Справа № 818/2490/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 р.Справа № 818/2490/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
01.10.2014р. по справі № 818/2490/14

за позовом ОСОБА_1

до Роменської виправної колонії №
56 управління Державної пенітенціарної
служби України в Сумській області

про визнання дій незаконними та
стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач), звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Роменської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Сумській області (№56)
(далі по тексту також відповідач), в
якому просив суд:

- визнати незаконними дії Роменської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Сумській області (№56) щодо
перегляду кореспонденції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20.05.2014 року;

- стягнути з Роменської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Сумській області (№56) моральну шкоду в
сумі 2000 (дві тисячі) гривень, заподіяну
внаслідок порушення прав позивача;

- відповідно до ч.4 ст. 11 КАС України
витребувати у Роменської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Сумській області (№56) журнал обліку
заяв, скарг і пропозицій засуджених
СДПВ-1 №814 та журнал обліку вихідної
кореспонденції відповідача за 2014 рік.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 01.10.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи, а
також невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив скасувати
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 01.10.2014 року
та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Колегія суддів, відповідно до ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач є засудженим та
відбуває покарання у Роменській
виправній колонії Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Сумській області №56 з 04.05.2005
року.

Під час перебування у Роменській
виправній колонії № 56 управління
Державної пенітенціарної служби
України в Сумській області позивач
неодноразово звертався із листами та
скаргами на рішення судів, в тому числі
і на рішення Апеляційного суду м. Києва
від 29.04.2014 року у справі №757/18830/13-ц
(номер провадження 22-ц-796/4004/2014), на яку
він подав касаційну скаргу 20.05.2014 року.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з безпідставності та
необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції на
підставі такого.

Згідно з ст. 1 Кримінально-виконавчого
кодексу України (далі - КВК України)
кримінально-виконавче законодавство
України регламентує порядок і умови
виконання та відбування кримінальних
покарань з метою захисту інтересів
особи, суспільства і держави шляхом
створення умов для виправлення і
ресоціалізації засуджених,
запобігання вчиненню нових
кримінальних правопорушень як
засудженими, так і іншими особами, а
також запобігання тортурам та
нелюдському або такому, що принижує
гідність, поводженню із засудженими.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 113 КВК України
засудженим дозволяється одержувати і
відправляти листи і телеграми за свій
рахунок без обмеження їх кількості.

Листування між перебуваючими в місцях
позбавлення волі засудженими, які не є
родичами, допускається тільки з
дозволу адміністрації колонії.

Кореспонденція, яку одержують і
надсилають засуджені до відбування
покарання у виправних колоніях
мінімального рівня безпеки із
загальними умовами тримання,
середнього та максимального рівня
безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені
адресують Уповноваженому Верховної
Ради України з прав людини,
Європейському суду з прав людини, а
також іншим відповідним органам
міжнародних організацій, членом або
учасником яких є Україна,
уповноваженим особам таких
міжнародних організацій, до суду та
прокуророві, перегляду не підлягає і
надсилається за адресою протягом доби
з часу її подачі. Кореспонденція, яку
засуджені одержують від зазначених
органів та осіб, перегляду не підлягає.

Крім того, аналогічна норма міститься і
в Інструкції з організації перегляду
кореспонденції (листування) осіб, які
тримаються в установах виконання
покарань та слідчих ізоляторах,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.07.2013 року №1304/5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02.07.2013 року за №1110/23642 (далі по
тесту - Інструкція).

Так, пунктом 4 розділу І вказаної
Інструкції передбачено, що відповідно
до вимог статті 7 Закону України "Про
попереднє ув'язнення" і статті 113
Кримінально-виконавчого кодексу
України скарги, заяви, клопотання і
листи (кореспонденція) осіб, узятих під
варту, та засуджених, які відбувають
покарання у виправних колоніях
мінімального рівня безпеки із
загальними умовами тримання,
середнього та максимального рівня
безпеки, підлягають перегляду, за
винятком випадків, передбачених
абзацом другим цього пункту.

Кореспонденція, яку засуджені чи особи,
взяті під варту, адресують
Уповноваженому Верховної Ради України
з прав людини, Європейському суду з
прав людини, а також іншим відповідним
органам міжнародних організацій,
членом або учасником яких є Україна,
уповноваженим особам таких
міжнародних організацій та прокурору
чи захиснику у кримінальному
провадженні, що здійснює свої
повноваження відповідно до
Кримінального процесуального кодексу
України, перегляду не підлягає і
надсилається за адресою протягом доби
з часу її подачі. Кореспонденція, яку
засуджені та особи, взяті під варту,
одержують від зазначених органів та
осіб, перегляду не підлягає.

Відповідно до п. 3, 5 Інструкції
рекомендовані листи, листи з
оголошеною цінністю, кореспонденція,
передбачена абзацом другим пункту 4
розділу І цієї Інструкції, та листи, що
містять відомості про смерть близьких
або інші термінові повідомлення, що
надходять з поштових відділень або
надсилаються за реєстром, реєструються
окремо у журналі обліку кореспонденції
осіб, які тримаються в установі
виконання покарань (слідчому
ізоляторі), форма якого визначена в
додатку 2 до цієї Інструкції (далі -
Журнал).

Кореспонденцію, зазначену в абзаці
другому пункту 4 розділу І цієї
Інструкції, засуджені чи особи, взяті
під варту, особисто запечатують у
конверти (із зазначенням адресата). У
разі відсутності у відправника
конверта адміністрація установи
виконання покарань (слідчого
ізолятора) забезпечує засудженого
(особу, взяту під варту) конвертом та
поштовою маркою.

Така кореспонденція перегляду не
підлягає і надсилається адресату
протягом доби з часу її подачі.
Кореспонденція, що надійшла від
зазначених в абзаці другому пункту 4
розділу І цієї Інструкції органів
(осіб), засудженим (особам, узятим під
варту) вручається протягом доби у
запечатаному вигляді (конверті).

Зазначена вхідна та вихідна письмова
кореспонденція у закритому вигляді
реєструється в Журналі з приміткою
"Закритий конверт". Помітки чи написи на
зазначеній кореспонденції не
проставляються, якщо це не передбачено
діючими поштовими правилами.

Згідно з п. 45 Правил внутрішнього
розпорядку установ виконання покарань,
затверджених Наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 25.12.2003 року N 275
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 31.12.2003 року за №1277/8598)
звернення, адресовані до державних і
громадських організацій та на ім'я
посадових осіб, адміністрація установ
в обов'язковому порядку супроводжує
листами.

Звернення, подані в письмовому вигляді,
реєструються у канцелярії установи і
не пізніше як у триденний строк
відправляються адресатам.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що його
кореспонденція відкривалась та
переглядалась відповідачем, що
вбачається із супровідного листа, в
якому відображено зміст касаційної
скарги, назву адресата, його
персональні дані та кількість аркушів.

Однак, як свідчать матеріали справи,
відповідно до супровідного листа від
20.05.2014 року за №15/К-33 до касаційної
скарги, поданої до канцелярії установи,
а також витягу з Журналу №814 обліку
заяв, звернень та скарг засуджених
сектору ДПВ та Журналу №533 реєстрації
скарг засуджених вбачається, що 20.05.2014
року позивач передав кореспонденцію
для відправлення у незапечатаному
вигляді інспектору установи,
повідомивши про її зміст та кількість
додатків, що підтверджується його
особистим підписом в графі 195 Журналу
№814 та на копії супровідного листа до
касаційної скарги.

Щодо доводів позивача про те, що
касаційна скарга від 20.05.2014 року
подавалася ним в запечатаному вигляді
(конверті), а відповідачем було
здійснено незаконні дії щодо перегляду
його кореспонденцій, колегія суддів
зазначає, що єдиним доказом міг би бути
відповідний поштовий конверт, в якому
містилася касаційна скарга, при цьому,
який ще не отриманий та не відкритий
адресатом, адже тільки за наявності
такого конверту можна встановити
шляхом проведення експертизи, чи
відкривався він після того, як був
запечатаний відправником особисто.

З огляду на викладене, твердження
позивача про відправлення
кореспонденції у закритому конверті
спростовуються матеріалами справи,
зокрема, витягом із журналу обліку
заяв.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачем по справі не було надано
обґрунтованих доказів щодо
незаконності дій Роменської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Сумській області (№56) щодо перегляду
кореспонденції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20.05.2014 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з
Роменської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Сумській області (№56)
моральної шкоди в сумі 2000 (дві тисячі)
гривень, заподіяну внаслідок порушення
прав позивача, колегія суддів зазначає
таке.

Статтею 56 Конституції України
передбачено право кожного на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Таким чином, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Колегія суддів вважає, що позивачем по
справі не було надано обґрунтованих
доказів порушення його прав
незаконними діями відповідача, які б
призвели заподіяння моральної шкоди.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відсутній причинно - наслідковий
зв'язок між діями відповідача та
моральною шкодою, яка була завдана
позивачу по справі.

Колегія суддів вважає за необхідне
зауважити на те, що доводи позивача про
заподіяння йому моральної шкоди та
погіршення стану здоров'я після
відправлення кореспонденції
відповідачем спростовуються
посиланнями самого позивача на
наявність у нього захворювання на
гіпертонію з 2012р. (а.с.5 звор.бік) та
наданою до матеріалів справи копії
довідки медичної частини установи
відповідача від 13.06.2014р. за № 4/2102 про те,
що позивач за медичною допомогою не
звертався, звернень щодо погіршення
стану здоров'я не надходило (а.с.18).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем по справі не було доведено
обґрунтованість та правомірність
позовних вимог, а тому погоджується з
рішенням суду першої інстанції про
відмову у задоволенні
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 01.10.2014 року відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
відповідача.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 01.10.2014р. по
справі № 818/2490/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)П’янова
Я.В.Судді(підпис) (підпис) Зеленський
В.В. Чалий І.С.