Справа № 806/4209/14
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"17" листопада 2014 р.
Справа № 806/4209/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бучик А.Ю.

суддів:
Майора Г.І.

Одемчука Є.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "16" жовтня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в інтересах малолітніх дітей
до Житомирського районного сектору
Управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області
про визнання протиправними рішення
та дій ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
власних інтересах та в інтересах
малолітніх дітей звернулися до суду з
адміністративним позовом про визнання
протиправним рішення Житомирського
районного сектора Управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області про відмову в
реєстрації їх місця проживання з
дітьми за адресою: АДРЕСА_2 та
зобов'язання здійснити реєстрацію
місця їх реєстрації з дітьми за
адресою: АДРЕСА_2.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та просить скасувати
рішення суду першої інстанції із
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог.

Апеляційний розгляд справи
проводиться в порядку письмового
провадження за правилами,
встановленими ст. 197 КАС України.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві
приватної власності належить садовий
будинок з надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
садовий будинок. 28 лютого 2011 року на
вказаний садовий будинок виготовлено
технічний паспорт. 03 березня 2011 року
Комунальним підприємством
"Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Житомирської міської ради право
власності на нерухоме майно (садовий
будинок) зареєстровано за №33045984.

З матеріалів справи також слідує, що
садове товариство "Зарево" знаходиться
на території Василівської сільської
ради за межами населеного пункту
адміністративної одиниці (а.с. 31).

15 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Житомирського районного сектора
Управління Державної міграційної
служби України в Житомирській області
щодо реєстрації місця проживання за
адресою Садове товариство "Зарево".

Листом від 19.08.2014 року Житомирським
районним сектором Управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області повідомлено
ОСОБА_3 про те, що проведення реєстрації
місця проживання за адресою Садове
товариство "Зарево" неможливе, так як
це суперечить нормам діючого
законодавства України. В даному листі
також зазначено, що придбана
нерухомість у вигляді садового
будинку та земельної ділянки
призначена для ведення садівництва,
питання про долучення садівничого
товариства "Зарево" до меж
Васильківської сільської ради
належить лише до компетенції Верховної
Ради України, яка розглядає зміни до
законодавства.

Позивачі не погоджуються з таким
рішенням суб'єкта владних повноважень,
у зв'язку з чим звернулися до суду за
захистом порушених, на їх думку, прав та
інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що дії та рішення
відповідача здійснені на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

За змістом статті 3 (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин)
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні":

свобода пересування - право
громадянина України, а також іноземця
та особи без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, вільно та безперешкодно за
своїм бажанням переміщатися по
території України у будь-якому
напрямку, у будь-який спосіб, у
будь-який час, за винятком обмежень, які
встановлюються законом;

вільний вибір місця проживання чи
перебування - право громадянина
України, а також іноземця та особи без
громадянства, які на законних
підставах перебувають на території
України, на вибір
адміністративно-територіальної
одиниці, де вони хочуть проживати чи
перебувати;

місце перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік;

місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік;

особа - фізична особа;

реєстрація - внесення інформації до
Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції;

довідка про реєстрацію місця
проживання або місця перебування -
документ, який видається органом
реєстрації особі за її вимогою та
підтверджує реєстрацію місця
проживання або місця перебування
особи;

документи, до яких вносяться відомості
про місце проживання та місце
перебування особи, - паспорт
громадянина України, тимчасове
посвідчення громадянина України,
посвідка на постійне проживання,
посвідка на тимчасове проживання,
посвідчення біженця, посвідчення
особи, яка потребує додаткового
захисту, посвідчення особи, якій надано
тимчасовий захист, довідка про
звернення за захистом в Україні.

Тобто, реєстрація можлива лише у
випадку проживання особи на території
адміністративно-територіальної
одиниці протягом 6 місяців. Поняття
проживання має розглядатися у
нерозривному зв`язку з поняттям житла.

Відповідно до статті 379 Цивільного
кодексу України житлом фізичної особи
є житловий будинок, квартира, інше
приміщення, призначені та придатні для
постійного проживання в них.

У відповідності до ст. 4 ЖК України, жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях, що знаходяться на
території Української РСР, утворюють
житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і
жилі приміщення в інших будівлях, що
належать державі (державний житловий
фонд); жилі будинки і жилі приміщення в
інших будівлях, що належать колгоспам
та іншим кооперативним організаціям,
їх об'єднанням, профспілковим та іншим
громадським організаціям (громадський
житловий фонд); жилі будинки, що
належать житлово-будівельним
кооперативам (фонд житлово-будівельних
кооперативів); жилі будинки (частини
будинків), квартири, що належать
громадянам на праві приватної
власності (приватний житловий фонд);
квартири в багатоквартирних жилих
будинках, садибні (одноквартирні) жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях усіх форм власності, що
надаються громадянам, які відповідно
до закону потребують соціального
захисту (житловий фонд соціального
призначення).

До житлового фонду включаються також
жилі будинки, що належать
державно-колгоспним та іншим
державно-кооперативним об'єднанням,
підприємствам і організаціям.
Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік до цих будинків
застосовуються правила, встановлені
для громадського житлового фонду.

Землі України, відповідно до частини 1
статті 19 Земельного кодексу України
розподілено за основним цільовим
призначенням на категорії, в тому
числі, на землі сільськогосподарського
призначення та на землі житлової та
громадської забудови.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 22
Земельного кодексу України землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування громадянам - для ведення
особистого селянського господарства,
садівництва, городництва, сінокосіння
та випасання худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті
20 Земельного кодексу України земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення використовуються їх
власниками або користувачами виключно
в межах вимог щодо користування
землями певного виду використання,
встановлених статтями 31, 33 - 37 цього
Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 35 Земельного
кодексу України земельні ділянки,
призначені для садівництва, можуть
використовуватись для закладання
багаторічних плодових насаджень,
вирощування сільськогосподарських
культур, а також для зведення
необхідних будинків, господарських
споруд тощо.

Відповідно до статті 38 Земельного
кодексу України до земель житлової та
загальної забудови належать земельні
ділянки в межах населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови.

Згідно зі ч.1 та 3 ст. 35 ЗК України,
громадяни України із земель державної
і комунальної власності мають право
набувати безоплатно у власність або на
умовах оренди земельні ділянки для
ведення індивідуального або
колективного садівництва.

Земельні ділянки, призначені для
садівництва, можуть використовуватись
для закладання багаторічних плодових
насаджень, вирощування
сільськогосподарських культур, а також
для зведення необхідних будинків,
господарських споруд тощо.

У пункті 1.2. Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків та будівель і
споруд сільськогосподарського
призначення I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж, затвердженого Наказом
Міністерства регіонального розвитку;
будівництва та житлово-комунального
господарства України (2) №95 від 19
березня 2013 р. визначено, що садовий
будинок - будинок для літнього
(сезонного) використання.

Таким чином, садові будинки не
призначені для постійного проживання у
них, а лише для тимчасового проживання
на час здійснення садівництва.

З урахуванням вищевикладеного, садові
будинки не призначені для постійного
проживання у них, а лише для
тимчасового проживання на час
здійснення садівництва, і відповідно,
враховуючи те, що садовий будинок не є
адресою житла особи, в розумінні
положень статті 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місяця проживання в Україні», тому
правові підстави для реєстрації
позивача відсутні.

Суд першої інстанції проаналізував та
зробив вірні висновки щодо положень
статті 4 Житлового кодексу України та
відповідних підзаконних
нормативно-правових актів і з
урахуванням наведених вище положень
статті 3 Закону № 1382-ІV дійшов
умотивованого висновку про
відсутність підстав для визнання
протиправними відмови відповідача в
реєстрації позивача за місцем
розташування за межами населеного
пункту як
адміністративно-територіальної
одиниці зазначеного в позові садового
будинку, не зареєстрованого як
житловий будинок і не включеного до
складу житлового фонду.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити
без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "16" жовтня
2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
А.Ю.Бучик

судді: (підпис)
Г.І. Майор

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ А.Ю.Бучик

Роздруковано та надіслано:

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_2
ОСОБА_4 в інтересах малолітніх дітей
АДРЕСА_2

представник - ОСОБА_6 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Житомирській районний
сектор Управління Державної
міграційної служби України в
Житомирській області
вул.Щорса,88,м.Житомир,10031

- ,