Справа № 826/9106/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9106/14
інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко
Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грінплюс" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 вересня 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грінплюс" до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішень від
10.06.14 року № та №, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Грінплюс" звернулося
до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № та №
від 10.06.14 р.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 вересня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів неповного
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного вирішення справи, та
порушення судом норм матеріального
права та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясовних обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,

Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві була
проведена позапланова невиїзна
документальна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю "Грінплюс"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на прибуток та
податку на додану вартість при
взаємовідносинах з ТОВ «Фірма
«Сервіс-Транс» () за
період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.
Результати перевірки оформлені актом
від 26.05.2014 року №2409/26-58-22-08-11/32344133.

В ході проведення документальної
позапланової невиїзної документальної
перевірки та згідно висновків цього
Акта, відповідачем порушено вимоги
пунктів п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п.
201.10 ст. 201 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 63 596,00
грн., в тому числі по періодам: червень
2013 року на суму 20 548,00 грн.; липень 2013
року на суму 43 048,00 грн.; пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 60 417,00 грн., в тому числі по
періодам: 2013 рік в сумі 60 417,00 грн.

10 червня 2014 року на підставі акту
перевірки відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення
№, яким ТОВ «Грінплюс» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств за
основним платежем - 60 417,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 15 104,00 грн.; №, яким ТОВ
«Грінплюс» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем - 63 596,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 15 899,00 грн.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, прийшов до
висновку, що позивачем не доведено
існування розумної економічної
причини (ділової мети) при здійсненні
досліджуваної фінансово-господарської
операції з ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс».

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія
Київського апеляційного
адміністративного суду зазначає
наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає зокрема у разі здійснення
операцій з придбання товарів та послуг,
які відповідно до п. 185.1 ст. 185 цього
Кодексу є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України вбачається, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України визначено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, яка, як встановлено
п. 201.10 цієї ж статті є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З аналізу наведених норм Податкового
кодексу України вбачається, що
виникнення у платника податків права
на формування податкового кредиту з
податку на додану вартість можливе, за
умови придбання ним товарів та послуг
для використання їх при здійсненні ним
господарської діяльності,
визначальною ознакою якої є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Також, відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

До складу витрат не включаються
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України).

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, витрати та податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податком на додану вартість
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Разом з тим, колегія суддів вказує на
залежність права платника податку на
нарахування податкового кредиту від
фактичного здійснення господарської
операції з підтвердженням такого
здійснення достовірними первинними
документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинним
документом вважається документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією, в свою чергу є
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, та
вірно встановлено судом першої
інстанції, між позивачем (Покупець) та
ТОВ «Фірма «Сервіс-Транс» (Продавець)
укладено договори купівлі-продажу
№0106013 від 01.06.2013 року та №0107013 від 01.07.2013
року, зі змісту яких вбачається, що
Продавець зобов'язується передати у
власність, а Покупець прийняти та
оплатити товар в строк та на умовах,
зазначених у даному договорі.

Поставка товарів проводиться у
відповідності до заявок, які подаються
Покупцем. Заявка обов'язково повинна
містити дані щодо асортименту та
кількості товару, а також адрес і місце
доставки товару (п. 1.2 договорів).

Загальна вартість товару за Договором
обумовлюється сумами, зазначеними у
видаткових накладних документах на
кожну партію товару. Накладна є
невід'ємною частиною даного Договору
(п. 2.1 договорів).

На підтвердження товарності
(реальності) фінансово-господарських
операцій позивачем надано копії -
видаткових накладних (№7066 від 07.06.2013
року на суму 39 888,00 грн., №10075 від 10.06.2013
року на суму 42 162,00 грн., №1075 від 01.07.2013
року на суму 46 224,00 грн., №1076 від 01.07.2013
року на суму 30 083,62 грн., №2074 від 02.07.2013
року на суму 27 776,00 грн., №3073 від 03.07.2013
року на суму 48 336,00 грн., №4072 від 04.07.2013
року на суму 51 240,00 грн., №11074 від 11.07.2014
року на суму 54 628,02 грн.); - податкових
накладних (від 03.06.2013 року №3079 на суму 41
240,00 грн. з ПДВ, від 07.06.2013 року №7066 на
суму 39 888,00 грн. з ПДВ, від 10.06.2013 року
№10075 на суму 42 162,00 грн. з ПДВ, від 01.07.2013
року №1075 на суму 46 224,00 грн. з ПДВ, від
01.07.2013 року №1076 на суму 30 083,62 грн. з ПДВ,
від 02.07.2013 року №2074 на суму 27 776,00 грн. з
ПДВ, від 03.07.2013 року №3073 на суму 48 336,00
грн. з ПДВ, від 04.07.2013 року №4072 на суму 51
240,00 грн. з ПДВ, від 11.07.2013 року №11074 на
суму 54 628,02 грн. з ПДВ); - платіжних
доручень (№248 від 11.06.2013 року на суму 41
240,00 грн., №261 від 19.06.2013 року на суму 39
888,00 грн., №262 від 19.06.2013 року на суму 42162
грн., №284 від 02.07.2013 року на суму 46 224,00
грн., №285 від 02.07.2013 року на суму 57 859,62
грн., №296 від 12.07.2013 року на суму 48 336,00
грн., №298 від 12.07.2013 року на суму 51 240,00
грн., №305 від 18.07.2013 року на суму 54 628,02
грн.).

Разом з тим, позивачем не спростовано
висновків контролюючого органу про
безтоварність (нереальність)
перевіряємих фінансово-господарських
операцій позивача з контрагентом - ТОВ
«Фірма «Сервіс-Транс», - з огляду на
наступне.

З вищезазначених видаткових накладних
вбачається, що останні складені не на
підставі наявних у матеріалах справи
договорів купівлі-продажу №0106013 від
01.06.2013 року та №0107013 від 01.07.2013 року, а на
підставі рахунків-фактур, реквізити
яких вказані у даних видаткових
накладних.

Крім того, відсутні копій заявок, які у
відповідності до умов договорів
купівлі-продажу №0106013 від 01.06.2013 року та
№0107013 від 01.07.2013 року подаються
Покупцем та які обов'язково повинні
містити дані щодо асортименту та
кількості товару, а також адрес і місце
доставки товару.

Також, валові витрати та податковий
кредит за результатами вказаних
фінансово-господарських операцій
сформовано ТОВ «Грінплюс», зокрема, на
підставі видаткової накладної №3079 від
03.06.2013 року, що не заперечувалося
позивачем, разом з тим, копії вказаної
видаткової накладної у матеріалах
справи не міститься.

Щодо наявних платіжних доручень, як
доказів оплати поставлених ТОВ «Фірма
«Сервіс-Транс» товарів, слід зазначити,
що у графі «призначення платежу»
вказано рахунки-фактури, копії яких
позивачем суду не надано, а також не
вказано про причини неможливості
їхнього подання.

Крім того, номери рахунків-фактур,
вказані у платіжних дорученнях та
видаткових накладних, є відмінними
одні від одного.

Таким чином, позивачем не надано
доказів подальшої реалізації товарів,
придбаних за перевіряємий період у ТОВ
«Фірма «Сервіс-Транс», у процесі
господарської діяльності ТОВ
«Грінплюс».

Ураховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується з доводами суду
першої інстанції, що господарські
операції позивачем здійснювалися за
межами звичайної господарської
діяльності позивача, не є реальними, не
відповідають дійсному економічному
змісту та не підтверджені необхідними
документами, що є свідченням
недобросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Грінплюс" -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 вересня 2014 р. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.Е.Мацедонська

Повний текст рішення виготовлено
10.11.2014р.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.