Справа № 2а-4180/10/1670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/11831/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року

у справі № 2а-4180/10/1670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтердніпро»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про визнання протиправним та
скасування акту про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтердніпро» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування акту
Кременчуцької ОДПІ у Полтавській
області № 126 від 27 травня 2010 року про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість ТОВ
«Інтердніпро».

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано акт
Кременчуцької ОДПІ у Полтавській
області № 126 від 27 травня 2010 року про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість ТОВ
«Інтердніпро». Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ТОВ
«Інтердніпро» витрати зі сплати
судового збору в розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року, постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року залишено без змін.

В касаційній скарзі Кременчуцька ОДПІ
у Полтавській області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 13
жовтня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 лютого 2011 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ
«Інтердніпро», посилаючись на те, що
постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 лютого 2011 року є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить відмовити в задоволенні
касаційної скарги та залишити без змін
рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
24171213 форми № 2-Р на бланку серії НБ №
032838, 10 жовтня 2000 року ТОВ «Інтердніпро»
було зареєстроване як платник податку
на додану вартість.

Комісією, створеною відповідно до
наказу Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області від 29 березня 2010
року № 679, було прийняте рішення про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість ТОВ
«Інтердніпро» відповідно до підпункту
«в» пункту 9.8 статті 9 Закону України
«Про податок на додану вартість», про
що складено акт про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість № 126 від 27 травня 2010 року. В
акті було зазначено, що відповідно до
повідомлення № 749/26 від 22 квітня 2010 року
встановлено факт відсутності чи
неможливості установлення
місцезнаходження. При цьому, в акті
також було зазначено, що платник
податку подає податкові декларації з
податку на додану вартість та не має
податкової заборгованості з податку на
додану вартість на дату складання акту.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що податковий орган не
надав доказів наявності підстав для
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість у
відповідності до положень підпункту
«в» пункту 9.8 статті 9 Закону України
«Про податок на додану вартість» з
врахуванням того, що позивач не
реєструвався як платник єдиного
податку, не був та не є суб'єктом інших
спрощених систем оподаткування, які
визначають особливий порядок
нарахування чи сплати податку на
додану вартість, відмінний від тих, що
встановлені Законом України «Про
податок на додану вартість», немає
рішення суду про звільнення позивача
від сплати податку на додану вартість,
не має будь-яких інших передбачених
Законом підстав для твердження, що
позивач став суб'єктом іншої спрощеної
системи оподаткування, що тягне
анулювання його реєстрації як платника
податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
виходячи з наступного.

Питання анулювання свідоцтва платника
податку на додану вартість визначено
пунктом 9.8 статті 9 Закону України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Зокрема, відповідно до зазначеного
Закону наказом ДПА України від 01
березня 2000 року № 79 затверджено
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

Згідно пункту 25 Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
України від 01 березня 2000 року № 79 (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), реєстрація
платників податку на додану вартість
діє до дати її анулювання, яке
відбувається у випадках, визначених
пунктом 9.8 статті 9 Закону.

Відповідно до підпункту «в» пункту 9.8
статті 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), реєстрація діє до дати
її анулювання, яка відбувається у
випадках, якщо особа, зареєстрована як
платник податку, реєструється як
платник єдиного податку або стає
суб'єктом інших спрощених систем
оподаткування, які визначають
особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені цим
Законом, чи звільняють таку особу від
сплати цього податку за рішенням суду
або з будь-яких інших причин.

Отже, вищезазначеним підпунктом
визначено виключні підстави для
анулювання реєстрації особи як
платника податку на додану вартість, а
саме - реєстрація як платника єдиного
податку або як суб'єкта інших спрощених
систем оподаткування.

При цьому, згадані у наведеній вище
нормі Закону інші причини стосуються
виключно можливих підстав з яких
платник податку звільняється від
сплати податку на додану вартість.
Такими причинами можуть бути судове
рішення, нормативний чи інший акт
компетентного органу, внаслідок якого
платник податку на додану вартість
втрачає обов'язок з нарахування та/або
сплати цього податку.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
що доказів наявності підстав для
анулювання реєстрації позивача як
платника податку на додану вартість,
передбачених підпунктом «в» пункту
9.8.ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість», а також відповідних
підтвердних документів (відомостей), у
відповідності до положень підпункту
25.2.1 Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
01 березня 2000 року № 79, відповідач суду
не надав.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність оспорюваного акту про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 лютого 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
залишити без задоволення, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна