Справа № 826/14902/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України в порядку письмового
провадження адміністративну справу:
за позовом (позивача-1)ОСОБА_1
позивача-2ОСОБА_2 до відповідача
Дніпровського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
провизнання протиправним рішення про
відмову в реєстрації місця проживання,
визначеного в листі № 05/вх.Щ-51 від 11.07.2014
р. та в листі № 05/вх.Ю-52 від 11.07.2014 р. та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
реєстрації місця проживання
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в
Окружний адміністративний суд м. Києва
з позовом до відповідача Дніпровського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві, про
проживання, визначеного в листі №
05/вх.Щ-51 від 11.07.2014 р. та в листі № 05/вх.Ю-52
від 11.07.2014 р. та зобов'язання вчинити
певні дії щодо реєстрації місця
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30.09.2014 р. суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
провадження в адміністративній справі
судового розгляду на 14.10.2014 р.
В судовому засіданні 14.10.2014 р. позивачі,
заявлені у позовній заяві позовні
вимоги, підтримали повністю та просили
суд:
- визнати протиправним рішення про
відмову відповідача у реєстрації
позивача за адресою: АДРЕСА_1,
засвідчене в листі Державної
міграційної служби № 05/вх.Щ-51 від 11.07.14
та листі Державної міграційної служби
№ 05/вх.Ю-52 від 11.07.14;
- зобов'язати відповідача вчинити дії, а
саме: зареєструвати місце проживання
громадянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою:
- судові витрати покласти на
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачі наголосили на тому, що
відповідачем Дніпровським районним
відділом Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві було протиправно відмовлено
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в державній
реєстрації їхнього місця проживання в
садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки, на переконання позивачів,
чинним законодавством України не
передбачено обов'язку щодо реєстрації
місця проживання виключно у житловому
будинку, та не заборонено таку
реєстрацію місця проживання у садовому
будинку, в якому наразі і проживають
Відповідач, у свою чергу, в судове
засідання 14.10.2014 року не прибув, та не
скерував свого представника, хоча
останній належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, докази чого
містяться в матеріалах справи.
Також відповідачем не подавалося до
канцелярії суду жодних заперечень на
позовну заяву, чи будь-яких інших
документів (заяв/клопотань) з приводу
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття всіх сторін по справі (в
даному випадку: відповідача) в судове
засідання 14.10.2014 р., що були повідомлені
належним чином, суд ухвалив продовжити
розгляд даної адміністративної справи
провадження, без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, проти чого не заперечили
Про перехід до розгляду вказаної
порядку письмового провадження,
відповідача по справі було повідомлено
належним чином (листом від 14.10.2014 р.),
докази чого наявні в матеріалах справи.
Станом на 03.11.2014 р. інших документів від
канцелярії суду не надходило.
Отже, розглянувши надані позивачами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення позивачів у судовому
засіданні, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, а також вивчивши норми чинного
законодавства з приводу даного спору,
Окружний адміністративний суд міста
Як зазначають позивачі у своїй
позовній заяві, та наведене
підтверджується наявними матеріалами
справи, в червні місяці 2014 р. ОСОБА_1 та
її чоловік ОСОБА_2 звернулися в
Дніпровський районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві з
приводу їх реєстрації за місцем
проживання в садовому будинку за
Також, як зазначають позивачі у своїй
позовній заяві, відповідно до статті 182
ЦК України та статті 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»,
вказане нерухоме майно (садовий
будинок за адресою: АДРЕСА_1) належить
позивачу-1 ОСОБА_1 на праві приватної
власності (Свідоцтво про право
власності на садовий будинок АДРЕСА_1
від 10 серпня 2009 р., видане Головним
управлінням житлового забезпечення
КМДА та зареєстроване в реєстровій
книзі № 46-136 за реєстровим номером 9924, 13
За вказаною адресою (АДРЕСА_1), як
зазначають позивачі у позовній заяві,
вони постійно проживають з 2007 року.
У відповідь на вказане звернення з
приводу реєстрації позивачів за місцем
їх проживання, Дніпровським районним
відділом Головного управління
державної міграційної служби України в
м. Києві було письмово відмовлено
позивачам у такій реєстрації за місцем
проживання у садовому будинку, про що
надано листи № 05/вх.Ю-52 від 11.07.2014 р. та №
05/вх.Щ-51 від 11.07.2014 р.
В зазначених листах відповідач
наголошує на тому, що позивачам
відмовлено в реєстрації проживання у
садовому будинку за вказаною адресою, -
оскільки садовий будинок не входить до
житлового фонду Дніпровського району
м. Києва, та що згідно ст. 6 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11.12.2003 р. та ст. 4 Житлового
кодексу України, передбачена
реєстрація місця проживання у
Вважаючи зазначене рішення
відповідача про відмову в реєстрації
місця проживання, визначеного в листі
№ 05/вх.Щ-51 від 11.07.2014 р. та в листі №
05/вх.Ю-52 від 11.07.2014 р. - протиправним,
позивачі оскаржили його в судовому
порядку до Окружного
адміністративного суду м. Києва,
відповідно до чого також просили суд:
зобов'язати відповідача вчинити дії, а
саме: зареєструвати місце проживання
громадянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою:
Проаналізувавши наявні матеріали
справи, дослідивши всі необхідні
докази у справі, та заслухавши
пояснення позивачів, а також вивчивши
норми чинного законодавства з приводу
даного спору, суд прийшов до висновку
про те, що позовні вимоги позивачів не
підлягають задоволенню, зважаючи
зокрема на наступне.
В Україні останнім часом набула
поширення ситуація, коли значна
частина громадян постійно проживає у
власних садових чи дачних будинках, які
знаходяться поблизу населених пунктів,
у так званих «приміських зонах», або
безпосередньо у населених пунктах
(після включення відповідних територій
до меж населених пунктів).
Громадяни власними силами здійснюють
реконструкцію садових чи дачних
будинків, підводять необхідні
інженерні мережі і, фактично,
проживають у будинках, які за своїми
зовнішніми конструкціями та рівнем
інженерного обладнання відповідають
вимогам, встановленим для житлових
Так, у даному випадку, як
підтверджується наявними матеріалами
справи, та не було спростовано
відповідачем, позивачі: ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з 2007 року постійно проживають в
садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1,
та вказане нерухоме майно належить
позивачу-1 ОСОБА_1 на праві приватної
власності (Свідоцтво про право
власності на садовий будинок АДРЕСА_1
від 10 серпня 2009 р., видане Головним
управлінням житлового забезпечення
КМДА та зареєстроване в реєстровій
книзі № 46-136 за реєстровим номером 9924, 13
Однак, чинне законодавство не дозволяє
зареєструвати громадянина у садовому
чи дачному будинку, оскільки такі
будинки не призначені для постійного
Зокрема, як було наголошено
відповідачем в листах № 05/вх.Ю-52 від
11.07.2014 р. та № 05/вх.Щ-51 від 11.07.2014 р.,
позивачам відмовлено в реєстрації
місця проживання в садовому будинку
АДРЕСА_1, так як садовий будинок не
входить до житлового фонду
Дніпровського району м. Києва, та
згідно ст. 6 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11.12.2003 року зі
змінами від 05.07.2012 року та згідно ст. 4 ЖК
України, передбачена реєстрація місця
проживання саме у житловому будинку,
проте не в садовому чи дачному будинку,
як у випадку позивачів.
Разом з тим, така реєстрація в першу
чергу необхідна тим громадянам, які
постійно проживають в таких будинках і
не мають іншого місця постійного
проживання, оскільки від реєстрації
місця проживання безпосередньо
залежить можливість реалізації прав та
свобод громадян, зокрема, участь у
виборах, отримання соціальних пільг та
пенсій, працевлаштування, одержання
медичної допомоги, освіти, послуг
поштового зв'язку тощо.
Зважаючи на значний резонанс вказаного
питання, останнє одержало законодавче
вирішення 2 вересня 2014 року із
ухваленням Верховною Радою України
Закону України № 1673-VII «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо переведення садових і
дачних будинків у жилі будинки та
реєстрації у них місця проживання».
Зазначений Закон України набрав
чинності 27 вересня 2014 року.
Так, вказаним Законом були внесені
зміни до Житлового та Цивільного
кодексів України, а також Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 р.
Зазначеним законом визначено порядок
переведення у жилі садових та дачних
будинків та уточнено зміст поняття
«місце проживання фізичної особи».
Якщо раніше житлом фізичної особи
визнавалися житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них, то із прийняттям зазначеного
Закону - це житловий будинок, квартира,
інше жиле приміщення, призначені та
придатні не тільки для постійного, але
і для тимчасового проживання в них (ч. 1
ст. 379 Цивільного кодексу України).
Також вказаним Законом розширено
поняття місця проживання фізичної
особи, яким є житло, в якому вона
проживає постійно або тимчасово.
Ключовим аспектом вказаного Закону є
те, що Житловий кодекс УРСР доповнено
статтею 8-1, відповідно до якої
громадяни відповідно до закону мають
право на переведення дачних і садових
будинків, що відповідають державним
будівельним нормам, у жилі будинки в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. Рішення про
переведення дачних і садових будинків
у жилі будинки приймається
відповідними органами місцевого
самоврядування. Також уточнено
призначення жилих будинків і жилих
приміщень не тільки для постійного але
і для тимчасового проживання громадян
Таким чином, на час отримання
позивачами від Дніпровського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві листів: №
05/вх.Щ-51 від 11.07.2014 р. та № 05/вх.Ю-52 від
11.07.2014 р., якими було відмовлено ОСОБА_1
та ОСОБА_2 в реєстрації їх місця
проживання в садовому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, - законодавством
України не було передбачено
відповідного права (порядку)
реєстрації громадянина у садовому чи
дачному будинку, оскільки такі будинки
не призначені для постійного
проживання (а отже законні права та
інтереси позивачів не були порушенні
рішенням відповідача), проте як із
прийняттям Закону України від 02.09.2014 р.
№ 1673-VII «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
переведення садових і дачних будинків
у жилі будинки та реєстрації у них
місця проживання», - позивачі отримали
право на реєстрацію їхнього місця
проживання у садовому будинку за
наслідками переведення такого
садового будинку у жилий будинок, в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Зважаючи на викладене вище,
відповідачем жодним чином не було
порушено конституційного права
позивачів на вільний вибір місця
проживання, проте як реєстрація
позивачів за місцем їхнього проживання
в садовому будинку на даний час може
бути реалізована у відповідності до
вимог Закону України від 02.09.2014 р. №
1673-VII «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
переведення садових і дачних будинків
у жилі будинки та реєстрації у них
місця проживання».

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на викладене вище, на час
розгляду судом даної адміністративної
справи по суті, позивачі не здійснили
переведення свого садового будинку у
житловий (жилий) будинок у
відповідності до вимог Закону України
від 02.09.2014 р. № 1673-VII «Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо переведення садових і дачних
будинків у жилі будинки та реєстрації у
них місця проживання», з огляду на що, в
суду відсутні підстави для задоволення
позову.

В даному випадку, позивачі не довели
суду обґрунтованості заявлених ними
позовних вимог, що спростовуються
наявними матеріалам справи та нормами
відповідного законодавства з приводу
даного спору, зважаючи на що, суд дійшов
до висновку про наявність підстав для
відмови в адміністративному позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові
відмовити.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 03.11.2014 р.