Справа № 2а-16181/12/2670
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

14 листопада 2014 року м.
Київ В/800/4839/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого: Олексієнка М.М.,

суддів: Амєліна С.Є.,

Бутенка В.І.,

Весельської Т.Ф.,

Винокурова К.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 5
серпня 2014 року, постановленої за
результатами розгляду справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Міністра оборони України, Міністерства
оборони України, треті особи: Головне
квартирно-експлуатаційне управління
Збройних Сил України, Житлова комісія
гарнізону м. Києва про визнання
протиправними дій та бездіяльності
щодо забезпечення житлом для
постійного проживання, зобов'язання
забезпечити житлом для постійного
проживання,

в с
т а н о в и л а:

31 жовтня 2014 року ОСОБА_4 у порядку
статті 239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
звернувся із заявою про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 5
серпня 2014 року у справі №К/800/1434/14 з
підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

На обґрунтування заяви додав судові
рішення Вищого адміністративного суду
України від 14 листопада 2013 року (справа
№К/9991/86641/11), від 8 квітня 2014 року (справа
№К/9991/51992/12) в яких, на його думку, по
іншому ніж в оскаржуваній ухвалі
застосовано положення статей 3, 4,
пункту 7 статті 6 Закону України від 24
березня 1998 року №203/98-ВР «Про статус
ветеранів військової служби, ветеранів
органів внутрішніх справ і деяких
інших осіб та їх соціальний захист»
(далі - Закон №203/98-ВР), статей 2, 7 Закону
України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про
судоустрій і статус суддів».

Перевіривши наведені в заяві доводи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
знаходить підстави для допуску справи
до провадження Верховного Суду України
з урахуванням наступного.

Статтею 237 КАС України наведено перелік
підстав для подання сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, заяви про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
Верховним Судом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
цієї статті заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

При цьому, під неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права розуміється,
зокрема, таке:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правих норм.

Доводи, викладені в заяві, дають
підстав вважати, що судом касаційної
інстанції у подібних правовідносинах
неоднаково застосовані одні і ті ж само
норми матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Зокрема, в ухвалі від 05.08.2014 року, яка є
предметом оскарження, касаційний суд, з
посиланням на положення частин першої
та дев'ятої статті 12 Закону України від
20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» (далі - Закон №
2011-ХІІ), статтю 63 Житлового кодексу
України, постанови Кабінету Міністрів
України від 11 грудня 1984 року № 470, від 29
січня 1999 року № 114, від 29 листопада 1999
року № 2166, яким затверджено,
відповідно, Правила обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР, Програми забезпечення
житлом військовослужбовців,
звільнених в запас або відставку,
прийшов до висновку про
безпідставність позовних вимог щодо
забезпечення позивача (бувшого
військовослужбовця) житлом для
постійного проживання. При цьому, суд
виходив з необхідності дотримання
черги на одержання житла.

В той же час судовим рішенням від 8
квітня 2014 року (справа №К/9991/51992/12),
касаційний суд підтвердив
обґрунтованість висновків судів
попередніх інстанцій про необхідність
забезпечення житлом позивача у продовж
одного року після звільнення з
військової служби, оскільки його
переведено до списку першочерговиків
на отримання житла. При ухваленні
зазначеного рішення, суд посилався на
частини першу та 9 статті 12 Закону №
2011-ХІІ, постанову Кабінету Міністрів
України від 3 серпня 2006 року № 1081, якою
затверджено Порядок забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
житловими приміщеннями».

Щодо рішення, ухваленого касаційною
інстанцією від 14 листопада 2013 року
(справа №К/9991/86641/11), то в ньому
вирішувалися інші правовідносини.
Зокрема, суд визначав правомірність
зняття з квартирного обліку, а не
надання житла особам, які звільнені з
лав Збройних сил України.

Таким чином, суд касаційної інстанції у
подібних правовідносинах неоднаково
застосував одні і ті ж норми
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Керуючись статтями 235-240 КАС України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Допустити до перегляду Верховним судом
України справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Міністра оборони
України, Міністерства оборони України,
треті особи: Головне
квартирно-експлуатаційне управління
Збройних Сил України, Житлова комісія
гарнізону м. Києва про визнання
протиправними дій та бездіяльності
щодо забезпечення житлом для
постійного проживання, зобов'язання
забезпечити житлом для постійного
проживання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

С.Є. Амєлін

В.І. Бутенко

Т.Ф. Весельська

К.С. Винокуров