Справа № 2а-2087/10/0770
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року Справа №
9104/106556/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Глушка І.В.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
м.Ужгороді на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 25
листопада 2010 року у справі за позовом
приватного підприємця ОСОБА_1 до
державної податкової інспекції у
м.Ужгороді про визнання протиправними
та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В :

приватний підприємець ОСОБА_1
звернулась в суд першої інстанції з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у м.Ужгороді в
якому просила скасувати рішення
відповідача про застосування штрафних
санкцій від 25.05.2010 року № та №
.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року позовні вимоги задоволено,
визнано протиправними та скасовано
рішення державної податкової
інспекції у місті Ужгороді
Закарпатської області від 25.05.2010 року №
про застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 170
гривень 00 коп. та № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у вигляді пені за порушення у
сфері зовнішньоекономічної діяльності
у розмірі 7 772 гривень 28 коп.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції державна
податкова інспекція у місті Ужгороді
Закарпатської області оскаржила його в
апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуючи рішення податкової
інспекції, позивач не оспорював факти
та допущені ним порушення, викладені в
акті перевірки від 19.05.2010р.
№1121/22-3/НОМЕР_3.

Аргументує свою позицію наступнимим.

Інспектором під час перевірки не
враховано, що відповідно до додатку №1
від 25.07.2009 року до експортного
контракту №07/07-01 від 07.07.2009р. оплата за
відвантажену та отриману продукцію
буде проведена протягом року, але не
пізніше до 07.07.2010 р.

При цьому апелянт зазначає, що під час
проведення перевірки позивачем
інспектору додаток №1 від 25.07.2003 року до
експортного контракту №07/07-01 від 07.07.2009
р. не надавався, про що свідчить акт
перевірки, в якому зазначено, які
документи надано. Під час перевірки в
наявності був лише додаток №1 від 07.07.2009
р. (специфікація до договору). Існування
двох «додатків №1» з різними датами,
один з яких був під час перевірки, а
інший-ні, ставить під сумнів
достовірність «додатку №1 від 25.07.2009р.».
Не надано вказаний додаток і до
позовної заяви. Крім того навіть за
умови існування «додатку №1 від
25.07.2009р.» його не може бути взято до
уваги судом з огляду на те, що
проведеною перевіркою таких
документів: зовнішньоекономічний
контракт № 07/07-09 від 07.07.2009р., вантажні
митні декларації на експорт товару по
контракту № 07/07-09 від 07.07.2009р., виписки
Ф-я ПАТ П1Б м.Ужгород з валютних
рахунків про поступлення коштів по
контракту № 07/07-09 від 07.07.2009р.,
встановлено порушення вимог валютного
законодавства при здійсненні
зовнішньоекономічних операцій, а саме:
на виконання умов експортного
контракту № 07/07-09 від 07.07.2009р., позивачем
було відвантажено продукції на користь
фірми «Dorchуnets Fеriеnhаuser GmbH» у сумі 1764
Євро згідно ВМД № 300000031/9/002897 від 17.07.2009
р. Оплата за відвантажену продукцію
надійшла від фірми «Dorchуnets Fеriеnhаuser GmbH»
з порушенням термінів розрахунків в
іноземній валюті, шляхом внесення
готівкових коштів на валютний рахунок
суб'єкта господарювання в
уповноваженому банку АТ
«Комінвестбанк» у сумі 1764 Євро, згідно
квитанції № 27_22 від 19.05.2010р.

Відповідно до статті 1 Закону «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» виручка резидентів у
іноземній валюті підлягає зарахуванню
на їх валютні рахунки в уповноважених
банках у строки виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 180
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується

В порушення вказаної норми валютна
виручка в розмірі 1764 Євро по ВМД №
300000031/9/902397 від 17.07.2009 р. зарахована на
валютний рахунок п/п ОСОБА_1 19.05.2010 р. в
той час як дата надходження валютної
виручки повинна бути не пізніше 13.01.2010
р.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» порушення
резидентами строків, передбачених
статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за
собою стягнення пені за кожний день
прострочення у розмірі 0,3 відсотка від
суми неодержаної виручки (митної
вартості недопоставленої продукції) в
іноземній валюті, перерахованої у
грошову одиницю України за валютним
курсом Національного банку України на
день виникнення заборгованості.
Загальний розмір нарахованої пені не
може перевищувати суми неодержаної
виручки.

Судом першої інстанції під час
вирішення спору не враховано, що
законом не передбачено можливість
продовження терміну повернення
валютної виручки шляхом укладення угод
суб'єктами господарювання. Законом
встановлено імперативний обов'язок
зарахування виручки за відвантажену
продукцію не пізніше 180 календарних
днів з дати митного оформлення.
Враховуючи, що позивачем прострочено
повернення валютної виручки на 126 днів,
інспекцією нараховано пеню у розмірі
7772,28 грн.

Перевіркою порядку та термінів
декларування валютних цінностей,
доходів та майна, що належать резиденту
України і перебувають за її межами
встановлено, що позивачем порушено
вимоги ст.9 Декрету КМУ від 19.02.93 р. № 15-93
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю», згідно з якою
валютні цінності та інше майно
резидентів, яке перебуває за межами
України, підлягає обов'язковому
декларуванню у Національному банку
України. Відповідно до ст.1 Указу
Президента України № 319/94 від 18.06.2005р.
«Про невідкладні заходи щодо
повернення в Україну валютних
цінностей, що незаконно знаходяться за
її межами», декларування суб'єктами
підприємницької діяльності, незалежно
від форм власності, наявності належних
їм валютних цінностей, які знаходяться
за межами України, здійснюється
щоквартально. Відповідно до п. 3 Наказу
Міністерства фінансів України від
25.12.1995р. № 207 «Про затвердження форми
Декларації про валютні цінності,
доходи та майно, що належать резиденту
України ї знаходяться за її межами»,
зареєстрованого з Міністерстві
юстиції України 11.01.1996р. за № 18/1043,
декларування валютних цінностей
здійснюється щоквартально в терміни,
встановлені для подання квартальної та
річної бухгалтерської звітності.

Відповідно до п.5 Постанови КМУ від
28.02.2000р. № 419 «Про затвердження порядку
подання фінансової звітності»
квартальна фінансова звітність
подається не пізніше 25 числа місяця,
наступного за звітний, річна фінансова
звітність подається не пізніше 20
лютого наступного за звітним року.

Станом на 01.04.2010 р. у позивача були
валютні цінності, які знаходились за
межами України, а саме, прострочена
дебіторська заборгованість фірми
«Dorchуnets Fеriеnhаuser GmbH» у сумі 1764 Євро.

Відповідно позивач повинна була подати
Декларації про валютні цінності,
доходи та майно, що належать резиденту
України і знаходяться за її межами
станом на 01.04.2010 р., в якій у п.5 розділу III
«Майно та товари за кордоном»
відобразити прострочену
заборгованість фірни «Dorchуnets Fеriеnhаuser
GmbH» у розмірі 1764 Євро.

Декларації про валютні цінності,
доходи та майно, що належать резиденту
України і знаходяться за її межами
станом на 01.04.2010 р. до ДПІ у м.Ужгороді
не подана.

Пунктом 2 ст.16 Декрету КМУ від 19.02.93 р. №
15-93 «Про систему валютного регулювання
та валютного контролю» за невиконання
резидентами вимог щодо декларування
валютних цінностей та іншого майна,
передбачених ст.9 цього Декрету
передбачено застосування штрафних
санкцій у сумі, що встановлюється
Національним банком України. НБУ
встановлює конкретні заходи за
порушення валютного законодавства та
порядок їх застосування. Цей порядок
встановлений Положенням про валютний
контроль, затверджений постановою
Правління НБУ від 08.02.2000р. за № 49, і
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 04.04.2000 р. за № 209/4430, із змінами
та доповненнями.

Відповідно до статті 3 Указу Президента
України від 27.06.99 р. № 734/99 «Про
врегулювання порядку одержання
резидентами кредитів, позик в
іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства» та
Наказу ДПА України від 04.10.99р. № 542,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19.10.99р. № 712/4005 до
резидентів такі санкції
застосовуються державними податковими
органами.

Пунктом 2.7 Положення про валютний
контроль визначено, що порушення
строків декларування тягне за собою
накладення штрафу в розмірі 10
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожний звітний період.

Враховуючи наведене просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги , колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 19 серпня 2008 року Ужгородською
районною адміністрацією зареєстровано
фізичною особою-підприємцем, про що
видано свідоцтво Серії В02 №582557. 07 липня
2009 року приватний підприємець ОСОБА_1
уклала контракт № 07/07-1 про передачу
товарно-матеріальних цінностей «Dorchуnets
Fеriеnhаuser GmbH» на суму 1764 євро. На
виконання умов експортного контракту
№ 07/07-09 від 07 липня 2009 р., позивачем було
відвантажено продукції на користь
фірми «Dorchуnets Fеriеnhаuser GmbH» у сумі 1764
Євро згідно ВМД № 300000031/9/002897 від 17 липня
2009р., рахунку № 1_07/07-1 до договору № 07/07-1
від 07 липня 2009 року.

Державною податковою інспекцією у
місті Ужгороді Закарпатської області
проведено позапланову виїзну
перевірку приватного підприємця
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
валютного законодавства по контракту
№ 07/07-01 від 07 липня 2009 року за період з 07
липня 2009 року по 19 травня 2010 року за
результатами якої 19 травня 2010 року було
складено акт №1121/22-0/НОМЕР_3 на підставі
якого податковим органом винесено
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 25
травня 2010 року в сумі 170,00 грн. та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 25
травня 2010 року у сумі 7772,28 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
згідно статті 2 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
завданнями органів державної
податкової служби є: здійснення
контролю за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством
(далі - податки, інші платежі); внесення
у встановленому порядку пропозицій
щодо вдосконалення податкового
законодавства; прийняття у випадках,
передбачених законом,
нормативно-правових актів і методичних
рекомендацій з питань оподаткування;
формування та ведення Державного
реєстру фізичних осіб - платників
податків та Єдиного банку даних про
платників податків - юридичних осіб;
надання податкових консультацій;
запобігання злочинам та іншим
правопорушенням, віднесеним законом до
компетенції податкової міліції, їх
розкриття, припинення, розслідування
та провадження у справах про
адміністративні правопорушення.

Згідно частини 1 статті 14 Закону
України «Про систему оподаткування» до
загальнодержавних належать такі
податки і збори (обов'язкові платежі):
податок на додану вартість; акцизний
збір; податок на прибуток підприємств,
у тому числі дивіденди, що сплачуються
до бюджету державними
некорпоратизованими, казенними або
комунальними підприємствами; податок
на доходи фізичних осіб; мито;державне
мито; плата за землю (земельний податок,
а також орендна плата за земельні
ділянки державної і комунальної
власності); рентні платежі; податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів;
податок на промисел; збір за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету; збір за
спеціальне використання природних
ресурсів; збір за забруднення
навколишнього природного середовища;
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування; плата за торговий патент
на деякі види підприємницької
діяльності; фіксований
сільськогосподарський податок; збір на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства; єдиний збір, що
справляється у пунктах пропуску через
державний кордон України; збір за
використання радіочастотного ресурсу
України; збори до Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб (початковий,
регулярний, спеціальний); збір у
вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на електричну та теплову
енергію, крім електроенергії,
виробленої кваліфікованими
когенераційними установками; збір за
проведення гастрольних заходів;
судовий збір; збір у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ для споживачів усіх форм
власності; збір на
соціально-економічну компенсацію
ризику населення, яке проживає на
території зони спостереження.

Згідно частини 1статті 15 Закону України
«Про систему оподаткування» до
місцевих податків належать: податок з
реклами; комунальний податок; податок
на нерухоме майно (нерухомість),
відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до ч.2 вказаної статті до
місцевих зборів (обов'язкових платежів)
належать: збір за припаркування
автотранспорту; ринковий збір; збір за
видачу ордера на квартиру; курортний
збір; збір за участь у бігах на
іподромі; збір за виграш на бігах на
іподромі; збір з осіб, які беруть участь
у грі на тоталізаторі та іподромі; збір
за право використання місцевої
символіки; збір за право проведення
кіно- і телезйомок; збір за проведення
місцевого аукціону, конкурсного
розпродажу і лотерей; збір за видачу
дозволу на розміщення об'єктів
торгівлі та сфери послуг; збір з
власників собак.

При цьому суд першої інстанції вважав,
що згідно частини 5 статті 4 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»
державні податкові інспекції вправі за
наслідками документальних перевірок
безпосередньо стягувати з резидентів
пеню, передбачену цією статтею. Однак,
пеня, за порушення резидентами
термінів повернення валютної виручки,
визначених статтями 1 і 2 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» не передбачена як
один із видів податків або зборів. Тому
податкові органи не мають права і
підстави направляти податкові вимоги
на суму нарахованої пені. Крім того,
Закон України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» не
надає податковим органам право
нарахування пені. З огляду на це суд
першої інстанції вважав позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Однак суд апеляційної інстанції з
такими доводами суду першої інстанції
не погоджується з наступних міркувань.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» виручка резидентів у
іноземній валюті підлягає зарахуванню
на їх валютні рахунки в уповноважених
банках у строки виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 180
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної
власності - з моменту підписання акта
або іншого документа, що засвідчує
виконання робіт, надання послуг,
експорт прав інтелектуальної
власності. Перевищення зазначеного
строку потребує висновку центрального
органу виконавчої влади з питань
економічної політики. Згідно ч. 1 ст. 4
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»
порушення резидентами строків,
передбачених статтями 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка від суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару) в іноземній валюті,
перерахованої у грошову одиницю
України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару).

З матеріалів справи вбачається, що
проведеною перевіркою документів
позивача, а саме:
зовнішньоекономічного контракту №
07/07-09 від 07.07.2009р., вантажно-митної
декларації на експорт товару по
контракту № 07/07-09 від 07.07.2009р., виписки
Ф-я ПАТ П1Б м.Ужгород з валютних
рахунків про поступлення коштів по
контракту № 07/07-09 від 07.07.2009р.,
встановлено порушення вимог валютного
законодавства при здійсненні
зовнішньоекономічних операцій, а саме:
на виконання умов експортного
контракту № 07/07-09 від 07.07.2009р., позивачем
було відвантажено продукції на користь
фірми «Dorchуnets Fеriеnhаuser GmbH» у сумі 1764
Євро згідно ВМД № 300000031/9/002897 від 17.07.2009
р. Оплата за відвантажену продукцію
надійшла від фірми «Dorchуnets Fеriеnhаuser GmbH»
з порушенням термінів розрахунків в
іноземній валюті, шляхом внесення
готівкових коштів на валютний рахунок
суб'єкта господарювання в
уповноваженому банку АТ
«Комінвестбанк» у сумі 1764 Євро, згідно
квитанції № 27_22 від 19.05.2010р.

Отже в порушення вказаної вище статті 1
Закону «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»
валютна виручка в розмірі 1764 Євро по
ВМД № 300000031/9/902397 від 17.07.2009 р. зарахована
на валютний рахунок п/п ОСОБА_1 19.05.2010 р.
в той час як дата надходження валютної
виручки повинна бути не пізніше 13.01.2010
р.

При цьому суд апеляційної інстанції
вважає, що додаток №1 від 25.07.2003 року до
експортного контракту №07/07-01 від 07.07.2009
р. не заслуговує на увагу, оскільки не
впливає на спірні правовідносини, тим
більше такий під час проведення
перевірки не надавався. Більше того під
час перевірки в наявності був лише
додаток №1 від 07.07.2009 р. (специфікація до
договору), що у свою чергу ставить під
сумнів достовірність «додатку №1 від
25.07.2009р.». Відповідно законом не
передбачено можливість продовження
терміну повернення валютної виручки
шляхом укладення угод суб'єктами
господарювання. Законом встановлено
імперативний обов'язок зарахування
виручки за відвантажену продукцію не
пізніше 180 календарних днів з дати
митного оформлення.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» порушення
резидентами строків, передбачених
статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за
собою стягнення пені за кожний день
прострочення у розмірі 0,3 відсотка від
суми неодержаної виручки (митної
вартості недопоставленої продукції) в
іноземній валюті, перерахованої у
грошову одиницю України за валютним
курсом Національного банку України на
день виникнення заборгованості.
Загальний розмір нарахованої пені не
може перевищувати суми неодержаної
виручки.

Враховуючи, що позивачем прострочено
повернення валютної виручки на 126 днів,
податковою інспекцією підставно
нараховано позивачу пеню у розмірі 7772,28
грн.

Перевіркою порядку та термінів
декларування валютних цінностей,
доходів та майна, що належать резиденту
України і перебувають за її межами
встановлено, що позивачем порушено
вимоги ст.9 Декрету КМУ від 19.02.93 р. № 15-93
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю», згідно з якою
валютні цінності та інше майно
резидентів, яке перебуває за межами
України, підлягає обов'язковому
декларуванню у Національному банку
України. Відповідно до ст.1 Указу
Президента України № 319/94 від 18.06.2005р.
«Про невідкладні заходи щодо
повернення в Україну валютних
цінностей, що незаконно знаходяться за
її межами», декларування суб'єктами
підприємницької діяльності, незалежно
від форм власності, наявності належних
їм валютних цінностей, які знаходяться
за межами України, здійснюється
щоквартально. Відповідно до п. 3 Наказу
Міністерства фінансів України від
25.12.1995р. № 207 «Про затвердження форми
Декларації про валютні цінності,
доходи та майно, що належать резиденту
України ї знаходяться за її межами»,
зареєстрованого з Міністерстві
юстиції України 11.01.1996р. за № 18/1043,
декларування валютних цінностей
здійснюється щоквартально в терміни,
встановлені для подання квартальної та
річної бухгалтерської звітності.
Відповідно до п.5 Постанови КМУ від
28.02.2000р. № 419 «Про затвердження порядку
подання фінансової звітності»
квартальна фінансова звітність
подається не пізніше 25 числа місяця,
наступного за звітний, річна фінансова
звітність подається не пізніше 20
лютого наступного за звітним року.

З урахуванням вище встановлено станом
на 01.04.2010 р. у позивача були валютні
цінності, які знаходились за межами
України, а саме, прострочена
дебіторська заборгованість фірми
«Dorchуnets Fеriеnhаuser GmbH» у сумі 1764 Євро,
відповідно позивач повинна була подати
Декларації про валютні цінності,
доходи та майно, що належать резиденту
України і знаходяться за її межами
станом на 01.04.2010 р., в якій у п.5 розділу III
«Майно та товари за кордоном»
відобразити прострочену
заборгованість фірни «Dorchуnets Fеriеnhаuser
GmbH» у розмірі 1764 Євро. Декларації про
валютні цінності, доходи та майно, що
належать резиденту України і
знаходяться за її межами станом на
01.04.2010 р. до ДПІ у м.Ужгороді позивачем
не подана.

Згідно п. 2 ст.16 Декрету КМУ від 19.02.93 р. №
15-93 «Про систему валютного регулювання
та валютного контролю» за невиконання
резидентами вимог щодо декларування
валютних цінностей та іншого майна,
передбачених ст.9 цього Декрету
передбачено застосування штрафних
санкцій у сумі, що встановлюється
Національним банком України. НБУ
встановлює конкретні заходи за
порушення валютного законодавства та
порядок їх застосування. Цей порядок
встановлений Положенням про валютний
контроль, затверджений постановою
Правління НБУ від 08.02.2000р. за № 49, і
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 04.04.2000 р. за № 209/4430, із змінами
та доповненнями. Відповідно до статті 3
Указу Президента України від 27.06.99 р. №
734/99 «Про врегулювання порядку
одержання резидентами кредитів, позик
в іноземній валюті від нерезидентів та
застосування штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства» та
Наказу ДПА України від 04.10.99р. № 542,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19.10.99р. № 712/4005 до
резидентів такі санкції
застосовуються саме державними
податковими органами. Пунктом 2.7
Положення про валютний контроль
визначено, що порушення строків
декларування тягне за собою накладення
штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян за кожний
звітний період.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що постанову суду
першої інстанції слід скасувати, бо
така прийнята з порушенням норм
матеріального права, а у задоволенні
позовних вимог - відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст.
198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м.Ужгороді -
задовольнити, постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року у справі № 2а-2087/10/0770 - скасувати,
в задоволенні позову приватного
підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

І.В. Глушко

Повний текст постанови виготовлений
07.11.2014 року