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
Головного управління Пенсійного фонду
України в Луганській області в частині
відмови у нарахуванні та виплаті
позивачеві пенсії по Закону № 796-XII.
Зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити пенсію ОСОБА_4 відповідно до
статті 54 Закону № 796-XII у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та згідно
статті 50 вказаного Закону в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Головне управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Ленінського районного суду міста
Луганська від 22 грудня 2009 року та
ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 13 травня 2010 року і прийняти
нове рішення про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі.

Позивач подав письмове заперечення на
зазначену касаційну скаргу, просить
таку залишити без задоволення, а
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій - в силі.

Касаційна скарга Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач ОСОБА_4 має
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, є інвалідом II групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
виконанням обов'язків військової
служби по ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС. Позивач
перебуває на обліку в Головному
управлінні Пенсійного фонду України в
Луганській області та звертався до
цього управління із заявою про зміну
порядку нарахування отриманої ним
пенсії, призначеної відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі -
Закон № 2262-XII), на пенсію, яка
передбачена Законом № 796-XII, однак йому
було запропоновано звернутися із
відповідною заявою до районного
управління Пенсійного фонду України за
місцем проживання.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з того, що дії
Головного управління Пенсійного фонду
України в Луганській області в частині
відмови у нарахуванні та виплаті
позивачеві пенсії по Закону № 796-XII є
неправомірними, і відповідач
зобов'язаний нарахувати та виплатити
ОСОБА_4 пенсію у відповідності до
статей 50, 54 Закону № 796-XII у розмірах 8
мінімальних пенсій за віком і 75%
мінімальної пенсії за віком.

З листа Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області від 1 грудня 2008 року за вихідним
№ 3023/т-14 (а.с. 17-18) вбачається, що з 29
травня 2008 року ОСОБА_4 призначено
пенсію по інвалідності ІІ групи (до
цього часу одержував пенсію за вислугу
років) відповідно до пункту «а» статті
21 Закону № 2262-XII.

У листі від 30 грудня 2008 року за вихідним
№ 7175/26-1 (а.с. 4-5) відповідач вказує, що
ОСОБА_4 призначена державна пенсія за
його вибором згідно Закону № 2262-XII та
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до Закону № 796-XII.

В обох листах позивачеві було
запропоновано звернутися до районного
управління Пенсійного фонду України за
місцем проживання щодо попереднього
розрахунку розміру пенсії,
передбаченої Законом № 796-XII.

У матеріалах справи міститься копія
протоколу Управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі міста
Луганська від 2 вересня 2009 року № 639 за
заявою ОСОБА_4 від 2 вересня 2009 року про
призначення пенсії (а.с. 19).

Відповідно до статті 11 Закону № 2262-XII
умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення військовослужбовців,
осіб, які мають право на пенсію за цим
Законом, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом № 796-XII і Законом
№ 2262-XII.

Статтею 7 Закону № 2262-XII (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором.

У порушення вимог частин 4, 5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, які зобов'язують суд до
активного вжиття заходів щодо
з'ясування обставин справи, та всупереч
вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості
судового рішення, суди першої та
апеляційної інстанцій не перевірили
належним чином доводи Головного
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області, що позивач отримує
державну пенсію на підставі Закону №
2262-XII, і зобов'язуючи відповідача
нарахувати та виплатити ОСОБА_4 пенсію
відповідно до статті 54 Закону № 796-XII у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та згідно статті 50 вказаного Закону в
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком,
суд першої інстанції не вказав у
резолютивній частині постанови за який
період необхідно здійснити
нарахування і виплату пенсії, та не
з'ясував, яку із державних пенсій
позивач отримував у цей період, а також
суд першої інстанції, як і апеляційний
суд, не врахував та не висловив
правової позиції щодо застосування
Положення про головні управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 27 червня 2002 року № 11-2
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 12 липня 2002 року за № 581/6869),
відповідно до якого зазначене
управління здійснює призначення
(перерахунок) та виплату пенсії
виключно військовослужбовцям, особам
рядового і начальницького складу та
іншим особам, які мають право на пенсію
згідно із Законом № 2262-ХІІ. У решті
випадків функції щодо призначення
(перерахунку) та виплати пенсії іншим
категоріям осіб в порядку,
встановленому чинним законодавством,
здійснюють районні управління
відповідно до Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30 квітня
2002 року № 8-2 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 21 травня
2002 року за № 442/6730).

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи
відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи суду слід взяти до уваги
викладене в цій ухвалі, всебічно, повно
й об'єктивно встановити
обставини, які підлягають доведенню в
судовому процесі відповідно до
предмету спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду
міста Луганська від 22 грудня 2009 року та
ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 13 травня 2010 року -
скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4
до Головного управління Пенсійного
фонду України в Луганській області,
третя особа - Управління Пенсійного
фонду України в Артемівському районі
міста Луганська, про визнання
незаконними дій, зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії -
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.