Справа № 814/1375/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р. Справа № 814/1375/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому провадженні у
приміщенні Одеського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Первомайської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області на Постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 11.04.2014 року №
в частині, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 11.04.2014 року №
в частині.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Первомайської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області від
11.04.2014 року № в частині грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 160867 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 53694 грн.

Первомайська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подала
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року та прийняти нову постанову, якою у
задоволені позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є необґрунтованим,
незаконним та прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Крім того, відповідач зазначає,
що судом першої інстанції під час
винесення оскаржуваного рішення
неповністю з'ясовано всі обставини, що
мають значення для справи та не надано
їм належної правової оцінки.

Сторони по справі сповіщались належним
чином про час, дату та місце проведення
судового засідання, однак своїм правом
на участь в розгляді апеляційної
скарги не скористались та у судове
засідання не з'явилися, тому судовий
розгляд справи здійснено в порядку
письмового провадження згідно ч. 3 ст.
122, ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
в акті № 2/17-03/НОМЕР_2 від 08.01.2014 року про
результати документальної планової
виїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.07.2010 по 31.12.2012
встановлено порушення п. 198.1, п. 198,4 ст.198
Податкового кодексу України щодо
завищення суми податкового кредиту з
податку на додану вартість на суму 183 328
грн. Вказані порушення призвели до
заниження суми податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет за підсумками
поточного звітного періоду, за період з
01.07.2010 по 31.12.2012 на суму 183328 грн.
Документальною перевіркою нараховані
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість за період з 01.01.2011 по
31.12.2012 в сумі 161 905 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення:

- № від 11.04.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 161 905 грн. та 54 055
грн. штрафні (фінансові) санкції.

Позивач оскаржує податкове
повідомлення рішення частково в сумі 160
867 грн. грошового зобов'язання та 53 694
грн. штрафних санкцій.

Відповідач в акті перевірки
посилається на те, що позивачем
податковий кредит за березень 2011 року в
сумі 37 185 грн. та за квітень 2011 року в
сумі 16 294 грн. сформовано безпідставно,
без мети реального настання правових
наслідків. До суми податкового кредиту
за березень, квітень 2011 року з податку
на додану вартість включені суми на
придбання палива бензина А-92 та бензина
А-95, яке не було використано у
господарській діяльності такого
платника податку. Товар реалізований
підприємством ТОВ «Український
ресурс», що підтверджується
податковими накладними № 9,10-11 від
03.03.2011, видатковими накладними,
товарно-транспортними лакладними від
03.03.2011. Відповідно акта ДПІ у
Шевченківському районі м. Миколаєва
від 16.11.2012 встановлено відсутність у
ТОВ «Український ресурс» необхідних
умов для ведення господарської
діяльності, платник не знаходиться за
місцезнаходженням, тому наведені
обставини свідчать про відсутність
факту реального здійснення
господарської діяльності зазначеного
підприємства.

Також в акті перевірки зазначено, що
податковий кредит за жовтень 2011 року в
сумі 55 218 грн. та за листопад 2011 року в
сумі 52 170 грн. по взаємовідносинам з ТОВ
«Олерон» сформовано безпідставно без
мети реального настання правових
наслідків. Актом про неможливість
проведення зустрічної перевірки ТОВ
«Олерон» від 25.02.2013 встановлено, що
зустрічну звірку неможливо провести у
зв'язку з тим, що від Олександрійської
ОДПІ отримано висновок щодо наявності
фіктивності та відсутності факту
реального здійснення господарської
діяльності ТОВ «Олерон», тому у
висновку перевірки зазначено, що
відсутній факт реального вчинення
господарських операцій за
жовтень-листопад 2011 року.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

При цьому, будь-які документи (у тому
числі, договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, якщо вона спричинила реальні
зміни майнового стану платника
податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

В податковому повідомленні-рішенні
зазначено, що позивач порушив п. 198.1, п.
198.4 ПК України, яким передбачено, що
відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності);в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п.198.4 ст.198 ПК України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

У суді першої інстанції представник
відповідача пояснив, що податковий
кредит зменшено та донараховані
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість не з підстав того, що
позивач при проведенні перевірки не
надав перевіряючим яких - небудь
документів, на підтвердження
товарності (реальності) угоди, а тому,
що товар ТОВ «Український ресурс» та
ТОВ «Олерон» на адресу позивача
взагалі не поставлявся.

Позивач уклав з ТОВ «Український
ресурс» договір купівлі-продажу № 56/1
від 04.08.2010, за умовами якого продавець
ТОВ «Український ресурс»
зобов'язується поставити та передати у
власність Покупця -ФОП ОСОБА_4
нафтопродукти.

Виконання умов цього договору
підтверджується податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними.

Відповідно до п. 45.2 статті 45
Податкового кодексу України,
податковою адресою юридичної особи є
місцезнаходження такої юридичної
особи, відомості про що містяться у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як зазначено у ч.1 ст.18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру та були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою доки до них не
внесено відповідних змін.

У витязі станом на 01.07.2014 відомості щодо
відсутності ТОВ «Український ресурс»,
м. Київ, вул. Жилянська, 110 за його
місцезнаходженням у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців не
містяться.

Витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ФОП-ОСОБА_4 від 24.04.2014
свідчить, що одним із видів діяльності
позивача зазначено 46.71 оптова торгівля
твердим, рідким, газоподібним паливом і
подібними продуктами, 47.30 роздрібна
торгівля пальним.

Відповідач в акті перевірки робить
висновок про нереальність угоди,
укладеної між позивачем та ТОВ
«Український ресурс», на підставі того,
що в акті від 16.11.2012 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Український ресурс» зазначено, що ТОВ
«Український ресурс» не знаходиться за
юридичною адресою, тому підтвердити
реальність угод, укладених
контрагентами неможливо. Але витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
спростовує цей висновок податкової
інспекції.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що проведення зустрічної
звірки з метою перевірки питань
правильності визначення розміру
податкових зобов'язань та
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість п.
73.5 ст. 73 ПК України не передбачено;
зустрічні звірки не є перевірками
платника податків, письмовий документ
який складається після проведення
такої звірки (довідка) не може містити у
собі висновки посадових осіб
податкового органу про порушення
суб'єктом господарювання вимог чинного
законодавства, у тому числі і про
реальність, повноту, достовірність
господарських операцій такої особи;
внесення змін до облікових карток
платника податків, що не пов'язані із
зміною податкового навантаження (тобто
податкової звітності, розшифровки
результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України) з
податку на додану вартість, можливе
лише на підставі або самостійно
поданої декларації платника податку на
додану вартість або прийняття
контролюючим органом податкового
повідомлення-рішення після закінчення
строків його узгодження.

Отже, можна зробити висновок про
відсутність у податкового органу
повноважень по здійсненню в рамках
проведення зустрічних звірок контролю
за додержанням податкового
законодавства. Зустрічна звірка є
заходом інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби, в той час
як функція податкового органу щодо
контролю за дотриманням податкового та
іншого законодавства реалізується
шляхом проведення перевірок платників
податків в порядку, визначеному
Податковим кодексом України.

В розумінні Порядку проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2010 № 1232 та Податкового кодексу
України, акт (довідка) про неможливість
проведення зустрічної звірки не є
актом застосування суб'єктом владних
повноважень норм права.

Актом застосування норм права або
правозастосовним актом, може бути
рішення, викладене у формі податкового
повідомлення-рішення, яке приймається
на підставі нормативно-правових актів
та висновків перевірки і наділено
такими характерними ознаками як
категоричне, офіційно-владне,
обов'язкове для виконання веління, яке
охороняється примусовою силою держави
та є персоніфікованим.

Акт про неможливість проведення
зустрічної звірки таких ознак не має,
тому у правовому регулюванні участі не
приймає, а є лише носієм певної
інформації та може бути доказом у
адміністративній справі відповідно до
норм статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Отже, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що будь-які
формулювання викладені у висновках
такого акту, не можуть самі по собі
спричиняти жодних негативних
наслідків для платника податків, у тому
числі, бути достатньою підставою для
визнання правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентами,
нікчемними.

Аналогічну правову позицію висловив
Вищий Адміністративний суд України у
своїх Ухвалах № К/800/9550/14 та № К/800/61168/13.

Позивач надав суду договір на поставку
нафтопродуктів від ТОВ «Олерон» від
12.01.2011, рахунки-фактури, видаткові
накладні, податкові накладні,
товарно-транспортні накладні. Позивач
також надав суду договір оренди
транспортного засобу від 11.12.2008,
укладений між ТОВ «Олерон» та ОСОБА_6,
за умовами якого передається в оренду
автомобіль БАР, який зазначений в
товарно-транспортній накладній.

Відповідач в підтвердження того факту,
який зазначений в акті перевірки від
25.02.2013 стосовно ТОВ «Олерон», що воно
має ознаки фіктивності та всі угоди,
які ним укладені є недійсними на
підставі ст.ст.203,215, 228 ЦК України, а
саме: вироки суду, рішення суду не
надав.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що угоди, які були укладені між
позивачем та ТОВ Український ресурс»
та ТОВ «Олерон» спрямовані на реальне
настання наслідків, умовлених ними,
виконані сторонами в повному обсязі та
відповідають положенням вільного,
господарського і податкового
законодавства. Товар, який придбавався
позивачем притаманний його
господарській діяльності та
використовувався ним для здійснення
господарської діяльності.

Судом не встановлено жодного
фактичного порушення позивачем вимог
податкового законодавства, за
наслідками здійснення господарських
операцій з його контрагентом ТОВ
Український ресурс» та ТОВ «Олерон».

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
11.04.2014 року № обґрунтовані,
підтверджені наявними у справі
матеріалами та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Первомайської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області, -
залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року по справі № 814/1375/14, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль