Справа № 826/6182/14
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6182/14
Головуючий у 1-й інстанції: Каракашьян
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Горбань Н.І.,

суддів:
Земляної Г.В., Межевича
М.В.,

при секретарі:
Бєліцькій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.06.2014 року у справі за її позовом до
Національного банку України про
визнання нечинною постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Національного банку України
про визнання постанови Правління
Національного банку України «Про
врегулювання діяльності фінансових
установ та проведення валютних
операцій» від 30 травня 2014 року №328
нечинною.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.06.2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
незаконну, на її думку, постанову суду
першої інстанції та постановити нову,
якою задовольнити позов. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, що є підставою
для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
Постановою Національного Банку
України №328 від 30.05.2014р. «Про
врегулювання діяльності фінансових
установ та проведення валютних
операцій» (далі - оскаржувана
постанова) з метою забезпечення
стабільності грошової одиниці України,
захисту інтересів вкладників та інших
кредиторів банків, сприяння
стабільності банківської системи
України, забезпечення розрахунків,
керуючись статтею 99 Конституції
України, статтями 6, 7, 15, 33, 55 та
розділами IV, V, VIII Закону України "Про
Національний банк України", статтями 66,
67 та главою 11 Закону України "Про банки
і банківську діяльність», статтями 4, 6
та 11 Декрету Кабінету Міністрів
України від 19 лютого 1993 року No15-93 "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю", правління
Національного банку України
запровадило заходи щодо діяльності
банків, перелік яких наведено в додатку
до постанови, та фінансових установ.

Зокрема, пунктом 7
постанови було визначено, що
уповноважені банки зобов'язані
обмежити видачу (отримання) готівкових
коштів в іноземній валюті з поточних та
депозитних рахунків клієнтів через
каси та банкомати в межах до 15 000
гривень на добу на одного клієнта в
еквіваленті за офіційним курсом
Національного банку України та не
допускати обмежень щодо переказу
коштів в іноземній валюті, що належать
клієнтам, відповідно до нормативно -
правових актів Національного банку
України. Зазначена вимога поширюється
на видачу (отримання) готівкових
коштів, як у межах України, так і за її
межами незалежно від кількості
рахунків клієнта в одному банку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутність підстав для задоволення
позову.

Колгія суддів погоджується з такою
думкою з огляду на наступне.

Національний банк України
відповідно до статті 2 Закону України
«Про Національний банк України» є
центральним банком України, особливим
органом державного управління,
юридичний статус, завдання, функції,
повноваження і принципи організації
якого визначаються Конституцією
України, цим Законом та іншими законами
України.

Згідно з частиною другою статті 99
Конституції України та статтею 6 Закону
України «Про Національний банк
України» забезпечення стабільності
грошової одиниці є основною функцією
Національного банку України. Він
здійснює надані йому повноваження для
захисту грошової одиниці та всієї
грошової системи в Україні, узгоджуючи
свої дії з іншими суб'єктами державної
влади, виходячи із завдань
грошово-кредитної політики держави,
макроекономічного аналізу та
платіжного балансу. На виконання своєї
основної функції Національний банк
України сприяє дотриманню цінової
стабільності в Україні шляхом
забезпечення стабільної діяльності
банківської системи України.

Встановлення для банків правил
проведення банківських операцій, а
також здійснення банківського
регулювання та нагляду є функціями
Національного банку України згідно із
статтею 7 Закону України «Про
Національний банк».

Право Національного банку України,
використовуючи адміністративний метод
банківського регулювання,
встановлювати заборони та обмеження
щодо вчинення банківськими установами
певних дій (операцій) закріплено у
Законі України «Про банки і банківську
діяльність». Так, частина 1 статті 66
вказаного Закону передбачає, що
державне регулювання діяльності
банків здійснюється Національним
банком України шляхом встановлення
вимог та обмежень щодо діяльності
банків. При цьому законодавство
України не обмежує право Національного
банку України здійснювати банківське
регулювання виключно шляхом прийняття
нормативно-правових актів відповідно
до статті 56 Закону України «Про
Національний банк».

Отже, приймаючи Постанову № 328,
Національний банк України відповідно
до статей 6, 19 Конституції України діяв
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до пункту 3 Положення про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28.12.1992 № 731, на
державну реєстрацію подаються
нормативно-правові акти, що містять
норми права, мають не персоніфікований
характер і розраховані на неодноразове
застосування, незалежно від строку їх
дії (постійні чи обмежені певним часом)
та характеру відомостей, що в них
містяться. Пунктом 5 цього ж Положення
встановлено, що на державну реєстрацію
не подаються акти персонального
характеру.

Таким чином, рішення державних органів
потребують реєстрації лише за умови,
якщо вони містять правові норми -
загальнообов'язкові правила поведінки,
які встановлені та санкціоновані
державою, спрямовані на необмежену
кількість разів застосування та
регулюють поведінку невизначеного
кола осіб.

Дія Постанови № 328 спрямована виключно
на регулювання діяльності банків
(юридичних осіб), визначених цією
Постановою, шляхом встановлення певних
тимчасових обмежень. Вказане
регулювання здійснюється в межах
адміністративно-правових відносин
Національного банку України з банками,
які охоплюються його наглядовою
діяльністю.

Суд першої інстанції правомірно
погодився з посиланням відповідача на
те, що оскаржувана постанова є
розпорядчим актом, який адресований
обмеженій кількості осіб та має
персоніфікований характер.

При цьому, формальне обмеження дії
акту, зазначене у самому акті, не
вбачається підтвердженням відсутності
порушення прав позивача у зв'язку з
його виданням, оскільки даний акт діє
на позивача опосередковано, як на
вкладника банку, зазначеного в
переліку.

Таким чином, наявність формального
обмеження дії акту визначеним колом
осіб, а саме, колом зазначених банків,
дозволяє дійти висновків про
відповідність вимогам чинного
законодавства, відсутності реєстрації
та засобу оприлюднення акту.

З огляду на ситуацію зі стабільністю
грошової одиниці України, що визначено
метою прийняття оспорюваного рішення,
суд першої інстанції, в даному випадку
обгрунтовано, вважає пропорційним
обсяг втручання органу державної влади
в права фізичних осіб.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі, не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта, які викладені в
апеляційній скарзі та проголошені його
представником в судовому засіданні, не
спростовують рішення суду першої
інстанції.

За таких підстав, апеляційну скаргу -
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.158, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12.06.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Н.І.Горбань

Судді:
Г.В. Земляна

М.В. Межевич

Повний текст ухвали виготовлено 14.11.2014
року.

.

Головуючий суддя
Горбань Н.І.

Судді:
Земляна Г.В.

Межевич М.В.