Справа № 804/5220/13-а
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2014 рокусправа № 804/5220/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2, дов. від
24.04.14 р.

відповідача: - Кисельов А.В.,
дов. від 27.12. 13 р.

третя особа: - Абрамов Д.В., дов.
від 04.09.14 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 р. у справі № 804/5220/13-а

за позовом ОСОБА_5

до Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного Управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

треті особи Дніпропетровська міська
рада, ОСОБА_6

про визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 07.02.2013, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2013 р. ОСОБА_5 звернувся з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська Головного
Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області , треті
особи: Дніпропетровська міська рада,
ОСОБА_6, в якому просив визнати нечинним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська № від 07.02.2013 р.
про сплату суми податкового
зобов'язання за платежем орендна плата
з фізичних осіб в розмірі 21 512,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
безпідставністю винесення спірного
податкового повідомлення-рішення,
оскільки договір оренди земельної
ділянки припинено у зв'язку з переходом
права власності на будівлю
спорткомплексу, що розташована на
ньому, тому вимоги щодо сплати
орендної плати є безпідставними.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 р. у справі № 804/5220/13-а у
задоволенні вищевказаного
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу,
згідно якої скаржник просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 р. у справі № 804/5220/13-а, як таку
що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник вважає, що суд першої
інстанції не врахував приписи чинного
законодавства щодо відносин
користування земельними ділянками, а
саме: норми Земельного кодексу України
та Закону України «Про оренду землі»,
якими передбачено припинення договору
оренди землі в разі набуття права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, що розташовані на
орендованій іншою особою земельній
ділянці.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Представниками сторін в судовому
засіданні надані пояснення та
заперечення щодо доводів апеляційної
скарги, підтримані визначені правові
позиції по суті спору.

З урахуванням наявних матеріалів
справи, встановлених обставин, наданих
пояснень, слід зазначити наступне:

З матеріалів справи вбачається що,
15.10.2007 р. між гр.ОСОБА_5 та
Дніпропетровською міською радою
укладений договір оренди землі (а.
с.10-13), за умовами якого в оренду на 15
років передана земельна ділянка
загальною площею 0,1444 га по АДРЕСА_1 у
м.Дніпропетровську на підставі рішень
міської ради від 12.10.2006 р. № 114/5 та від
10.08.2007 р. № 127/18.

Державна реєстрація Договору
відбулась 13.11.2007 р. за № 69.

При цьому, відповідно до положень
п.п.12.5, 12.6 Договору оренди дія договору
припиняється шляхом його розірвання за
взаємною згодою сторін.

Разом з тим, згідно п.6.5 Договору оренди
у разі змін землекористувача,
придбання або відчуження будівель та
споруд, орендар протягом місяця з
моменту настання таких змін повинен
звернутися до міської ради для
внесення відповідних змін до договору
оренди земельної ділянки.

За актом приймання-передачі земельної
ділянки Дніпропетровською міськрадою
передано гр.ОСОБА_5 в оренду земельну
ділянку за кадастровим номером
№:02:112:0173, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (а. с.13 на зв.).

28.12.2007 р. ОСОБА_5 укладено Договір
купівлі-продажу будівлі
спорткомплексу за адресою: АДРЕСА_1 з
ОСОБА_7 (а. с.15).

28.04.2012 р. КП «Дніпропетровське МБТІ»
Дніпропетровської облради проведено
державну реєстрацію права власності на
будівлю спорткомплексу за ОСОБА_7 (а.
с.91, 141).

21.07.2008 р. ОСОБА_5 письмово повідомив
Дніпропетровську міськраду про
перехід права власності на будівлю, що
розташована на орендованій земельній
ділянці, та ініціював розірвання
договору оренди землі (заява вх. №13/9344
від 22.07.2008 р., а. с.16).

06.10.2010 р. Дніпропетровською міськрадою
прийнято рішення № 400/61, яким:

- вилучено у гр.ОСОБА_5 земельна ділянка
загальною площею 0,1444 га по АДРЕСА_1 і
зараховано її до земель міста;

- договір оренди землі від 15.10.2007 р.
припинено шляхом розірвання за
взаємною згодою сторін;

- рішення міської ради від 12.10.2006 р. № 114/5
та Договір оренди землі від 15.10.2007 р.
визнано такими, що втратили чинність, а
право гр.ОСОБА_5 на землю - таким, що
припинилось (а. с.19).

Також даним рішенням № 400/61 від 06.10.2010 р.
визначено, що організація виконання
робіт з внесення необхідних змін до
земельно-кадастрової документації в
установленому чинним законодавством
порядку доручається відповідним
установам, а контроль за виконанням
цього рішення покладається на постійну
комісію міської ради з питань
архітектури, містобудування та
земельних відносин і на виконавчий
комітет міської ради.

Як зазначає відповідач (а. с.57-59) у 2013
році ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська визначено
податкове зобов'язання гр.ОСОБА_5 по
орендній платі з фізичних осіб у
розмірі 21 512,59 грн., про що винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 07.02.2013 р. (а. с.8).

ОСОБА_5, вважаючи визначення
податкового зобов'язання з орендної
плати за землю з фізичних осіб у сумі 21
512,59 грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від
07.02.2013 р., безпідставним, звернувся з
даним позовом до адміністративного
суду.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає
задоволенню з таких підстав:

Згідно з положеннями Закону України
«Про плату за землю» від 03.07.92 р. № 2535-XII
(чинного на момент укладення Договору
оренди від 30.01.2006 р.) об'єктом плати за
землю є земельна ділянка, яка перебуває
у власності або користуванні, у тому
числі на умовах оренди. Суб'єктом плати
за землю (платником) є власник землі і
землекористувач, у тому числі орендар,
тобто безпосередньо ті юридичні або
фізичні особи, яким земля передана у
власність або надана в користування, у
тому числі на умовах оренди.

З 01.01.2011 р. набрав чинності Податковий
кодекс України.

Так, згідно п.288.1 ст.288 ПК України
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про оренду землі" від 06.10.98 р. № 161-XIV
орендою землі є засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Статтею 21 вказаного Закону
встановлено, що орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції, якщо інше не
передбачено договором оренди.

Платником орендної плати є орендар
земельної ділянки (п.288.2 ст.288 ПК
України).

Об'єктом оподаткування є земельна
ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 ПК
України).

Пункт 290.1 ст. 290 ПК України передбачає,
що плата за землю зараховується до
відповідних місцевих бюджетів у
порядку, визначеному Бюджетним
кодексом України для плати за землю.

При цьому, абзацом 2 п.288.1 ст.288 ПК
України саме на органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування, які укладають договори
оренди землі, покладено обов'язок до 1
лютого подавати контролюючому органу
за місцезнаходженням земельної
ділянки переліки орендарів, з якими
укладено договори оренди землі на
поточний рік, та інформувати
відповідний контролюючий орган про
укладення нових, внесення змін до
існуючих договорів оренди землі та їх
розірвання до 1 числа місяця, що настає
за місяцем, у якому відбулися зазначені
зміни.

За приписами п.41.1. ст.41 ПК України
контролюючими органами є органи
доходів і зборів - центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Суд першої інстанції з посиланням
на положення ст.654 ЦК України дійшов
висновку, що до укладання
відповідного договору про розірвання
договору оренди землі від 15.10.2007р. між
ОСОБА_5 та Дніпропетровською
міськрадою та його державної
реєстрації, позивач повинен сплачувати
податкові зобов'язання з орендної
плати за землю.

Колегія суддів з такою позицією
суду першої інстанції не погоджується
з огляду на наступне:

Дійсно, згідно ст.654 ЦК України
зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що умовами Договору оренди від
25.10.2007р. передбачена можливість
припинення дії даного Договору шляхом
його розірвання за взаємною згодою
сторін.

Також відповідно до п.п.«а» ч.1 ст.141 ЗК
України підставами припинення права
користування земельною ділянкою є
добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
спрощення порядку набуття прав на
землю» від 05.11.2009 р. № 1702-VI внесені
зміни до ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК
України та ст.31 Закону України "Про
оренду землі", зі змісту яких
вбачається, що до особи, яка набула
право власності на житловий будинок
(крім багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача) і договір оренди
землі у такому разі припиняється.

За приписами ч.1 ст.34 Закону України "Про
оренду землі" у разі припинення або
розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором. Орендар
не має права утримувати земельну
ділянку для задоволення своїх вимог до
орендодавця.

Отже, правочини, що тягнуть перехід
права власності на об'єкт нерухомості,
водночас є підставою для переходу
права на землю і оформлення такого
права здійснюється у встановленому
законом порядку, тобто перехід права
власності на будівлі та споруди,
розташовані на орендованій земельній
ділянці, до другої особи, є підставою
для розірвання договору та укладення
договору оренди з новим власником
будівель.

При цьому, Верховний суд України в
постанові від 24.12.2010 р. у справі за
позовом ТОВ «Європа-вікно» до
Калуської ОДПІ Івано-Франківської
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення
дійшов висновку, що аналіз зазначених
норм права дає підстави вважати, що з
моменту набуття права власності на
жилий будинок (будівлю або споруду) у
набувача виникає право (власності чи
користування) на земельну ділянку, на
якій знаходиться цей об'єкт, а з ним і
обов'язок сплачувати земельний податок
чи орендну плату.

Також в даній постанові ВСУ
зазначено, що «…Залишаючи в силі
рішення суду першої інстанції про
задоволення позову, касаційний суд
виходив із того, що право власності чи
право користування земельною ділянкою
виникає лише після державної
реєстрації документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, а
також державної реєстрації договору
оренди.

Цей висновок є наслідком порушення
правил застосування норм права:
перевагу було надано положенням Закону
№ 2535-ХП та ЗК (статті 125, 126), які
регулюють випадки набуття права
власності чи права користування на
земельну ділянку, як окремий об'єкт та
які щодо спірних відносин є загальними.
У той же час перевагу мають спеціальні
норми, що регулюють випадки набуття
права власності на землю чи права
користування нею внаслідок придбання
споруди, розміщеної на земельній
ділянці, за наведених обставин, стаття
120 ЗК та стаття 377 Цивільного кодексу
України».

Разом з тим, пунктом 287.1 статті 287 ПК
України власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

У разі припинення права
власності або права користування
земельною ділянкою плата за землю
сплачується за фактичний період
перебування землі у власності або
користуванні у поточному році.

З вищевказаного рішення
Дніпропетровської міської ради № 400/61
від 06.10.2010 р. вбачається, що земельна
ділянка по АДРЕСА_1 у
м.Дніпропетровську вилучена у
гр.ОСОБА_5 і зарахована до земель міста;
договір оренди землі від 15.10.2007 р.
припинено шляхом розірвання за
взаємною згодою сторін та визнано
таким, що втратив чинність, а право
гр.ОСОБА_5 на землю - таким, що
припинилось (а. с.19).

Доказів скасування вказаного рішення
міськради у передбаченому чинним
законодавством порядку матеріали
справи не містять.

Отже, з продажем об'єкту нерухомого
майна позивач добровільно відмовився
від права користування земельними
ділянками, про що на виконання умов
Договору оренди від 25.10.2007 р. позивач
повідомив Дніпропетровську міськраду
заявою про розірвання договору оренди
землі, а міськрада прийняла цю відмову,
визнавши у рішенні № 400/61 від 06.10.2010 р.,
що Договір оренди від 15.10.2007 р.
припинено шляхом розірвання за
взаємною згодою сторін.

Проте, всупереч вимог ч.1 ст.71 КАС
України відповідачем не доведено того,
що ОСОБА_5 фактично користувався
земельною ділянкою по АДРЕСА_1
загальною площею 0,1444 га впродовж 2013
року.

Таким чином, безпідставним є
визначення ОСОБА_5 податкового
зобов'язання з орендної плати за землю
з фізичних осіб у сумі 21 512,59 грн. за 2013
рік згідно податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська № від 07.02.2013 р.,
що свідчить про наявність підстав для
його скасування.

Разом з тим колегія суддів звертає
увагу, що позивачем заявлено позовну
вимогу щодо визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська № від 07.02.2013
р., яке прийнято відносно конкретної
фізичної особи - ОСОБА_5, а отже є актом
індивідуальної дії.

Проте, системний аналіз статей 105, 162, 171
КАС України дає підстави вважати, що
даний спосіб захисту прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб може
стосуватись, виключно, оскарження
нормативно-правових актів, оскільки у
разі визнання протиправним
(незаконним) акт індивідуальної дії є
таким, що не діє з моменту його
прийняття, а нормативно-правовий акт,
якщо інше не встановлено законом або не
зазначено судом, - втрачає чинність
після набрання рішенням суду законної
сили.

Таким чином, враховуючи положення ч.2
ст.11 КАС України, а також те, що
оскаржуване позивачем рішення є актом
індивідуальної дії, колегія суддів
вважає за необхідне вийти за межі
позовних вимог в частині визнання
даного рішення нечинним, визнавши
оскаржуване рішення протиправним.

За приписами ст.202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладені обставини справи,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про те, що судом першої
інстанції допущено неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та ухвалено рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду з прийняттям нової про
задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
р. у справі №804/5220/13-а задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 р. у справі № 804/5220/13-а
скасувати та прийняти нову про
задоволення позову.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
07.02.2013 р. про сплату суми податкового
зобов'язання за платежем орендна плата
з фізичних осіб в розмірі 21 512,59 грн.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_5 215,13 грн. витрат по
сплаті судового збору

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко