Справа № 2а-15016/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/11075/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі міста Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року

у справі № 2а-15016/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євроавтогаз»

до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі міста Києва

про визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Євроавтогаз» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі міста Києва (далі
- відповідач) про визнання
протиправними дій щодо невизнання
податкових декларацій з податку на
додану вартість за липень 2010 року,
зобов'язання прийняти та зареєструвати
податку декларацію з податку на додану
вартість за липень 2010 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
грудня 2010 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва щодо
відмови в прийнятті податкової
декларації з податку на додану
вартість ТОВ «Євроавтогаз» за липень
2010 року. Зобов'язано ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва прийняти
податкову декларацію з податку на
додану вартість ТОВ «Євроавтогаз» за
липень 2010 року та вважати податкову
декларацію на додану вартість ТОВ
«Євроавтогаз» за липень 2010 року
поданою з дня її фактичного
надходження до ДПІ у Дніпровському
районі м. Києва - з 24 вересня 2010 року.
Присуджено на користь ТОВ
«Євроавтогаз» витрати зі сплати
судового збору у розмірі 3,40 грн. за
рахунок Державного бюджету України.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 лютого 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

20 серпня 2010 року ТОВ «Євроавтогаз»
кур'єрською службою направило до
податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за липень 2010 року з усіма
додатками. Декларація була підписана
керівником та скріплена печаткою
підприємства (арк. справи 8-17).

Проте, листом від 21 серпня 2010 року
№22486/10/28-04 ДПІ у Дніпровському районі м.
Києва повідомила ТОВ «Євроавтогаз», що
податкова декларація з податку на
додану вартість за липень 2010 року
заповнена всупереч вимогам Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
України від 30 травня 1997 року № 166,
оскільки в декларації у заголовній
частині (поле 4) не відображено повної
інформації (відповідно до
реєстраційних даних), а також не
визначено період за який подається
податкова декларація з податку на
додану вартість, у зв'язку з чим подана
податкова декларація з податку на
додану вартість за липень 2010 року
вважається невизнаною як податкова
звітність. Також, позивачу було
запропоновано надати нову податкову
звітність з податку на додану вартість
за відповідний звітний період,
оформлену належним чином (арк. справи
28).

24 вересня 2010 року позивач повторно
направив кур'єрською службою
відповідачу податкову декларацію з
податку на додану вартість за липень 2010
року, з зазначенням повної
організаційно-правової форми
підприємства, а саме: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Євроавтогаз» (арк. справи 27).

Однак, листом від 21 вересня 2010 року №
27071/10/28-011 ДПІ у Дніпровському районі м.
Києва повідомила ТОВ «Євроавтогаз», що
подана податкова декларація з податку
на додану вартість за липень 2010 року
вважається невизнаною як податкова
звітність, оскільки подана без
заповнення або про креслення всіх
рядків декларації, чим порушено вимоги
Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
ДПА України від 30 травня 1997 року № 166.
Також, позивачу повторно запропоновано
надати нову податкову звітність з
податку на додану вартість за
відповідний звітний період, оформлену
належним чином (арк. справи 30).

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що підпунктом 4.1.2 пункту 4.1 статті 4
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» передбачено виключний
перелік підстав, за яких податкова
звітність може бути не визнана
контролюючим органом як податкова
декларація, з урахуванням того, що
подана позивачем податкова декларація
з податку на додану вартість за липень
2010 року була заповнена у відповідності
до вимог Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
ДПА України від 30 травня 1997 року № 166, та
подана у строк, визначений Законом.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Абзацом 1 підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті
4 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюючого
органу. Податкова декларація
приймається без попередньої перевірки
зазначених у ній показників через
канцелярію, чий статус визначається
відповідним нормативно-правовим актом.
Відмова службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 4.1.2
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) платник
податків може також оскаржити дії
службової (посадової) особи
контролюючого органу з відмови у
прийнятті податкової декларації у
судовому порядку.

Згідно абзацу 5 підпункту 4.1.2 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) податкова звітність,
отримана контролюючим органом від
платника податків як податкова
декларація, що заповнена ним всупереч
правилам, зазначеним у затвердженому
порядку її заповнення, може бути не
визнана таким контролюючим органом як
податкова декларація, якщо в ній не
зазначено обов'язкових реквізитів, її
не підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. У цьому випадку,
якщо контролюючий орган звертається до
платника податків з письмовою
пропозицією надати нову податкову
декларацію з виправленими показниками
(із зазначенням підстав неприйняття
попередньої), то такий платник податків
має право: надати таку нову декларацію
разом зі сплатою відповідного штрафу;
оскаржити рішення податкового органу в
порядку апеляційного узгодження.

Наказом ДПА України від 30 травня 1997
року № 166 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) був
затверджений Порядок заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість, абзацом 3
пункту 5.2 якого передбачено, що рядки,
які не повинні заповнюватися
платником, оскільки мають
інформаційний характер, позначені
знаком «Х»; колонки, у яких сума обороту
чи податку не повинна проставлятися,
позначені знаком « 0»; у рядках, де
платник не має даних для заповнення,
проставляється знак «-».

З метою запровадження централізованої
системи приймання та комп'ютерної
обробки податкової звітності
платників податків та реєстрів
отриманих та виданих податкових
накладних із урахуванням різних
способів надходження документів до
органів державної податкової служби
України, у тому числі в електронному
вигляді засобами телекомунікаційного
зв'язку, та відповідно до статті 2
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні», наказом ДПА України
від 31 грудня 2008 року № 827 були
затверджені Методичні рекомендації
щодо централізованого приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в ОДПС
України.

Відповідно до пункту 4.4 Методичних
рекомендацій щодо централізованого
приймання та комп'ютерної обробки
податкової звітності платників
податків в ОДПС України, затверджених
наказом ДПА України від 31 грудня 2008
року № 827 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) під
обов'язковими реквізитами розуміються:
тип документа (звітний, уточнюючий,
звітний новий); звітний (податковий)
період; назва платника податків; код
платника податків згідно з Єдиним
державним реєстром підприємств та
організацій України відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 22 січня 1996 року № 118 «Про створення
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України»
або реєстраційний (обліковий) номер з
ТРДПАУ; ідентифікаційний номер згідно
з ДРФО або, у разі відмови від нього -
серія та номер паспорта для фізичної
особи; місцезнаходження платника
податків; назва ОДПС, до якого
подається звітність; дата подання
звіту (або дата заповнення - залежно від
форми); підписи посадових осіб,
засвідчені печаткою. Для звітів, у яких
це передбачено формою: звітний
(податковий) період, що уточнюється, у
разі надання платником податків
уточнюючого розрахунку; ініціали,
прізвища та ідентифікаційні номери
посадових осіб; код виду економічної
діяльності (КВЕД); код органу місцевого
самоврядування за КОАТУУ;
індивідуальний податковий номер та
номер свідоцтва про реєстрацію для
платників ПДВ.

Пунктом 4.5 Методичних рекомендацій
щодо централізованого приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в ОДПС
України, затверджених наказом ДПА
України від 31 грудня 2008 року № 827 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
якщо податкова звітність, надана
органу ДПС платником податків,
заповнена всупереч правилам,
визначеним у затвердженому порядку її
заповнення, то вона може бути не
визнана органом ДПС як податкова
звітність. Підставою про невизнання
податкової звітності є: відсутність
підпису відповідних посадових осіб
(факсиміле не дозволяється);
відсутність скріплення печаткою
підписів платника податків;
відсутність обов'язкових реквізитів
податкового документа; відсутність
обов'язкових додатків до податкової
звітності, передбачених порядком
заповнення відповідної звітності;
неможливість прочитати текст або цифри
внаслідок пошкодження (наприклад,
документи, залиті чорнилом або іншою
рідиною, потерті); наявність порваних
аркушів, підчищень, помарок,
виправлень, дописок і закреслювань;
подання ксерокопії звітних документів;
порушення загальних вимог оформлення
документів податкової звітності.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, зокрема, поданою
податковим органом копією податкової
декларації ТОВ «Євроавтогаз» з податку
на додану вартість за липень 2010 року,
вказана податкова декларація містила
усі обов'язкові реквізити, була
підписана керівником підприємства та
скріплена печаткою платника податків,
а також у всіх рядках, де платник не мав
даних для заповнення, був проставлений
знак «-», а у заголовній частині
декларації (поле 4) позивачем було
вказано ТОВ «Євроавтогаз», яке є
скороченою назвою товариства у
відповідності до пункту 1.7 статуту
позивача (арк. справи 36-37).

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
обґрунтованість позовних вимог та
наявність підстав для їх задоволення.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Дніпровському районі м.
Києва підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 лютого 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі міста
Києва залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 грудня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна