Справа № 2а/1570/7073/2011
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м.
Київ К/800/1966/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Державної фінансової
інспекції в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року у справі за позовом ПАТ
"Українське Дунайське пароплавство" до
Державної фінансової інспекції в
Одеській області, Об'єднаної
Білгород-Дністровської державної
фінансової інспекції про визнання
протиправними дій,-

в с т а н о в и л а:

ПАТ "Українське Дунайське
пароплавство" звернулось в суд з
позовом до Державної фінансової
інспекції в Одеській області,
Об'єднаної Білгород-Дністровської
державної фінансової інспекції, в
якому просило: визнати протиправним та
скасувати рішення Об'єднаного
Білгород-Дністровського
контрольно-ревізійного відділу -
пункти 4, 5, 6, 7, 10, 11, 17 та 18 вимог по
усунення порушень законодавства,
виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
позивача від 09 серпня 2011 року №920-30/494;
визнати протиправними дії Об'єднаного
Білгород-Дністровського
контрольно-ревізійного відділу щодо
зобов'язання позивача вжити заходів
щодо розірвання контрактів на продаж
суден на злам №333-LD, 334-LD від 30 серпня 2010
року з National Trading Corporation Limited (Гонконг,
КНР) та № 427-OUI від 18 листопада 2010 року з
Friendship Investmen SRL Constanta-Romania та у разі
незгоди інших сторін контракту,
звернутись до суду з позовом про
визнання їх недійсними; визнати
відсутність компетенції (повноважень)
Об'єднаного Білгород Дністровського
контрольно-ревізійного відділу
стосовно визначення коду №
"відходи та брухт чорних металів,
несортовані", визначення правильності
нарахування та повноти сплати
вивізного мита під час вивезення суден
"Рышканы", "Ружаны" за межі митної
території України.

Позов мотивовано тим, що вимоги щодо
усунення виявлених під час ревізії
порушень законодавства з боку позивача
є протиправними, оскільки жодних
порушень позивач не вчиняв.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року, позовні вимоги задоволено
частково: визнано протиправними та
скасовані пункти 4, 6, 7, 10, 17, 18 вимоги
Об'єднаного Білгород-Дністровського
контрольно-ревізійного відділу про
усунення порушень, виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
позивача від 09 серпня 2011 року №920-30/494;
визнано протиправним та скасовано
пункт 5 вимоги Об'єднаного
Білгород-Дністровського
контрольно-ревізійного відділу про
усунення порушень, виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
позивача від 09 серпня 2011 року №920-30/494 в
частині зобов'язання провести
претензійно-позовну роботу щодо
повернення зайво виплачених сум коштів
та проведення перерахунку та
відповідної взаємозвірки щодо сум
внесків до державних цільових фондів
та повернення зайво сплачених коштів у
сумі 94 139,61 грн.; визнано протиправними
дії Об'єднаної Білгород-Дністровської
ДФІ щодо зобов'язання позивача вжити
заходів щодо розірвання контрактів на
продаж суден на злам № 333- LD, 334-LD від 30
серпня 2010 року з National Trading Corporation Limited
(Гонконг, КНР) та № 427-OUI від 18 листопада
2010 року з Friendship Investmen SRL Constanta-Romania та у
разі незгоди інших сторін контракту,
звернутись до суду з позовом про
визнання їх недійсними; у задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Державна фінансова
інспекція в Одеській області
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права в частині пунктів
4-7, 10, 11, 17 оскаржуваної вимоги, просить
рішення скасувати в частині
задоволених позовних вимог та
відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, з 28 березня 2011
року по 24 червня 2011 року Об'єднаним
Білгород-Дністровським
контрольно-ревізійним відділом
Контрольно-ревізійного управління в
Одеській області була проведена
ревізія фінансово-господарської
діяльності позивача за період з 01
квітня 2009 року по 31 грудня 2010 року, за
результатом якої складено акт ревізії
від 04 липня 2011 року № 920-15/35.

Листом від 14 липня 2011 року позивачем
було направлено зауваження та
заперечення на вищевказаний акт
ревізії, за результатом розгляду яких
було отримано висновки на заперечення
від 04 серпня 2011 року № 15-05-34-14/7220.

09 серпня 2011 року Об'єднаним
Білгород-Дністровським
контрольно-ревізійним відділом
Контрольно-ревізійного управління в
Одеській області було видано лист №
920-30/494 про усунення порушень
законодавства, виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
позивача.

16 серпня 2011 року Об'єднаним
Білгород-Дністровським
контрольно-ревізійним відділом
Контрольно-ревізійного управління в
Одеській області листом № 920-15/523 було
внесено зміни та уточнення до
вищезазначеної вимоги.

В пункті 4 вимоги зазначено, що в
порушення вимог статті 9 Закону України
"Про колективні договори і угоди" та
колективного договору на 2006-2009 роки зі
змінами на 2010 рік пароплавством
безпідставно нараховано та виплачено
працівникам, нагородженим нагородами,
персональних надбавок, виплата яких
передбачалася умовами колективного
договору на 2005 рік, що призвело до
зайвих витрат на загальну суму 255254,79
грн., в результаті чого зайво
перераховано до державних цільових
фондів нарахувань на заробітну плату у
загальній сумі 100902, 21 грн. З урахуванням
зазначеного відповідач вимагає
провести претензійно-позовну роботу
щодо повернення зайво виплачених сум
коштів. В іншому випадку стягнути з
осіб, винних у зайвих грошових
виплатах, кошти у сумі 255254,79 грн. у
порядку та розмірах, встановлених
статтями 133-136 Кодексу законів про працю
України, а також провести перерахунок
та відповідні взаємозвірки щодо сум
внесків до державних цільових фондів
та повернути зайво сплачені кошти у
розмірі 100902,21 грн. (або зарахувати в
рахунок майбутніх платежів); в іншому
випадку стягнути з особи, винної у
зайвих грошових виплатах, кошти у сумі
100902,21 грн. у порядку та розмірах,
встановлених статтями 133-136 Кодексу
законів про працю України.

В пункті 5 вимоги зазначено, що в
порушення вимог статті 5 Закону України
"Про колективні договори і угоди" та
частини першої статті 75 Господарського
кодексу України, працівникам позивача
безпідставно нараховано та виплачено
заохочень за виконання важливих
виробничих завдань у загальній сумі
17120,5 грн., в результаті чого зайво
нараховано та сплачено внесків до
державних цільових фондів на загальну
суму 6762,6 грн., у зв'язку з чим відповідач
вимагає провести претензійно-позовну
роботу щодо повернення зайво
виплачених сум коштів. В іншому випадку
стягнути з особи, винної у зайвих
грошових виплатах, кошти у сумі 17120,5
грн. у порядку та розмірах,
встановлених статтями 133-136 Кодексу
законів про працю України, а також
провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та повернути
зайво сплачені кошти у сумі 100902,21 грн.
(або зарахувати в рахунок майбутніх
платежів). В іншому випадку стягнути з
особи, винної в зайвих грошових
виплатах, кошти у сумі 6762,6 грн. у
порядку та розмірах, встановлених
статтями 133-136 Кодексу законів про працю
України.

В пункті 6 зазначено, що в порушення
пункту 12 П(С)БО 11 "Зобов'язання",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 січня 2000 року №
20, та Інструкції про застосування Плану
рахунків бухгалтерського обліку
активів, капіталу, зобов'язань і
господарських операцій підприємств і
організацій, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від 30
листопада 1999 року № 291, по
бухгалтерському обліку позивача не
відображено поточні зобов'язання по
розрахункам за нарахованими
відсотками за користування коштами,
отриманими у кредит згідно з договором
від 27 березня 1998 року № ФВО-4/145,
укладеним з Національним банком
України, та додатковою угодою від 16
серпня 2002 року № 13-333/33/283, що призвело до
заниження в обліку кредиторської
заборгованості станом на 01 січня 2011
року на суму 5565143,68 грн. У зв'язку з цим
висунута вимога поновити в обліку
кредиторську заборгованість по
розрахункам за нарахованими
відсотками за користування коштами,
отриманими у кредит, у загальній сумі
5565143,68 грн.

В пункті 7 вимоги зазначено, що в
порушення вимог пунктів 7, 8 П(С)БО 21
"Вплив змін валютних курсів",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 10 серпня 2000 року №
193, внаслідок непроведення перерахунку
заборгованості по кредиту в іноземній
валюті, із використанням валютного
курсу на дату балансу за договором,
укладеним з НБУ від 27 березня 1998 року №
ФВО-4/145, по обліку пароплавства за
станом на 01 січня 2011, суму
заборгованості по довгостроковим
кредитам занижено на 106810695,61 грн., у
зв'язку з чим висунута вимога поновити
в обліку заборгованість по
довгостроковим кредитам у сумі 106810695,61
грн.

В пункті 10 вимоги зазначено, що в
порушення вимог статей 509, 610 Цивільного
кодексу України без проведення
належної претензійно-позовної роботи з
ТОВ "Березка", ВАТ "ЕРА", ТОВ "Армсервіс",
Представництво Сиуандер (Кіпр), ДП СВТФ
"Укробронекспорт" в грудні 2010 року
пароплавством списано на збитки
дебіторську заборгованість, термін
давності якої минув, у загальній сумі
476115,79 грн., з якої: ТОВ "Березка" - 9600,00
грн., ВАТ "ЕРА" - 50000,00 грн., ТОВ
"Армсервіс" - 11033,10 грн., Представництво
Сиуандер (Кіпр) - 400682,79 грн., ДП СВТФ
"Укробронекспорт" - 4800,00 грн., у зв'язку з
чим висунута вимога стягнути з осіб,
винних у нездійсненні
претензійно-позовної роботи, за шкоду,
заподіяну державному підприємству на
суму 476115,79 грн., у порядку та розмірі,
встановлених статтями 130-136 Кодексу
законів про працю України.

В пункті 11 вимоги зазначено, що в
порушення вимог абзацу 2 статті 84
Положення про закупівлю товарів, робіт
і послуг за державні кошти,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2008 року
№ 921, пункту 1 статті 193 Господарського
кодексу України поставка
товарно-матеріальних цінностей ТОВ
"Промислові мастила" здійснювалася за
цінами, які відрізняються від умов
тендерної пропозиції та цін,
передбачених в укладеному договорі, в
результаті чого зайво сплачено коштів
у загальній сумі 461033,63 грн. З цього
приводу відповідачем висунута вимога
провести претензійно-позовну роботу з
ТОВ "Промислові мастила" щодо
відшкодування зайвих виплат шляхом
повернення коштів у загальній сумі
461033,63 грн.

В пункті 17 вимоги зазначено, в
порушення вимог частини третьої статті
9 Закону України "Про металобрухт",
пункту 22 постанови Кабінету міністрів
України від 08 листопада 2007 року № 1314
Про затвердження Порядку списання
об'єктів державної власності,
внаслідок укладання Стандартних
контрактів BIMCO, кодова назва DEMOLISCHON, №
333-LD, № 334-LD від 30 серпня 2010 року з National
Trading Corporation limited (Гонконг, КНР) та № 427 OUI
від 18 листопада 2010 року з FRIENDSHIP INVESTMEN SRL.
Constanta -Romania, які з боку позивача
підписані головою
Правління-президентом Розвозчиковим
Ю.Ф., здійснено вивезення суден
"Ришкани", "Ружани" 10 вересня 2010 року за
межі митної території України у режимі
"експорт 10" за задекларованим кодом №
української класифікації
товарів зовнішньоекономічної
діяльності як "судна, призначені на
злам" за нульовою ставкою мита замість
коду № "відходи та брухт чорних
металів, несортовані", внаслідок чого
Державному бюджету України завдано
матеріальної шкоди (збитків) від
недотримання вивізного мита на
загальну суму 95728,242 EUR, що у перерахунку
на валюту України за курсом НБУ складає
974,61 тис. грн., у зв,язку з чим відповідач
вимагає вжити заходи щодо розірвання
контрактів на продаж суден на злам, а у
разі незгоди інших сторін контракту -
звернутися до суду з позовом про
визнання їх недійсними.

В пункті 18 вимоги зазначено, що в
порушення пункту 3.1. Статуту позивача,
пункту 4 П(С)БО 14 "Оренда", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 31 грудня 1999 року № 318, при укладанні
договору уніфікованого загального
чартеру від 01 грудня 2009 року № 366 MF
Пароплавством не здійснено
економічного обґрунтування
доцільності застосування ставки у
розмірі нижче, чим фактичні витрати по
т/х "Сергей Грицевець", що призвело до
недоотримання доходів на загальну суму
181432,50 грн., у зв'язку з чим позивачу
висунуто вимоги внести зміни до
договору уніфікованого загального
чартеру від 01 грудня 2009 року № 366 MF щодо
передачі судна фрахтівнику "E.A.Corporation" в
чартер за економічно обґрунтованими
ставками та стягнути з осіб, винних у
заниженні фрахтових ставок, шкоду у
порядку та розмірі, встановленому
статтями 130-136 Кодексу законів про працю
України.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що відносно пункту 4
вимоги відповідачами не було надано
жодного доказу протиправності дій
позивача щодо безпідставного
нарахування та виплати працівникам
персональних надбавок, а позивач
навпаки довів суду правомірність
нарахування та виплати вказаних
надбавок.

Що стосується пункту 5 вимоги, судами
зазначено, що відповідно до статті 130
Кодексу законів про працю України
працівники повинні нести матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків, в межах і порядку,
передбачених законодавством і за умови
за умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника, однак
вимога про проведення перерахунку
зайво сплачених коштів у сумі 100 902,21
грн. є необґрунтованою, так як вона не
підтверджується обставинами справи,
оскільки в акті ревізії встановлено, що
внаслідок необґрунтованих витрат по
заробітній платі зайво нараховано та
сплачено внесків до державних цільових
фондів у сумі 6 762,6 грн. за період 9
місяців 2009 року.

Відносно пункту 6 вимоги судами
попередніх інстанцій зазначено, що
згідно акту ревізії відповідач
розглядає заборгованість позивача
перед Національним банком України як
заборгованість за кредитним договором,
однак в дійсності заборгованість
позивача виникла у зв'язку з погашенням
Національним банком України, як
гарантом виконання пароплавством
зобов'язань, векселів, безумовне
зобов'язання щодо сплати яких існувало
у пароплавства, у зв'язку з чим Банк
користується правом виписати
переказні векселі на пароплавство.

Відносно пункту 7 вимоги судами
зазначено, що позивач не отримував
кредитні кошти від Національного банку
України, а відтак у нього не виникало
заборгованості по довгостроковим
кредитам.

Щодо пункту 10 вимоги, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що списання
безнадійної дебіторської
заборгованості є обґрунтованим та
здійснено в порядку, визначеному
чинним законодавством.

Відносно пункту 11 вимоги судами
попередніх інстанцій зазначено, що
позивачем не надано жодних доказів
щодо проведення процедури запиту
цінових пропозицій (котирувань), або
будь якого іншого правового
обґрунтування проведення закупівель
паливно-мастильних матеріалів за
іншими ніж передбачалось договором
цінами.

Щодо пункту 17 вимоги суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що
суховантажні судна не є військовими
кораблями, а таким чином на них не
розповсюджується положення
законодавства щодо заборони експорту
списаних на металобрухт кораблів в
нерозібраному стані. Крім того
визначення коду української
класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності
товару, що був експортований, є
компетенцією митних органів.

Відносно пункту 18 вимоги судами
попередніх інстанцій зазначено, що
відповідач, вказуючи про порушення
позивачем, що полягає у нездійсненні
економічного обґрунтування
доцільності застосування ставки у
розмірі нижчому фактичних витрат під
час укладання вищезгаданого договору,
не зазначив якою нормою законодавства
передбачена необхідність складання
такого обґрунтування.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково не погоджується з висновками
судів першої та апеляційної інстанцій,
виходячи з наступного.

Відносно пункту 4 вимоги щодо
безпідставного нарахування та виплати
позивачем працівникам, нагородженим
нагородами, персональних надбавок,
виплата яких передбачалася умовами
колективного договору на 2005 рік, що
призвело до зайвих витрат на загальну
суму 255 254,79 грн., в результаті чого зайво
перераховано до державних цільових
фондів нарахувань на заробітну плату у
загальній сумі 100 902, 21 грн., колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України
"Про колективні договори і угоди"
колективний договір, угода укладаються
на основі чинного законодавства,
прийнятих сторонами зобов'язань з
метою регулювання виробничих, трудових
і соціально-економічних відносин і
узгодження інтересів трудящих,
власників або уповноважених ними
органів.

Колективний договір укладається на
підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності і господарювання, які
використовують найману працю і мають
право юридичної особи.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 06 червня 2003 року було
підписано колективний договір ВАТ
"Українське Дунайське пароплавство" на
2003-2004 роки, який був зареєстрований
Ізмаїльським міськвиконкомом 10 липня
2003 року за номером 590.

20 травня 2005 року були прийняті
доповнення та зміни до колективного
договору на 2005 рік, які були
зареєстровані 10 червня 2005 року
Ізмаїльським міськвиконкомом за № 730,
та яким передбачено доповнити
колективний договір пунктом 3.30
наступного змісту: "виплачувати
робітникам пароплавства: при
нагородженні урядовими нагородами
(орденами, медалями, Почесною грамотою
КМУ), присвоєння звання "Заслужений
робітник транспорту України"
одноразову винагороду у розмірі трьох
посадових окладів та в подальшому
щомісячну надбавку у розмірі 20 % від
посадового окладу; при нагородженні
знаком Міністерства транспорту та
зв'язку України "Почесний робітник
транспорту України" одноразову
винагороду у розмірі 2-х посадових
окладів та в подальшому щомісячно
надбавку у розмірі 15% від посадового
окладу; при нагородженні знаком ГДМРТУ
"Почесний робітник морського та
річкового транспорту України"
одноразову винагороду у розмірі одного
посадового окладу та в подальшому
щомісячно надбавку у розмірі 10% від
посадового окладу; при нагородженні
знаком "Почесний робітник УДП"
щомісячно надбавку у розмірі 10% від
посадового окладу; при присвоєнні
звання "Найліпший робітник ВАТ "УДП"
щомісячно протягом року надбавку у
розмірі 10% від посадового окладу".

27 червня 2006 року на конференції був
прийнятий новий колективний договір
ВАТ "Українське Дунайське
пароплавство" на 2006-2009 роки, який був
зареєстрований Ізмаїльським
міськвиконкомом 08 серпня 2006 року за №
834. Порядок виплат робітникам
пароплавства винагород за отримання
ними нагород та відзнак визначений у
вказаному договорі пунктом 3.27, який
передбачає лише одноразові винагороди
у розмірах в залежності від виду
нагороди та не передбачає отримання в
подальшому щомісячних надбавок особам,
які отримали відповідні нагороди.

Незважаючи на те, що новою редакцією
колективного договору не
передбачалось виплати щомісячних
надбавок за отримані нагороди,
протягом 2009-2010 року позивачем
здійснювались зазначені виплати
співробітникам пароплавства, які
отримали відповідні нагороди протягом
дії колективного договору у редакції
2005 року. З пояснень позивача
вбачається, що не заперечувалось
відповідачами, нарахування
здійснювались лише тим робітникам
пароплавства, які отримали нагороди
протягом дії колективної угоди у
редакції 2005 року.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про колективні договори і угоди"
колективний договір, угода набирають
чинності з дня їх підписання
представниками сторін або з дня,
зазначеного у колективному договорі,
угоді. Після закінчення строку дії
колективний договір продовжує діяти
до того часу, поки сторони не укладуть
новий або не переглянуть чинний, якщо
інше не передбачено договором.

Новою редакцією Колективного договору
прямо не передбачались виплати
щомісячної надбавки особам, які
отримали відповідні нагороди або
звання протягом дії Колективного
договору у редакції 2005 року.

Судами попередніх інстанцій
досліджені копії наказів по
підприємству, які приймались до
набрання чинності Колективного
договору на 2006-2009 року, та якими
визначались переліки осіб, що були
представлені до нагород, зокрема,
таких, що передбачають виплату
щомісячних надбавок, а також перелік
осіб, які отримували відповідні
надбавки протягом 2009-2010 років, з яких
вбачається, що надбавки отримували
особи, які були представлені до нагород
протягом дії попереднього
Колективного договору.

Відтак, суди попередніх інстанцій
дійшли не вірного висновку про те, що
зазначена вимога є такою, що не має
достатнього правового підґрунтя.

Відносно пункту 5 щодо безпідставного
нарахування та виплати заохочень за
виконання важливих виробничих завдань
у загальній сумі 17120,5 грн., в результаті
чого зайво нараховано та сплачено
внесків до державних цільових фондів
на загальну суму 6762,6 грн., колегія
суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до пункту 3.7.
колективного договору ВАТ "Українське
Дунайське пароплавство" на 2006-2009 роки,
який був зареєстрований Ізмаїльським
міськвиконкомом 08 серпня 2006 року за №
834, роботодавець зобов'язується
преміювати робітників пароплавства за
виконання важливих та особливо
важливих виробничих завдань
відповідно до Положення (додаток 4).

Додатком 4 до колективного договору
затверджено Положення про одноразові
заохочення робітників за виконання
важливих та особливо важливих
виробничих завдань, яким передбачено,
що джерелом коштів на виплату
одноразових заохочень є прибуток, що
залишається у розпорядженні
пароплавства.

Відповідно до наказу підприємства від
29 квітня 2009 року № 239п за проявлений
професіоналізм та самовіддане
виконання робіт з ліквідації аварійної
ситуації та на підставі пункту 1.6.
Положення про одноразове заохочення
робітників ВАТ "Українське Дунайське
пароплавство" за виконання важливих та
особливо важливих виробничих завдань
Колективного договору на 2006-2009 року
(додаток 4) були виплачені заохочення у
розмірі 0,5 посадового окладу
робітникам бази комплексного
обслуговування флоту - членам екіпажу
в/б "Тайфун" та с/п "Київ 1-2"в загальній
сумі 17120,5 грн., та, відповідно, сплачено
внесків до державних цільових фондів
на загальну суму 6762,6 грн.

Проте, відповідно до фінансового плану
підприємства на 2009 рік за фактом
минулого року містяться відомості про
збитковість підприємства, а відтак
судами вірно зазначено, що відповідно
до Положення про одноразові заохочення
робітників ВАТ "Українське Дунайське
пароплавство" за виконання важливих та
особливо важливих виробничих завдань
позивач не мав належних джерел для їх
фінансування, тобто, проводив такі
виплати безпідставно.

Відповідно до статті 130 Кодексу законів
про працю України працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

З приводу зазначеного вище порушення у
вказаній вимозі відповідачем, зокрема,
вказано про необхідність проведення
перерахунку та відповідних
взаємозвірок щодо сум внесків до
державних цільових фондів та
повернення зайво сплачених коштів у
сумі 100902,21 грн. (або зарахування в
рахунок майбутніх платежів). Однак, в
акті ревізії встановлено, що внаслідок
необґрунтованих витрат по заробітній
платі зайво нараховано та сплачено
внесків до державних цільових фондів у
сумі 6762,6 грн. за період 9 місяців 2009
року.

Таким чином, вимога про проведення
перерахунку зайво сплачених коштів у
сумі 100902,21 грн. є безпідставною, а
відтак суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про
правомірність вимоги відповідача щодо:
стягнення з особи, винної у зайвих
грошових виплатах, коштів у сумі 17120,5
грн. у порядку та розмірах,
встановлених статтями 133-136 Кодексу
законів про працю України, проведення
перерахунку та відповідних
взаємозвірок щодо сум внесків до
державних цільових фондів та
повернення зайво сплачених коштів у
сумі 6762,6 грн. (або зарахувати в рахунок
майбутніх платежів). В іншому випадку
стягнути з особи, винної в зайвих
грошових виплатах, кошти у сумі 6762,6 грн.
у порядку та розмірах, встановлених
статтями 133-136 Кодексу законів про працю
України.

Відносно пункту 6 вимоги щодо не
відображення поточних зобов'язань по
розрахункам за нарахованими
відсотками за користування коштами,
отриманими у кредит згідно з договором
від 27 березня 1998 року № ФВО-4/145,
укладеному з Національним банком
України, та додаткової угоди від 16
серпня 2002 року № 13-333/33/283, колегія
суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 27 березня 1998 року між
позивачем та Національним банком
України укладено договір № ФВО-4/145,
відповідно до якого, враховуючи, що
Банк є гарантом виконання
пароплавством зобов'язань перед
нерезидентом-португальською компанією
Estaleiros Navas De Viana Do Castelo.S.A. відповідно до
умов договору про уступку прав від 25
лютого 1992 року та з метою запобігання
додаткових витрат сторін у зв'язку із
несвоєчасним виконанням пароплавством
вказаних зобов'язань, сторони
домовились, що банк погашає
заборгованість пароплавства перед
нерезидентом у сумі 18211764,84 доларів США
за договором на будівництво суден, а
пароплавство відшкодовує Банку 20902985,57
доларів США з урахуванням відсотків
відповідно до графіку, викладеному в
додатку № 2 до цього договору.

Умовами договору також передбачається,
що банк зобов'язується викупити
заборгованість пароплавства перед
нерезидентом шляхом дострокової
оплати векселів, які одночасно з цим
погашаються (анулюються), згідно з
переліком, наведеним у додатку № 1 до
цього договору, у сумі 18211764,84 доларів
США, уклавши з нерезидентом та
португальським банком Banko de fomento e esterior
S.A. договір уступки вимоги (цесія)
заборгованості від пароплавства. Банк
має право за своїм визначенням
виписати переказні векселі на
пароплавство відповідно з узгодженими
строками та сумами заборгованості та
відсотків за нею згідно з Додатком № 2,
з визначенням отримувача коштів за
цими векселями на себе чи іншу особу.
Пароплавство при цьому зобов'язується
акцептувати переказні векселі, які
будуть виписані на нього Банком
відповідно до умов договору протягом 5
робочих днів з дня їх виписки.

16 серпня 2002 року сторонами по вказаному
договору було укладено додаткову угоду
№ 13-133/33/283/145ФВО до цього договору, якою
домовились про розстрочку сплати
заборгованості пароплавства на дев'ять
років та введення для пароплавства
пільгових періодів по сплаті
нарахованих процентів та основної суми
боргу, а також визначили режим
погашення зазначеної заборгованості.

В балансі підприємства на 31 грудня 2010
року та 31 грудня 2011 року зазначена
заборгованість обліковується як інші
довгострокові фінансові зобов'язання.
Згідно з оборотно-сальдовою відомістю
зобов'язання перед Національним банком
України рахуються у бухгалтерському
обліку на рахунку 51.2 "Довгострокові
векселі, видані в іноземній валюті" у
сумі 41926659,78 грн.

Як вбачається з акта ревізії,
відповідач розглядає заборгованість
позивача перед Національним банком
України за вказаним договором як
заборгованість за кредитним договором.

Водночас, з умов вищевказаного
договору випливає, що заборгованість
позивача виникла у зв'язку з погашенням
Банком, як гарантом виконання
пароплавством зобов'язань, векселів,
безумовне зобов'язання щодо сплати
яких існувало у пароплавства, у зв'язку
з чим Банк користується правом
виписати переказні векселі на
пароплавство.

Згідно ст. 1 та ст.. 49 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
банківський кредит - будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми. Як кредитні
розглядаються операції, зокрема,
придбання права вимоги на виконання
зобов'язань у грошовій формі за
поставлені товари чи надані послуги,
приймаючи на себе ризик виконання
таких вимог та прийому платежів.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 42 Закону України
«Про Національний банк України»
Національний банк для забезпечення
виконання покладених на нього функцій
здійснює, зокрема, видачу гарантії і
поруки відповідно до положення,
затвердженого Радою Національного
банку.

Відповідно до Положення Національного
банку України про кредитування,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 28
вересня 1995 року № 246, яке було чинним на
момент укладення згаданої угоди
кредитна операція - це договір щодо
надання кредиту, який супроводжується
записами за банківськими рахунками, з
відповідним відображенням у балансах
кредитора та позичальника.

Відповідно до Положення про порядок
здійснення банками операцій з
векселями в національній валюті на
території України, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 16 грудня 2002 року № 508,
вексель - цінний папір, який засвідчує
безумовне грошове зобов'язання
векселедавця сплатити у визначений
строк визначену суму грошей власнику
векселя (векселедержателю).

Зазначеним нормативно-правовим актом
також надане визначення переказного
векселя - вексель, який містить
письмовий наказ однієї особи
(юридичної або фізичної) іншій особі
сплатити у зазначений строк визначену
суму грошей третій особі.

Відповідно до Уніфікованого Закону про
переказні векселі та прості векселі,
запровадженого Конвенцією підписаною
в Женеві 07 червня 1930 року, до якої
приєдналась Україна 06 липня 1999 року,
переказний вексель містить: 1. назву
"переказний вексель", яка включена до
тексту документа і висловлена тією
мовою, якою цей документ складений; 2.
безумовний наказ сплатити визначену
суму грошей; 3. Найменування особи, яка
повинна платити (трасат); 4. зазначення
строку платежу; 5. зазначення місця, в
якому повинен бути здійснений платіж; 6.
найменування особи, якій або наказу
якої повинен бути здійснений платіж; 7.
зазначення дати і місця видачі векселя;
8. підпис особи, яка видає вексель
(трасант).

Переказний вексель може бути виданий
наказу трасанта. Він може бути виданий
на самого трасанта. Він може бути
виданий за рахунок третьої особи.

В статті 5 вказаного Уніфікованого
Закону про переказні векселі та прості
векселі зазначено, що у переказному
векселі, який підлягає оплаті відразу
після пред'явлення або у визначений
строк після пред'явлення, трасант може
обумовити, що на суму, яка підлягає
оплаті, будуть нараховуватися
відсотки. У будь-якому іншому
переказному векселі така умова
вважається ненаписаною.

Відсоткова ставка повинна бути вказана
у векселі; при відсутності такої
вказівки умова вважається ненаписаною.

Відсотки нараховуються від дати видачі
переказного векселя, якщо не вказана
інша дата.

Судами встановлено, що зазначені
положення щодо векселю цілком
відповідають умовам укладеної
позивачем угоди.

Колегія суддів вважає, що по справі
знайшло своє підтвердження порушення
пункту 12 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 11
"Зобов'язання", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 31
січня 2000 року № 20 та Інструкції про
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 30 листопада 1999
року № 291 у період, який підлягав
ревізії, по бухгалтерському обліку
позивача не відображено поточні
зобов'язання по розрахункам за
нарахованими відсотками за
користування коштами отриманими у
кредит , що призвело до заниження в
обліку кредиторської заборгованості
та викривлення фінансової звітності за
відповідний період.

Відносно пункту 7 вимоги, в якому
зазначено, що внаслідок непроведення
перерахунку заборгованості по кредиту
в іноземній валюті, із використанням
валютного курсу на дату балансу за
договором, укладеним з Національним
банком України від 27 березня 1998 року №
ФВО-4/145, по обліку пароплавства за
станом на 01 січня 2011, суму
заборгованості по довгостроковим
кредитам занижено на 106810695,61 грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Зазначене порушення пов'язується
відповідачем з існуючою
заборгованістю позивача перед
Національним банком України на
підставі договору від 27 березня 1998
року № ФВО-4/145, про який зазначено в
пункті 6 вимоги.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 21
"Вплив змін валютних курсів",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 10 серпня 2000 року №
193, на кожну дату балансу: а) монетарні
статті в іноземній валюті
відображаються з використанням
валютного курсу на дату балансу.

Визначення курсових різниць за
монетарними статтями в іноземній
валюті проводиться на дату
здійснення господарської операції та
на дату балансу.

При цьому під монетарними статтями
розуміються статті балансу про грошові
кошти, а також про такі активи й
зобов'язання, які будуть отримані або
сплачені у фіксованій (або визначеній)
сумі грошей або їх еквівалентів.

Відповідно до пункту 10 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 11
"Зобов'язання", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 31
січня 2000 року № 20, довгострокові
зобов'язання, на які нараховуються
відсотки, відображаються в балансі за
їх теперішньою вартістю. Визначення
теперішньої вартості залежить від умов
та виду зобов'язання. При цьому
теперішня вартість -це дисконтова на
сума майбутніх платежів (за
вирахуванням суми очікуваного
відшкодування), яка, як очікується, буде
необхідна для погашення зобов'язання в
процесі звичайної діяльності
підприємства.

Оскільки у позивача виникла
заборгованість по довгостроковим
кредитам вимога відповідача про
поновлення в обліку заборгованості по
довгостроковим кредитам у сумі 106810695,61
грн. відповідає вищенаведеним вимогам.

Відносно пункту 10 вимоги, в якому
зазначено, що без проведення належної
претензійно-позовної роботи з ТОВ
"Березка", ВАТ "ЕРА", ТОВ "Армсервіс",
Представництво Сиуандер (Кіпр), ДП СВТФ
"Укробронекспорт" в грудні 2010 року
пароплавством списано на збитки
дебіторську заборгованість, термін
давності якої минув, у загальній сумі
476115,79 грн., колегія суддів зазначає
наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, в акті ревізії міститься
висновок про те, що порушуючи вимоги
статей 509, 610 Цивільного кодексу України
без проведення належної
претензійно-позовної роботи в грудні
2010 року, списана на збитки дебіторська
заборгованість у сумі 476115,79 грн., що
призвело до збитків підприємству у
сумі 476115,79 грн. по зазначених
контрагентах.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що 24 листопада 2010 року на
засіданні Правління ВАТ "Українське
Дунайське пароплавство" було прийнято
рішення, яким схвалена пропозиція
комісії з формування резерву сумнівних
боргів в частині дебіторської
заборгованості як безнадійної та
списання на збитки пароплавства
заборгованості наступних компаній: ТОВ
"Березка" - у сумі 9600,00 грн. у зв'язку із
закінченням строку давності; ВАТ "Ера" -
у сумі 50000 у зв'язку із закінченням
строку давності; ТОВ "Армсервіс" - у сумі
11033,1 грн. у зв'язку із закінченням
строку давності; Представництво
Сиуандер (Кіпр) - у сумі 50314,91 доларів США
або 93355,00 грн. у зв'язку із закінченням
строку давності; ГП СВТФ
"Укроборонекспорт" - у сумі 4800 грн. у
зв'язку із закінченням строку давності.

Заборгованість ТОВ "Армсервіс" у сумі
11033,1 грн. перед позивачем виникла
внаслідок не передання ТОВ "Армсервіс"
позивачу установки для визначення
кратності і стійкості піноутворювачів
на виконання умов договору від 24
березня 2003 року № 09-03/0294, вартість якої
у сумі 33693,00 грн. була оплачена. Розмір
зазначеної заборгованості частково
був зменшений за рахунок неповної
оплати позивачем на користь ТОВ
"Армсервіс" виставленого рахунку за
поставку дизельного пального на
виконання договору від 14 квітня 2004 року
№ 144/СБФ, сума недоплати за яким
становила 22659,90 грн.
Претензійно-позовна робота щодо
своєчасного стягнення з ТОВ "Армсервіс"
суми заборгованості не проведена.

Заборгованість ВАТ "ЕРА" перед
позивачем виникла з приводу виконання
договору від 31 грудня 2005 року №
PSD09-ЭМР/962ТД на електромонтажні роботи,
в ході виконання якого контрагентом
був виставлений рахунок на загальну
суму 382410,00 грн., на оплату 30 % якого
позивачем перераховано 50000,00 грн. За
допомогою факсимільного зв'язку ВАТ
"ЕРА" було надано акт виконаних робіт на
суму 50 тис. грн. від 16 березня 2007 року, що
був підписаний ОСОБА_5, який на цей
момент був звільнений у зв'язку з
закінчення терміну дії контракту,
тобто, виконання робіт на суму 50 тис.
грн. не підтверджується належними
документами. З цього приводу позивачем
направлялись листи на адресу ВАТ "ЕРА"
щодо повернення сплаченої суми коштів,
які не мали своїм наслідком повернення
коштів. З позовом про стягнення
вказаної суми заборгованості з ВАТ
"ЕРА" позивач до суду не звертався.

Дебіторська заборгованість
Представництва Сиуандер (Кіпр) у
розмірі 50314,91 доларів США була визнана
безнадійною та списана на збитки
підприємства у зв'язку ліквідацією
зазначеної юридичної особи.

Дебіторська заборгованість ГП СВТФ
"Укроборонекспорт" у сумі 4800,00 грн.
виникла внаслідок невиконання
останнім умов договору від 25 травня 2005
року № 471 ТД та визнана безнадійною та
списана на збитки підприємства у
зв'язку із закінченням терміну
позовної давності. Доказів про ведення
претензійно-позовної роботи з цього
приводу до суду не надано.

Заборгованість ТОВ "Березка" у сумі 9600,00
грн. обліковується за рахунком № СВ 44
від 16 серпня 2005 року на оплату дощок
обрізних згідно з договором МТС № 067.
Рахунок був сплачений. Довіреність на
отримання товару виписана на ОСОБА_6,
від контрагента були надані первинні
документи щодо поставки, однак, товар
до складу позивача не надходив. З цього
приводу позивач звертався до
правоохоронних органів, проте, у
порушенні кримінальної справи по
присвоєнню матеріальних цінностей
робітниками позивача було відмовлено.

Враховуючи, що відповідачем
встановлено, що втрати, які поніс
позивач у зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язань його
контрагентами, не знайшли свого
відшкодування відповідно до вимог
закону, колегія суддів погоджується з
тим, що у своїй вимозі відповідач
зобов'язав позивача стягнути з осіб,
винних у нездійсненні
претензійно-позовної роботи, за шкоду,
заподіяну державному підприємству на
суму 476115,79 грн., у порядку та розмірі,
встановлених статтями 130-136 Кодексу
законів про працю України.

Відносно пункту 11 вимоги щодо поставки
товарно-матеріальних цінностей ТОВ
"Промислові мастила" за цінами, які
відрізняються від умов тендерної
пропозиції та цін, передбачених в
укладеному договорі, в результаті чого
зайво сплачено коштів у загальній сумі
461033,63 грн., колегія суддів зазначає.

Судомами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
здійснення державної закупівлі за
процедурою відкритих торгів позивачем
було укладено договір поставки з ТОВ
"Промислові мастила" від 23 червня 2009
року № 221СМБО, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується продати в
2009 році, а замовник придбати та
сплатити вартість паливно-мастильних
матеріалів вітчизняних виробників або
їх аналоги провідних іноземних фірм в
асортименті та в кількості й за цінами
гідно зі Специфікацією, що є
невід'ємною частиною даного Договору і
погоджена сторонами. Предметом
поставки відповідно до вказаного
договору є олива М14Г2ЦС у кількості 370
тон за ціною 8244,60 грн. в тому числі ПДВ
за одиницю загальною вартістю 350502,00
грн., олива М20Г2 у кількості 22 тон за
ціною 12250,00 грн. в тому числі ПДВ за
одиницю загальною вартістю 269500,00 грн..

Відповідно до Положення про закупівлю
товарів, робіт і послуг за державні
кошти, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2008 року № 921,чинного на момент
здійснення державних закупівель, це
Положення застосовується до всіх
закупівель товарів, робіт і послуг, що
повністю або частково здійснюються за
рахунок державних коштів, за умови, що
вартість закупівлі товару (товарів),
послуги (послуг) становить не менше ніж
100 тис. гривень, а робіт - 300 тис. гривень.

Відповідно до пункту 84 Положення про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2008 року № 921, договір про
закупівлю укладається у письмовій
формі відповідно до положень
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України.

Умови договору про закупівлю не
повинні відрізнятися від умов
тендерної (цінової) пропозиції
учасника - переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не повинні змінюватися після
підписання договору до повного
виконання зобов'язань сторонами, крім
коригування ціни договору підряду в
будівництві відповідно до будівельних
норм.

Дія договору про закупівлю може
продовжуватися на строк, достатній для
проведення процедури закупівлі на
початку наступного року на суму коштів
не більше 15 відсотків вартості,
визначеної у договорі, укладеному в
попередньому році, якщо видатки на цю
мету затверджено в установленому
порядку.

Згідно з частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом

Разом з тим ,судами попередніх
інстанцій встановлено, що всупереч
вказаним вимогам законодавства після
підписання договору до повного
виконання зобов'язань сторонами
поставка товару здійснювалась за
цінами, що відрізняються від умов
тендерних пропозицій
учасників-переможців процедур
закупівель та цін, передбачених в
укладених договорах.

Зокрема, фактично за вищевказаним
договором поставки ТОВ "Паливні
мастила" поставлено позивачу оливи
М14Г2ЦС у кількості 384,876 тон на загальну
суму 3612566,86 грн. та оливи М20Г2 у
кількості 10,317 тон на загальну суму
127793,06 грн. При цьому фактичне придбання
дизельного мастила у 2010 році
проводилось за наступними цінами:
олива М14Г2ЦС від 9720,0 грн. до 9980,0 грн. за
тону, олива М20Г2 - 12700,0 грн. за тону.

З пояснень позивача вбачається, що
вартість придбаних у ТОВ "Паливні
мастила" паливно-мастильних матеріалів
збільшилась у зв'язку з ростом ринкових
цін на паливо, у зв'язку з чим поставка
товару за цінами, визначеними
договором не здійснювалась
контрагентом. Позивачем розпочалась
нова процедура закупівлі, про що
свідчать відповідні оголошення у
Віснику Державних Закупівель, які не
відбувались через недостатню
кількість поданих тендерних
пропозицій. У зв'язку з цим позивач
здійснював закупівлю оливи за окремими
рахунками з проведенням конкурсу
стосовно порівняння цінових
пропозицій відповідно до ринку.

Відповідно до пункту 65-1 Положення про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2008 року № 921, у разі відміни
торгів замовником, крім випадку
відміни при відхиленні всіх тендерних
пропозицій до акцепту тендерної
пропозиції відповідно до пункту 61
цього Положення, визнання торгів
такими, що не відбулися, або виникнення
нагальної потреби у здійсненні
закупівлі у зв'язку з особливими
економічними чи соціальними
обставинами, яких замовник не міг
передбачити, він має право застосувати
процедуру запиту цінових пропозицій з
урахуванням таких особливостей:
процедура може застосовуватися при
закупівлі будь-яких товарів, робіт чи
послуг; не застосовуються вартісні
обмеження щодо проведення процедури
запиту цінових пропозицій; запит
цінових пропозицій безоплатно
публікується в інформаційному
бюлетені "Вісник державних закупівель",
що видається уповноваженим органом, та
розміщується в день публікації на
веб-порталі з питань державних
закупівель.

Підстави застосування процедури
запиту цінових пропозицій з
урахуванням особливостей,
передбачених цим пунктом, зазначаються
замовником у звіті про результати
проведення процедури закупівлі.

При цьому Процедура запиту цінових
пропозицій (котирувань) передбачає,
зокрема, таке.

Замовник може здійснювати закупівлю
шляхом застосування процедури запиту
цінових пропозицій (котирувань) щодо
товарів і послуг, для яких існує
постійно діючий ринок, за умови, що
вартість їх закупівлі не перевищує 200
тис. гривень.

Під час застосування процедури запиту
цінових пропозицій (котирувань)
замовник подає запит щодо цінових
пропозицій (котирувань) не менше ніж
трьом учасникам, які є виробниками або
їх представниками, дилерами,
дистриб'юторами, інформація про яких є
загальнодоступною та може бути
отримана без додаткового витрачання
державних коштів.

У запиті обов'язково зазначається:
найменування та місцезнаходження
замовника; вид, кількість та місце
поставки товарів або надання послуг;
строк поставки товарів або надання
послуг; місце і строк подання цінових
пропозицій; місце і дата розкриття
цінових пропозицій; істотні умови
договору; строк дії цінової пропозиції.

Кожного учасника, до якого звернено
запит, повідомляють про те, включаються
чи не включаються у вартість товарів
або послуг витрати на транспортування,
страхування, сплату податків і зборів
(обов'язкових платежів).

Строк подання цінових пропозицій
встановлюється замовником, але не може
бути меншим ніж десять календарних
днів з дати запрошення учасника.

Кожен учасник має право подати тільки
одну цінову пропозицію, яка не може
бути в подальшому змінена.

Пропозиція подається у запечатаному
конверті чи в іншій формі, визначеній
замовником, не пізніше встановленого
ним строку.

Пропозиції розкриваються у визначений
замовником час.

З метою забезпечення відкритості та
прозорості процедур закупівель під час
розкриття цінових пропозицій можуть
бути присутні представники засобів
масової інформації.

До розкриття цінових пропозицій
повинні бути запрошені всі учасники, що
подали свої пропозиції.

Замовник інформує протягом трьох
(шести - у разі визначення переможця за
результатами зниження ціни)
календарних днів з дати розкриття
пропозицій про результати проведення
процедури запиту цінових пропозицій
(котирувань) усіх учасників, що подали
свої цінові пропозиції.

Під час розкриття пропозицій
складається протокол, копія якого
подається всім учасникам на їх запит
протягом одного робочого дня після
отримання відповідного запиту.

Замовник укладає не раніше ніж через
три робочих дні з дня відправлення всім
учасникам письмового повідомлення про
результати проведення процедури і не
пізніше 14 робочих днів з дня визначення
переможця договір про закупівлю з тим
учасником - переможцем процедури
закупівлі, який подав пропозицію, що
відповідає вимогам замовника та має
найнижчу ціну.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем не надано жодних
доказів про проведення зазначеної
процедури, або будь-якої іншої, а також
договору, укладеного внаслідок такої
процедури. Будь-якого іншого правового
обґрунтування проведення зазначених
закупівель позивачем не надано, а
відтак судами попередніх інстанцій
вірно зазначено про правомірність
вимоги відповідачів про проведення
претензійно-позовної роботи з ТОВ
"Промислові мастила" щодо
відшкодування зайвих виплат шляхом
повернення коштів у загальній сумі
461033,63 грн.

Відносно пункту 17 вимоги щодо
вивезення суден "Ришкани", "Ружани" 10
вересня 2010 року за межі митної
території України у режимі "експорт 10"
за задекларованим кодом №
української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності як
"судна, призначені на злам" за нульовою
ставкою мита замість коду №
"відходи та брухт чорних металів,
несортовані" та завдання матеріальної
шкоди Державному бюджету України від
недоотримання виввізного мита на
загалу суму 974,61 тис грн. колегія суддів
зазначає.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 30 серпня 2010 року між
позивачем та National Trading Corporation limited
(Гонконг, КНР) укладено стандартний
контракт BIMCO, кодова назва DEMOLISHCON № 333-LD,
згідно з яким позивач погодився
погодилося продати, а National Trading Corporation
limited погодилось купити судно "Ружани".

30 серпня 2010 року між позивачем та National
Trading Corporation limited (Гонконг, КНР) було
укладено стандартний контракт BIMCO,
кодова назва DEMOLISHCON № 334-LD, згідно з яким
позивач погодився продати, а National Trading
Corporation limited погодилось купити судно
"Ришкани".

18 листопада 2010 року між позивачем та
FRIENDSHIP INVESTMEN SRL. Constanta -Romania було укладено
стандартний контракт BIMCO, кодова назва
DEMOLISHCON № 427OUI, згідно з яким позивач
погодився продати, а FRIENDSHIP INVESTMEN SRL.
погодилось купити судно "Капитан
Гриненко".

При цьому пунктом 16 зазначених
контрактів визначена мета продажу
-розробка судна. При цьому покупець
зобов'язується, що ніколи не буде
використовувати судно самостійно, не
продасть третій особі для будь-яких
цілей окрім розробки.

На виконання умов договорів позивачем
було експортовано вищезгадані судна,
про що свідчать відповідні вантажні
митні декларації.

Положенням про Держфінінспекцію
її визначено як центральний орган
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України та який
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю.

Держфінінспекція утворена шляхом
реорганізації Головного
контрольно-ревізійного управління
України відповідно до Указу Президента
України від 9 грудня 2010 року № 1085/2010.

Частиною першою статті 2 Закону №
2939-ХІІ встановлено, що головним
завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII
закріплює право контролюючого органу
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів.

Відповідно до статті 1 Митного кодексу
України митний контроль - сукупність
заходів, що здійснюються митними
органами в межах своєї компетенції з
метою забезпечення додержання норм
цього Кодексу, законів та інших
нормативно-правових актів з питань
митної справи, міжнародних договорів
України, укладених в установленому
законом порядку.

Відповідно до статті 11 Митного кодексу
України безпосереднє здійснення
митної справи покладається на митні
органи України.

Митні органи, реалізуючи митну
політику України, виконують, зокрема,
такі основні завдання як виконання та
контроль за додержанням законодавства
України з питань митної справи; захист
економічних інтересів України;
здійснення митного контролю та митного
оформлення товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, вдосконалення форм і
методів їх здійснення.

Згідно зі статтею 313 Митного кодексу
України, митні органи класифікують
товари, тобто відносять товари до
класифікаційних групувань, зазначених
в УКТЕЗД.

Рішення митних органів щодо
класифікації товарів для митних цілей
є обов'язковими для підприємств і
громадян.

Таким чином, саме на митні органи
покладаються обов'язки щодо здійснення
контролю за належним митним
оформленням експорту товарів, в тому
числі за дотриманням вимог
законодавства щодо заборони експорту
окремих видів товарів, а відтак,
враховуючи, що митний орган випустив
вказані кораблі саме за задекларованим
кодом № .

Разом із тим пунктом 19 Порядку
проведення інспектування встановлено,
що якщо під час ревізії
Держфінінспекцією виявлено факти
порушення законодавства, вжиття
заходів щодо яких не належить до
компетенції контролюючого органу
(зокрема, з питань обігу готівки,
валютних операцій, формування об'єкта
та/або бази оподаткування,
ціноутворення, управління державним
майном, дотримання антимонопольного
законодавства та інших), посадові особи
контролюючого органу невідкладно
письмово повідомляють про це керівнику
контролюючого органу чи його
заступнику, які забезпечують
інформування відповідних державних
органів про такі факти.

Пунктами 4, 6 Порядку взаємного
інформування органів державної
контрольно-ревізійної служби України
та органів державної податкової служби
України про факти фінансових порушень
та вжиті заходи передбачається, що у
разі виявлення за результатами
перевірки порушень порядку ведення
бухгалтерського обліку, які свідчать
про можливе заниження об'єкта та/або
бази оподаткування у триденний термін
від дня підписання акта ревізії, орган
КРУ направляє до органу податкової
служби, копію акта. Останній,
розглянувши матеріали перевірки,
приймає у порядку, установленому
законодавством , відповідне рішення.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги закону, колегія суддів вважає
зазначену вимогу відповідача
передчасною.

Відносно пункту 18 вимоги щодо не
здійснення економічного обґрунтування
доцільності застосування ставки у
розмірі нижче, чим фактичні витрати по
т/х "Сергей Грицевец", що призвело до
недоотримання доходів на загальну суму
181432,50 грн., колегія суддів зазначає.

Згідно з пунктом 3.1. Статуту
підприємства метою його діяльності в
тому числі є забезпечення належних
умов ефективної роботи морського та
річкового флоту щодо перевезення
вантажів та пасажирів, одержання
прибутку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та
компанією Bardina Shipmanagement Limited (Nicosia. Cyprus)
було укладено договір бербоут чартеру
від 01 листопада 2007 року № 647 SEMF щодо т/х
"Сергей Грицевец", умовами якого,
зокрема, передбачалось, що судно
повинно протягом строку дії договору
знаходиться у повному володінні та
абсолютному розпорядженні для всіх
цілей фрахтівника та в усіх
відношеннях під їх повним контролем.
Фрахтівник зобов'язаний за свій
рахунок та власними засобами
укомплектовувати екіпаж, харчування,
судокерування, експлуатацію,
постачання, бункеровку та ремонт судна
протягом строку дії договору та
оплачувати всі збори та витрата
будь-якого роду та характеру.
Фрахтівник не повинен допускати та
дозволяти здійснення заставного права
або утримання судна або знаходження
його в заставі по їх вині або вини їх
агентів, що може надати привілеї над
правом володіння та над інтересами
судновласника. Фрахтівник гарантує
судновласникові відшкодування збитків
та забезпечення невикористання
заставного права на судно, що виникає з
будь-якої причини, протягом строку дії
оренди та звільнити судновласника від
відповідальності за претензіями, які
виникають до судновласників у зв'язку з
експлуатацією судна фрахтівником.

Незважаючи на вищевказані умови, без
отримання погодження судновласника
компанією Bardina Shipmanagement Limited (Nicosia. Cyprus)
було передано судно в менеджментське
оперування компанії Silver Knot Shipping
(Британські Віргінські острови), яка, в
свою чергу, направила судно "Сергей
Грицевец" до порту Тузла, Туреччина, для
виконання аварійного ремонту,
замовником якого виступала компанія
Silver Knot Shipping, а виконавцем -турецька
фірма Eurasia Sudoremont Gemi Servis Tamir Tic Ltd Sti.
Зазначені дії мали своїм наслідком
виникнення заборгованості за ремонтні
роботи та визнання боргу за судном,
внаслідок чого на нього було накладено
арешт, а компанією Eurasia Sudoremont Gemi Servis Tamir
Tic Ltd Sti. ініціювалась процедура щодо
продажу з аукціону судна, що
підтверджується, зокрема, вимогою про
стягнення боргу та оголошенням про
відкритий аукціон виконавчого органу
району Тузла Турецької Республіки.

З метою запобігання втрати державного
майна позивач звертався до заступника
Міністерства транспорту та зв'язку
України, голови Державної
адміністрації морського і річкового
транспорту з проханням надати
фінансову підтримку для внесення
застави з метою недопущення продажу
майна з аукціону.

Крім того, ним проводились переговори з
компанією Eurasia Sudoremont Gemi Servis Tamir Tic Ltd Stі.,
внаслідок яких було укладено угоду від
17 червня 2009 року, згідно якої Eurasia Sudoremont
Gemi Servis Tamir Tic Ltd Stі. погоджується
перенести аукціон з продажу т/х "Сергей
Грицевец" на строк до двох місяців,
судновласник зобов'язується докласти
зусиль щодо врегулювання морської
вимоги, яка рахується за судном
відповідно до законодавства України та
вжити для цього всі необхідні заходи,
втому числі звернення до НБУ,
судновласник зобов'язується укласти
договір агентування по суднам "Василий
Шукшин" та "Сергей Грицевец" з компанією
Дженерал Денизджилик; погасити
заборгованість перед Дженерал
Денизджилик з агентування судна
"Сергей Грицевец" у сумі 26325 доларів МША.
У разі якщо судно не буде реалізовано з
аукціону, судновласник передасть в
експлуатацію підприємству т/х "Сергей
Грицевец", "Василий Шушкшин" на
взаємовигідних умовах шляхом
укладання договору рейсового чартеру.

Також 12 листопада 2009 року було укладено
меморандум з Eurasia Sudoremont Gemi Servis Tamir Tic Ltd
Stі., який, зокрема, визначає, що сторони
визнають необхідність надати судна т/х
"Сергей Грицевец" та "Вилково", "Николай
Заболоцкий" в чартер компанії Sudoremont Gemi
Servis Tamir Tic Ltd Stі, які будуть укладені між
сторонами протягом 10 календарних днів.

На виконання зазначеного меморандуму
між позивачем та E.A.Sudoremont Corporation 01
грудня 2009 року укладено договір
уніфікованого загального чартеру №
366-MF, кодова назва GENCON, т/х "Сергей
Грицевец", пунктом 23.3. якого
передбачено, що фрахт розраховується
на наступній базисній основі: загальна
тривалість одного послідовного рейсу
складає 30 діб по 24 послідовних годин;
початком наступного рейсу рахується
дата і час сплину 30-добового
календарного періоду незалежно від
того, закінчено поточний рейс, чи ні,
розрахунок добової ставки -170 дол. США,
тоді як планова собівартість т/х
"Сергей Грицевец" становить 267,69 доларів
США на добу.

При цьому фактичні витрати позивача на
утримання т/х "Сергей Грицевец" у
період з 31 травня 2010 року по 31 грудня 2010
року склали 423407,64 грн. при отриманих
доходах в аналогічному періоді за
вищевказаним договором у сумі 241975,11
грн., що менше фактичних витрат на 181432,50
грн.

Встановлені по справі обставини
спростовують посилання відповідача
щодо нездійснення позивачем
економічного обґрунтування
доцільності застосування ставки у
розмірі нижче, чим фактичні витрати,
тому колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій.

За правилами статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється є
помилковим.

Керуючись статтями 220, 222, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Одеській області
задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року змінити, скасувавши їх в частині
задоволення позовних вимог про
визнання протиправними та скасування
пунктів 4, 6, 7, 10 вимоги Об'єднаного
Білгород-Дністровського
контрольно-ревізійного відділу про
усунення порушень, виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
позивача від 09 серпня 2011 року №920-30/494 та
відмовити у задоволені позову в цій
частині.

В іншій частині судові рішення
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства України

Судді: (підписи)