Справа № 607/6302/14а
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року

Справа № 7666/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Сеника Р.П.,

суддів
Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Управління соціальної політики
Тернопільської міської ради на
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 26.06.2014 року у справі №
607/6302/14-а за позовом ОСОБА_1 до
Управління соціальної політики
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради про визнання дій
протиправними та зобов'язання
нарахувати та виплатити тимчасову
державну допомогу дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів,-

В С Т А Н О
В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з
адміністративним позовом до
Управління соціальної політики
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради про визнання дій
протиправними та зобов»язання
нарахувати та виплатити тимчасову
державну допомогу дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів,
посилаючись на те, що вона є матір»ю
неповнолітніх дітей ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 22 лютого 2010
року у її користь було стягнуто
аліменти на двох дітей з її колишнього
чоловіка ОСОБА_4 у твердій грошовій
сумі по 500 гривень щомісячно на кожну
дитину. Протягом 2010-13 років
відповідачем було призначено
тимчасову державну допомогу дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів. 24 березня 2014 року позивачка
отримала листа від відповідача, яким її
було повідомлено про відмову в
призначенні зазначеної допомоги.
Причиною відмови слугувало посилання
відповідача на п.8 Порядку призначення
та виплати тимчасової державної
допомоги дітям, батьки яких ухиляються
від сплати аліментів, затвердженого
постановою КМ України від 22.20.2006 року за
№189. Вважає вказану відмову незаконною,
просить визнати дії Управління
соціальної політики Тернопільської
міської ради протиправними та
зобов»язати нарахувати та виплатити
тимчасову державну допомогу дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів з вересня 2013 року по травень
2014 року.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 26.06.2014 року позов
задоволено частково, визнано дії
Управління соціальної політики
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради щодо не нарахування
ОСОБА_1 тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів за період з 23 жовтня
2013 року по 01 травня 2014 року
протиправними та зобов»язано
Управління соціальної політики
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 тимчасову державну допомогу
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів за період з 23 жовтня
3013 року по 01 травня 2014 року.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив відповідач, подавши на неї
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що не погоджується з рішенням суду
першої інстанції, вважає, що судом
першої інстанції було винесене
незаконне та необґрунтоване рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому просить
колегію суддів Львівського
апеляційного суду скасувати постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 26.06. 2014 року
та прийняти нове рішення яким
відмовити позивачу у задоволенні його
позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено документами справи,
рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 22 лютого 2010
року, яке набрало законної сили, позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру
аліментів задоволено і вирішено
змінити розмір аліментів, які
стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 визначених за
рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 18.01.2008 року, з 1/3
частини всіх видів його заробітку
(доходу) на стягнення у твердій
грошовій сумі по 500 гривень щомісячно
на кожну дитину.

Як вбачається із довідок про розмір
сплачених аліментів 10.09.2013 року та від
28.01.2014 року, виданих Садгірським
відділом державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції, за період із березня по
серпень 2013 року ОСОБА_1 у травні 2013 року
отримала аліменти від ОСОБА_4 у розмірі
150 гривень; за період з липня 2013 по
грудень 2013 року ОСОБА_4 отримала
аліментів у вересні 2013 року - 400 гривень
та у жовтні 2013 року - 400 гривень.

Вироком Садгірського районного суду
міста Чернівців від 29 серпня 2011 року,
ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні
злочину передбаченого ч.1 ст.164 КК
України та призначено йому покарання у
вигляді обмеження волі строком на 1 рік
та на підставі ст.75 КК України його
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком на
один рік.

ОСОБА_1 звернулась до відповідача із
заявами про поновлення виплати
тимчасової державної допомоги дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів від 17.09.2013 року та від 31.01.2014
року.

Відповідно до інформації Управління
соціальної політики виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
від 15.10.2013 року №1676/13.6 та від 14.03.2014 року
№564/13.6 позивачу було відмовлено у
призначенні тимчасової державної
допомоги дітям, батьки яких ухиляються
від сплати аліментів в зв»язку з п.8
Порядку призначення та виплати
тимчасової державної допомоги дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів, затвердженого постановою КМ
України від 22.20.2006 року за №189.

Відповідно до пункту 1, 2 Порядку
призначення та виплати тимчасової
державної допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів, не
мають можливості утримувати дитину або
місце проживання їх невідоме,
затвердженого постановою Кабунету
Міністрів України №189 від 22 лютого 2006
року із змінами та доповненнями (надалі
- Порядку) він визначає механізм
надання тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
(перебування) їх невідоме (далі -
тимчасова допомога). Тимчасова
допомога призначається у разі, коли:

- рішення суду про стягнення аліментів
з одного з батьків не виконується у
зв'язку з ухиленням від сплати
аліментів або відсутністю у боржника
коштів та іншого майна, на які за
законом може бути звернено стягнення;

- стосовно одного з батьків
здійснюється кримінальне провадження
або він перебуває на примусовому
лікуванні, у місцях позбавлення волі,
якого визнано в установленому порядку
недієздатним, а також перебуває на
строковій військовій службі;

- місце проживання (перебування) одного
з батьків не встановлено.

Згідно із пунктом 8 зазначеного
Порядку, тимчасова допомога
призначається в розмірі 30 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дитини відповідного віку.
Якщо розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, менший
від мінімального розміру аліментів на
одну дитину, що передбачений частиною
другою статті 182 Сімейного кодексу
України, тимчасова допомога
призначається в розмірі різниці між
визначеним розміром аліментів і сумою,
що становить 30 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України,
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно вимог статті 3 Конституції
України людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканість і
безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України
гарантовано громадянам України право
на соціальний захист.

Утверджуючи і забезпечуючи права і
свободи громадян, держава окремими
законами України встановила певні
соціальні пільги, компенсації і
гарантії, що є складовою
конституційного права на соціальний
захист і юридичними засобами
здійснення цього права, а тому,
відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68
Конституції України - вони є
загальнообов'язковими, однаковою мірою
мають додержуватися органами
державної влади, місцевого
самоврядування, їх посадовими особами.

Згідно із ст.7 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік», у
2013 році прожитковий мінімум на дитину
віком від 6 до 18 років на момент
звернення із заявою позивачки до
відповідача про поновлення
призначення соціальної допомоги від
17.09.2013 року склав 1210 гривень, а тому 30
відсотків прожиткового мінімуму для
кожної дитини ОСОБА_1 на момент
звернення складав 363 гривні.

Як встановлено судом на момент подання
позивачкою заяви про поновлення
призначення всіх видів соціальної
допомоги від 31.01.2014 року прожитковий
мінімум на дитину віком від 6 до 18 років
відповідно до ст.7 Закону України «Про
Державний бюджет на 2014 рік» становив 1286
гривень, а тому 30 відсотків
прожиткового мінімуму для кожної
дитини на той момент склав 385,80 гривень.

Таким чином, судом встановлено, що
розмір аліментів одержаних позивачкою
на утримання своїх неповнолітніх дітей
за період з березня по грудень 2013 року
був менший від мінімального розміру
аліментів на одну дитину, що
передбачений частиною другоюстатті 182
Сімейного кодексу України, батько
неповнолітніх дітей позивачки є таким,
що ухиляється від сплати аліментів, що
підтверджено вироком Садгірського
районного суду міста Чернівців від 29
серпня 2011 року, а тому, на думку суду їй
повинна бути призначена та виплачена
відповідачем державна допомога дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів у розмірі різниці між
визначеним розміром аліментів і сумою,
що становить 30 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дитини відповідного віку.

При цьому суд зазначає, що відповідно
до вимог ч.2 ст.99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Матеріалами справи встановлено, що про
порушення соціальних прав та майнових
інтересів дитини позивачці стало
відомо із листів від 15.10.2013 року №1676/13.6
та від 14.03.2014 року №564/13.6 Управління
соціальної політики виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
про відмову у виплаті та відновленні
вказаної допомоги.

Колегія суддів вважає, що вимоги
позивача підлягають до часткового
задоволення шляхом зобов»язання
відповідача нарахувати та виплатити їй
тимчасову державну допомогу дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів за період з 23 жовтня 2013 року
по 01 травня 2014 року, тобто з урахуванням
вимог ч.2 ст.99 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
соціальної політики Тернопільської
міської ради - залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 26 червня 2014 року у справі №
607/6302/14-а - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Р.П. Сеник

Судді :
Я.С. Попко

Р.Б. Хобор