Справа № К/9991/19087/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/19087/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В.
(доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П.,

при секретарі:Борілло Ю.В.,
за участю Москаленка І.О., -
представника позивача, -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом Приватного вищого навчального
закладу (далі - ПВНЗ) «Полтавський
інститут економіки та менеджменту
«Світоч» до Управління Пенсійного
фонду (далі - УПФ) України Київського
району в місті Полтаві про скасування
рішення, за касаційною скаргою ПВНЗ
«Полтавський інститут економіки та
менеджменту «Світоч» на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10 березня 2011 року, -

встановив:

24 вересня 2010 року ПВНЗ «Полтавський
інститут економіки та менеджменту
«Світоч» звернувся в суд з
адміністративним позовом до УПФ
України Київського району в місті
Полтаві про скасування вимог про
сплату боргу від 2 липня 2008 року № Ю-147 і
від 5 травня 2010 року № Ю-113 зі сплати
страхових внесків на суму 281951,45 гривень
та 302983,10 гривень, відповідно, вважаючи,
що такі незаконно нараховані
відповідачем, посилаючись на
невідповідність вищевказаних вимог
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 3 липня 1998 року №
727/98 (далі - Указ № 727/98), що діє до 1 січня
2011 року.

В обґрунтування позову ПВНЗ
«Полтавський інститут економіки та
менеджменту «Світоч» зазначив, що
Інститут «Світоч» вимушено погодився з
існуючою протирічивою системою
нарахування страхових внесків,
незважаючи на наявність у нього
свідоцтв про реєстрацію його як
платника єдиного податку. Разом з тим,
позивач вказує, що його позиція
випливає з положень прийнятого Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), в якому
зазначено, що з дня набрання чинності
цим Законом, суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування відповідно до
Указу нараховують, обчислюють та
сплачують єдиний внесок відповідно до
цього Закону з 1 січня 2011 року. Позивач
вважає, що Інститут вірно і на законних
підставах був платником страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в складі
єдиного податку, відповідно до Указу №
727/98.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПВНЗ «Полтавський
інститут економіки та менеджменту
«Світоч», посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10 березня 2011 року і прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

УПФ України Київського району в місті
Полтаві подано письмові заперечення на
зазначену касаційну скаргу, просить
таку залишити без задоволення, а
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга позивача підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Приймаючи рішення по даній справі, суди
попередніх інстанцій правильно
виходили з того, що відносини, що
виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
(далі - Закон № 1058-IV). Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону (частина 1 статті 5 Закону № 1058-IV).

Відповідно до абзаців 4-5 частини 2
статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим
Законом визначаються, зокрема,
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Згідно абзацу 34 статті 1 Закону № 1058-IV
страхові внески - кошти відрахувань на
соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Пунктом 1 статті 11 Закону № 1058-IV
установлено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають громадяни України, іноземці
(якщо інше не встановлено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України) та
особи без громадянства, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством,
або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону №
1058-IV страхувальниками цих осіб є їх
роботодавці, які відповідно до частини
1 статті 15 цього Закону є платниками
страхових внесків та зобов'язані на
підставі пункту 6 частини 2 статті 17
зазначеного Закону нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені
строки та в повному обсязі страхові
внески.

Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 18
Закону № 1058-IV страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом. Страхові
внески не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування. На
ці внески не поширюється податкове
законодавство. Законодавством не
можуть встановлюватися пільги з
нарахування та сплати страхових
внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги
щодо сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування
встановлені Законом України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР), яким, як і
Законом № 1058-IV, не встановлено такої
пільги, як звільнення від сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, котрі
перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми,
колегія суддів дійшла висновку, що
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування не
входять до системи оподаткування, на
них не поширюється податкове
законодавство, іншим законодавством не
можуть встановлюватися пільги з
нарахування та сплати страхових
внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування не зумовлюється
статусом платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Указ № 727/98 регулює питання
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва. Згідно з вимогами
пункту 16 Прикінцевих положень Закону №
1058-IV до приведення законодавства
України у відповідність із цим Законом
закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
статті 6 зазначеного Указу про
звільнення суб'єктів малого
підприємництва, які сплачують єдиний
податок, від збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, суперечать закону і
застосуванню не підлягають.

За змістом абзацу 2 частини 1 статті 19
Закону № 1058-IV установлено, що страхові
внески до солідарної системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування нараховуються
роботодавцем на суми фактичних витрат
на оплату праці (грошового
забезпечення) працівників, що
включають витрати на виплату основної
та додаткової заробітної плати та
інших заохочувальних і компенсаційних
виплат.

Відповідно до абзаців 1-3 частини 3
статті 106 Закону № 1058-IV територіальні
органи Пенсійного фонду за формою і у
строки, визначені правлінням
Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату. Вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом.
Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Підстави, порядок складання та
надсилання територіальними органами
Пенсійного фонду страхувальникам, які
мають недоїмку вимог про їх сплату, а
також порядок їх узгодження та
підстави оскарження в судовому порядку
визначено статтею 106 Закону № 1058-IV та
Інструкцією про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженою постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованою
в Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 року за № 64/8663, яка розроблена
відповідно до Закону № 1058-IV та Закону №
400/97-ВР.

З матеріалів справи вбачається, і це
встановлено судами попередніх
інстанцій, що ПВНЗ «Полтавський
інститут економіки та менеджменту
«Світоч» зареєстрований як юридична
особа 14 липня 1994 року виконавчим
комітетом Полтавської міської ради.

Позивач мав право сплати єдиного
податку як суб'єкт малого
підприємництва - юридична особа за
ставкою єдиного податку 6 відсотків та
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності
протягом 2007-2010 років, про що видано
відповідні свідоцтва, копії яких
приєднані до матеріалів справи.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що УПФ України Київського
району в місті Полтаві проведені
перевірки ПВНЗ «Полтавський інститут
економіки та менеджменту «Світоч» з
питань повноти нарахування та
своєчасності сплати страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, якими
встановлені порушення позивачем
частини 1 статті 19 та пункту 6 частини 2
статті 17 Закону № 1058-IV, за результатами
яких складені відповідні акти та
донараховано позивачеві страхові
внески.

На підставі актів УПФ України
Київського району в місті Полтаві від 2
липня 2008 року № 209 та від 5 травня 2010
року № 120 планової перевірки ПВНЗ
«Полтавський інститут економіки та
менеджменту «Світоч» за періоди з 1
грудня 2006 року по 31 травня 2008 року та з
червня 2008 року по лютий 2010 року,
відповідно, 2 липня 2008 року виставлено
позивачеві вимогу № Ю-147 про сплату
недоїмки зі страхових внесків в
розмірі 281951,45 гривень, а 5 травня 2010 року
- вимогу № Ю-113 про сплату недоїмки зі
страхових внесків в розмірі 302983,10
гривень.

Вважаючи вищезазначені вимоги
відповідача незаконними, позивач
звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до положень частини 4 статті
11 Кодексу адміністративного
судочинства України суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Крім цього, за правилами статті 81
Кодексу адміністративного судочинства
України для з'ясування обставин, що
мають значення для справи, суд може
призначити експертизу.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
дійшли висновку, що при винесенні
оспорюваних рішень відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Однак, матеріали даної
адміністративної справи містять
висновок № 27 судово-економічної
експертизи від 28 лютого 2011 року,
проведеної судовим експертом
Полтавського відділення при
Харківському науково-дослідному
інституті судових експертиз (а.с. 149-157),
з якого вбачається:

- висновки акту відповідача від 2 липня
2008 року № 209, згідно якого встановлено,
що на ПВНЗ «Полтавський інститут
економіки та менеджменту «Світоч» в
період з грудня 2006 року по травень 2008
року включно не нараховані та не
сплачені страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за ставками 4%, 32%, 31,8%, 32,3% в
загальній сумі 281951,45 гривень
підтверджується лише частково в сумі
239960,21 гривень;

- висновки акту від 5 травня 2010 року № 120,
згідно якого встановлено, що на
позивача в період з червня 2008 року по
лютий 2010 року включно не нараховані та
не сплачені страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за ставками 31,8%-33,2% в
загальній сумі 302983,10 гривень
підтверджуються частково в сумі 228808,18
гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди не врахували, що позивач не
визнає свою заборгованість перед
відповідачем зі сплати страхових
внесків і не перевірили правильність
розрахунків недоїмки зі страхових
внесків, які позивач оспорив до суду.
Апеляційний суд не надав оцінки
зазначеному висновку № 27
судово-економічної експертизи.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи
відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Приватного
вищого навчального закладу
«Полтавський інститут економіки та
менеджменту «Світоч» - задовольнити
частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10 березня 2011 року - скасувати.

Справу за позовом Приватного вищого
навчального закладу «Полтавський
інститут економіки та менеджменту
«Світоч» до Управління Пенсійного
фонду України Київського району в
місті Полтаві про скасування рішення -
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.