Справа № 810/4027/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4027/14
1-й інстанції: Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева
Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ПрАТ
"Броварське шляхово-будівельне
управілння №50" до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2014 року адміністративний позов ПрАТ
"Броварське шляхово-будівельне
управілння №50" до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
про скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено.

Своїм рішенням суд, зокрема, визнав
протиправними та скасував податкові
повідомлення-рішення Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
від 18 червня 2014 року № та №.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, Броварською ОДПІ ГУ
Міністерства доходів і зборів у
Київській області, згідно з п.п.20.1.4 п.20.1
статті 20, п.п.75.1.2 п.75.1 статті 75, п.78.1.1
п.78.1, п.78.4 статті 78, статті 79 ПКУ була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ПрАТ «Броварське
ШБУ №50» (код за ) з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Смарт Сервіс
Київ» (код за ) за період з 01
серпня 2011 року по 31 серпня 2011 року.

За результатами перевірки складено
акт №292/10-06-22-02/05408668 від 28 травня 2014 року,
яким встановлено порушення позивачем
норм п.138.2, п.138.4, п.138.6, п.138.8 статті 138,
п.п.139.1.9 п.139.1 статті 139 ПКУ по
взаємовідносинах з ТОВ «Смарт Сервіс
Київ» за період з 01 серпня 2011 року по 31
серпня 2011 року, в результаті чого було
занижено податок на прибуток за ІІ-ІІІ
кв. на суму - 1 112 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п.
198.6 статті 198 ПКУ по взаємовідносинах з
цим же контрагентом, за той самий
період - занижено суму податкового
кредиту з ПДВ на 967 грн.; вимог п.п. 1.2 п.1,
п.п.2.1, п.п.2.4, п.п.2.16 п.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88.

На підставі складеного акту перевірки,
18 червня 2014 року Броварською ОДПІ
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України винесено
податкові повідомлення-рішення №
щодо нарахування грошового
зобов'язання за основним платежем
податку на додану вартість - 967,00 грн та
штрафних санкцій на суму 484,00 грн,
всього на суму 1 451,00 грн.; № щодо
нарахування грошового зобов'язання за
основним платежем податку на прибуток -
1 112,00 грн та штрафних санкцій на суму
556,00 грн, всього на суму 1 668,00 грн.

Не погоджуючись з винесеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ
"Броварське шляхово-будівельне
управілння №50" зареєстроване
виконавчим комітетом Броварської
міської ради Київської області 15
лютого 1994 року, що підтверджується
копією довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України, перебуває на податковому
обліку Броварської ОДПІ Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України. Позивач зареєстрований
як платник податку на додану вартість з
15 лютого 1994 року

Згідно довідки АА №635969ного державного
реєстру підприємств та організацій
України до видів діяльності ПрАТ
"Броварське шляхово-будівельне
управління №50" за КВЕД відносяться
будівництво доріг і автострад,
виробництво бетонних розчинів, готових
для використанні; підготовчі роботи на
будівельному майданчику;
неспеціалізована оптова торгівля;
допоміжне обслуговування наземного
транспорту; діяльність у сфері
інжинірингу, геології та геодезії,
надання послуг технічного
консультування в цих сфера.

Судом першої інстанції встановлено, що
в періоді, який перевірявся податковим
органом, позивач мав господарські
правовідносини з ТОВ «Смарт Сервіс
Київ».

Зокрема, між діяльності ПрАТ
"Броварське шляхово-будівельне
управління №50" (покупець) та ТОВ «Смарт
Сервіс Київ» (продавець) укладено
договір купівлі-продажу від 14 серпня 2011
року №12-201, відповідно до якого
продавець зобов'язувався передати
належний йому товар у власність
покупцеві, а останній прийняти його та
оплатити на умовах, визначених
договором.

Як вбачається з акту перевірки
позивача та апеляційної скарги,
податковий орган посилається на дані
СУ ФР Броварської ОДПІ про внесення
відомостей про вчинення кримінального
правопорушення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань та наявне
кримінальне провадження №0000094 за
ч. 5 статті 27, 4.2 статті 205, ч.3 статті 212 КК
України, за фактом створення ряда
суб'єктів підприємницької діяльності з
метою прикриття незаконної діяльності
та пособництва в ухиленні від сплати
податків підприємствами.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені розділом
V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК
України - витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК
України - не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:-
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права та обставин
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що необхідними підставами
для включення позивачем до складу
податкового кредиту відповідних сум
податку на додану вартість є: придбання
ним товарів, робіт та послуг з метою
його подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням, з
врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі
випадки, за яких неможливе включення
витрат по сплаті податку на додану
вартість до податкового кредиту
звітного періоду.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України
- не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно з п. 201.1 статті 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України -
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
контрагент позивача мав статус
платника ПДВ на момент здійснення
описаних в Акті перевірки
господарських операцій, як того
вимагає ПКУ при здійснені
оподатковуваних операцій та був
зареєстрований в єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону
передбачено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм
податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
сформований за наявності фактично
здійснених і підтверджених належним
чином господарських операцій разом із
складеними при їх проведенні
первинними документами, які
відображають реальність тієї операції,
яка є підставою для обліку платника
податків.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач сформував податковий кредит на
підставі наступних первинних
документів: податкових та видаткових
накладних, платіжних доручень про
здійснення оплати поставки товару за
договором, договіру купівлі-продажу
№12-201 від 14 серпня 2011 року,
товарно-транспортних накладних.

Також позивачем на підтвердження
реальності господарських операцій
надано звіт про витрати основних
матеріалів у будівництві в
співставленні із виробничими нормами,
матеріальний звіт 201 за вересень 2011
року, картка рахунку 201, декларації з
ПДВ.

Під час огляду та дослідження
первинних документів, поданих
позивачем на підтвердження його
взаємовідносин з контрагентами, судом
не встановлено їх невідповідності
вимогам чинного податкового
законодавства.

Слід зазначити, що відповідачем було
здійснено посилання на акт ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя №17/08-26-22-
11/37200366 від 28 січня 2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Смарт Сервіс Київ» щодо підтвердження
фінансово - господарської діяльності з
постачальниками та покупцями за період
діяльності з 01 січня 2011 року по 30 грудня
2013 року, яким встановлено відсутність
факту реальності господарських
операцій підприємства з контрагентом
та порушення підприємством податкової
дисципліни.

Опираючись на інформацію, наведену в
Акті про неможливість проведення
зустрічної звірки, податковий орган
оскаржуваним Актом перевірки визнав
нікчемними правочини, укладені
позивачем з контрагентом, такими, що не
здійснювалися, а лише оформлювалися.

Проте, з аналізу норм цивільного
законодавства, зокрема, статей 219, 220, 221,
224, 228, 234 ЦК України, можна дійти
висновку, що відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочину
ухвалюється судове рішення. В
матеріалах справи жодних допустимих
доказів на підтвердження недійсності
право чинів не міститься.

При цьому, жодних первинних документів
безпосередньо по господарським
взаємовідносинам позивача із
контрагентом, як вбачається із
названого акту перевірки, органом
державної податкової служби не
досліджувалось.

Крім того, згідно витягу з
кримінального провадження №0000094
від 12 вересня 2014 року, особи, яким було
пред'явлено підозру у скоєнні злочину
створили суб'єкти підприємницької
діяльності (юридичні особи), до яких
відноситься і ТОВ «Смарт Сервіс Київ»,
з метою прикриття незаконної
діяльності та сприянню службовим
особам підприємств реально діючого
сектору економіки в ухиленні від
сплати податків, що заподіяло велику
матеріальну шкоду державі.

Однак, в матеріалах справи не міститься
жодних вироків щодо посадових осіб
позивача чи його контрагентів щодо
ухиляння від сплати податків та зборів
бо будь-яких інших відомостей, які
можуть бути визначені як підстави та
докази укладення угод з метою, що
порушує публічний порядок.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
чинне законодавство не ставить у
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання.

Так само як і на платника податків не
покладається обов'язок перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства перед тим,
як відносити відповідні суми ПДВ до
податкового кредиту та заявляти
відповідні суми до бюджетного
відшкодування.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10
«Проблемні питання застосування
законодавства у справах за участю
органів державної податкової служби» -
якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану

Таким чином, включення позивачем до
складу податкового кредиту сум ПДВ,
відображених у отриманих від третьої
особи податкових накладних, було
здійснено ним на підставі вчиненого
правочину, реальність якого доведено в
судовому засіданні та у відповідності
до вимог діючого законодавства, а суми
ПДВ підтверджуються належним чином
оформленими податковими накладними.

З огляду на те, що судом було
встановлено наявність усіх
обов'язкових підстав для формування
позивачем податкового кредиту за
результатами господарських відносин
із ТОВ «Смарт Сервіс Київ» в зазначений
період, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність у відповідача
підстав для донарахування позивачу сум
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість та податку на прибуток.

А як наслідок, колегія суддів приходить
до висновку про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідача.

Таким чином обґрунтованим є висновок
суду першої інстанції про задоволення
позовних вимог.

Отже суд першої інстанції при
винесенні постанови було дотримано
всіх вимог законодавства, а тому
відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.