Справа № К/9991/17804/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/17804/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Кременецького районного суду
Тернопільської області від 06 серпня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2012 року у справі №2а-342/2010
за позовом ОСОБА_4 до Почаївської
міської ради про визнання протиправним
та скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до Почаївської міської ради
про визнання протиправним та
скасування рішення 20-ї сесії 5-го
скликання Почаївської міської ради від
04 вересня 2008 року №643, зобов'язання
прийняти рішення, яким внести зміни до
рішення Почаївської міської ради від
15.06.2007 року №332, а саме збільшити площу
земельної ділянки, яка надається їй у
власність з 0,1171 га до 0,1404 га.

Постановою Кременецького районного
суду Тернопільської області від 06
серпня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Почаївської міської ради №643
від 04 вересня 2008 року «Про розгляд
заяви жительки АДРЕСА_1 ОСОБА_4». В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Кременецького районного суду
Тернопільської області від 06 серпня 2010
року та ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2012 року, ОСОБА_4 звернулась
з касаційною скаргою, у якій просить
скасувати судові рішення першої та
апеляційної інстанції, та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на те, що
при прийнятті зазначених судових
рішень було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням 10-ї сесії 5-го
скликання Почаївської міської ради від
15.06.2007 року №332 ОСОБА_4 передано
безоплатно у власність земельну
ділянку в межах населеного пункту в м.
Почаїв по вул. Плетянка, 32 загальною
площею 0,1171 га, в тому числі для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд - 0,07 га, для ведення
особистого селянського господарства -
0,0471 га, за рахунок земель житлової
забудови та підсобні господарства.
Зобов'язано ОСОБА_4 звернутися до
ліцензованої землевпорядної
організації для виготовлення
документації на право власності
земельної ділянки.

Відповідно до кадастрового плану,
виготовленого ліцензованою
землевпорядною організацією ФОП
ОСОБА_5, земельна ділянка якою фактично
користується позивачка з 1969 року
становить 0,1404 га.

У зв'язку із цим, позивачка звернулась
до відповідача із заявою про внесення
змін до рішення Почаївської міської
ради від 15.06.2007 року №332, а саме
збільшення площі земельної ділянки,
яка надається їй у власність з 0,1171 га до
0,1404 га.

Рішенням 20-ї сесії 5-го скликання
Почаївської міської ради від 04.09.2008
року №643 ОСОБА_4 відмовлено у внесенні
змін до рішення сесії Почаївської
міської ради від 15.06.2007 року №332 і
передачі їй у власність земельної
ділянки загальною площею 0,1404 га.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій дійшли
висновку, що Почаївською міською радою
при винесенні оскаржуваного рішення
порушено права позивачки на земельну
ділянку, передбачені ст.119 Земельного
кодексу України.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. «а», «б» ст.12
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються питання регулювання
земельних відносин.

Згідно з ч.6 ст.118 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

В силу ст.119 Земельного кодексу України
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у
користування. Розмір цієї земельної
ділянки встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом. Передача
земельної ділянки у власність або у
користування громадян на підставі
набувальної давності здійснюється в
порядку, встановленому цим Кодексом.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам визначені у статті
121 Земельного кодексу України. Зокрема,
згідно з п. «б» ч.1 цієї статті,
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 гектара.

Як вірно встановлено судами та
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4
з 1969 року добросовісно, відкрито і
безперервно користується земельною
ділянкою загальною площею 0,1404 га, біля
житлового будинку в якому проживає.
Тобто, в межах норми безоплатної
передачі земельних ділянок громадянам,
встановлених ст.121 Земельного кодексу
України

Згідно висновку експертного
земельно-технічного дослідження
Тернопільського відділення КНДІСЕ від
22.09.2009 року №836 межі даної земельної
ділянки відповідають розташуванню меж
сусідніх (суміжних) землекористувачів,
землі загального користування (дорога,
вулиця) не входять до присадибної
ділянки ОСОБА_4

Таким чином, виходячи з наведених вище
положень Земельного кодексу України,
позивач має право на передачу їй у
власність земельної ділянки загальною
площею 0,1404 га, а посилання відповідача
про належність даної земельної ділянки
до земель загального користування є
необґрунтованими та недоведеними.

Поряд з цим, суд першої інстанцій
обґрунтовано прийняв рішення про
часткове задоволення позовних вимог, а
суд апеляційної інстанції залишив його
без змін, оскільки відповідно до ч.1
ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Виходячи з приписів ст.12, ч.1 ст.116
Земельного кодексу України та п.34 ч.1
ст.26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» прийняття
рішень про передачу земельних ділянок
у власність належить до виключної
компетенції органів виконавчої влади
або місцевого самоврядування, а суд не
може перебирати на себе повноваження
органів, до компетенції яких
відносяться питання регулювання
земельних відносин.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з позицією судів першої
та апеляційної інстанції про часткове
задоволення позовних вимог та
скасування рішення Почаївської
міської ради від 04 вересня 2008 року №643.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої та апеляційної
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Кременецького районного
суду Тернопільської області від 06
серпня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: