Справа № 2а-3583/2011
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.Справа №
2а-3583/2011Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Старостіна В.В. , Тацій Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного Фонду
України в м. Комсомольську на постанову
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 28.04.2014р.
по справі № 2а-3583/2011

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного Фонду
України в м. Комсомольську

про поновлення пропущеного строку та
зобов' язання здійснити перерахунок та
виплату пенсії дитиній війни,

ВСТАНОВИЛА:

14.06. 2011 року позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

За результатами розгляду справи
постановою Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від
28.04.2014 року адміністративний позов
задоволено частково .

Визнано дії Управління Пенсійного
Фонду України в м. Комсомольську щодо
не нарахування та невиплати позивачу
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність за період з
14.12.2010 року по 22.07.2011 року включно та
починаючи з 01.01.2014 року по 28.04.2014 року з
відрахуванням фактично проведених
виплат.

Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в м. Комсомольську
здійснити перерахунок позивачу
підвищення до пенсії відповідно до ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, за період з
14.12.2010 року по 22.07.2011 року включнота
починаючи з 01.01.2014 року по 28.04.2014 року з
відрахуванням фактично проведених
виплат.

В іншій частині позовні вимоги
залишені без задоволення.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач відповідно до ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" є дитиною війни та за приписами
ст. 6 цього закону має право на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції правильно застосував
до спірних правовідносин норми
матеріального права надавши перевагу
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над постановою
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2011 р. за № 1381 "Про підвищення
рівня соціального захисту найбільш
вразливих верств населення", як
нормативно-правовому акту, що має вищу
юридичну силу. Також , судом правильно
визначено розмір мінімальної пенсії за
віком, виходячи із приписів ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Закон України "Про соціальний захист
дітей війни" установлює правовий
статус дітей війни і визначає основи їх
соціального захисту та гарантує їх
соціальну захищеність шляхом надання
пільг і державної соціальної
підтримки.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені цим Законом, не
можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни" ,
який набрав чинності з 01.01.2006 року,
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року, іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Статтею 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансове забезпечення
соціальних гарантій, передбачених
зазначеним законом, здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

19 червня 2011 року набув чинності
Закон України № 3491-V1 від 14 червня 2011
року «Про внесення змін до Закону
України про Державний бюджет України
на 2011 рік», згідно з яким /п.4
Прикінцевих положень/ норми і
положення ст.6 ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни» застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених КМУ
виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету Пенсійного фонду
України на 2011 рік». За відсутності
Закону, який би регулював питання
подолання колізії норм законів, що
мають однакову юридичну силу, а також
враховуючи позицію Конституційного
Суду України, (рішення від 03.10.1997р. № 4-зп
справа про набуття чинності
Конституцією України) суд вважає, що до
спірних правовідносин підлягає
застосуванню ЗУ «Про державний бюджет
на 2011 рік», який був прийнятий пізніше
ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».
Разом із тим, 06.07.2011 р. КМУ було прийнято
постанову № 745 «Про встановлення
деяких виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету»,
яка набрала чинності 23.07.2011 р. та
встановила інший порядок застосування
ст.6 Закону. З огляду на викладене, до
набрання чинності вказаною постановою
КМУ, тобто до 23.07.2011 року підлягає
застосуванню положення статей ЗУ «Про
соціальний захист дітей війни». Отже,
здійснюючи позивачу нарахування та
виплату державної соціальної
підтримки дітей війни за період з 14
грудня 2010 р. по 22 липня 2011 р. у розмірі
меншому ніж встановлений ст.6 Закону №
21-95-ІV, відповідач діяв неправомірно.

Вирішуючи питання щодо здійснення
перерахунку державної допомоги у 2012 -
2013 роках, колегія суддів зазначає, що
01.01.2012 р. набув чинності ЗУ «Про
державний бюджет України на 2012 рік»
/№4282-VI/, згідно з яким норми і положення
статей 5 та 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік. Конституційність згаданої норми
Закону була підтверджена відповідними
рішеннями Конституційного суду
України від 26.12.2011 р. та 25.01.2012 р. З
огляду на дане, суд вважає, що до
спірних правовідносин в частині вимоги
позивача про здійснення перерахунку та
виплати пенсії у 2012 році, підлягає
застосуванню ЗУ «Про державний бюджет
на 2012 рік». Згідно з Законом України
від 06.12.2012 р. N 5515-VI «Про Державний бюджет
України на 2013 рік», у 2013 році норми і
положення статті 6 застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2013 рік.

За таких обставин, виплачуючи позивачу
після 22.07.2011 р. державну соціальну
допомогу до пенсії (у межах отриманих з
Державного бюджету асигнувань),
відповідач діяв на підставах та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, а від так вимоги
позивача щодо визнання дій
протиправними та здійснення
перерахунку і виплати пенсії з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 23.07.2011 р. по 31.12.2013 р.
не ґрунтуються на правових підставах,
тому задоволенню не підлягають.

Згідно Закону України "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 року
№ 1622-VІІ передбачено, що норми та
положення статей, зокрема, ст.6-7 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" застосовуються в порядку та в
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового соціального
страхування на 2014 рік, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік"
від 31.07.2014 року № 1622-VІІ, передбачено, що
цей Закон набирає чинності з дня,
наступного за днем його офіційного
опублікування.

Вказаний Закон було офіційно
опубліковано в газеті "Голос України"
02.08.2014 року (№ 146), а відтак, з
урахуванням дати набрання чинності
вказаним Законом (03.08.2014 року), колегія
суддів вважає правомірним рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог за період з 14.12.2010 року
по 22.07.2011 року включно та починаючи з
01.01.2014 року по 28.04.2014 року.

Виходячи із системного аналізу
наведених норм законодавства та змісту
позову, з метою повного захисту прав
позивача, суд зобов'язує УПФУ в
м.Комсомольську здійснити позивачу
перерахунок пенсії за період з 14 грудня
2010 року по 22 липня 2011 року та починаючи
з 01 січня 2014 року по 28 квітня 2014 року
включно із підвищенням її на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням виплаченого у вказаний
період підвищення до пенсії, оскільки
дії відповідача у вказаний період при
нараховуванні позивачу доплати до
пенсії у меншому розмірі ніж 30%
мінімальної пенсії за віком не
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Враховуючи положення ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
-без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 183-2, п.1 ч.1 ст.
198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Комсомольську залишити без
задоволення.

Постанову Комсомольського міського
суду Полтавської області від 28.04.2014р. по
справі № 2а-3583/2011 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Подобайло З.Г.Судді
Старостін В.В. Тацій Л.В.