Справа № 815/151/13-а
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/188/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Блажівської Н.Є.

Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
Інтервіндоус» на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 року по справі №
815/151/13-а за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
Дім Інтервіндоус» до Ізмаїльської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
Інтервіндоус» звернулось до суду з
позовом до Ізмаїльської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №,
№, № від 28.08.2012 року та
№000107/15-2 від 16.11.2012 року.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року у даній справі позов
задоволено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року скасовано постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 05
березня 2013 року та прийнято нове
рішення про відмову у задоволенні
позову з мотивів безпідставності
заявлених вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 року як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та залишити без змін постанову суду
першої інстанції, оскільки скаржник
вважає її такою, що прийнята з
правильним застосуванням норм чинного
законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що Ізмаїльською
ОДПІ проведена позапланова невиїзна
перевірка з питань взаємовідносин ТОВ
«ТД Інтервіндоус» з ТОВ
«Київбуд-Сервіс ІБК» за результатами
якої встановлено порушення: п.138.2 ст.138,
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.45.2 ст.45, п.63.3 ст.63,
п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п. 198.6 ст.198, п.201.1,
п.201.4, п.201.6, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України.

За результатами перевірки
відповідачем прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення від
28.08.2012 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток на суму 58866,00 грн.;
№, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на 923,00 грн.; №,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на загальну суму 53223,00
грн.

Також судами встановлено, податковим
органом проведено камеральну
перевірку податкової звітності з
податку на додану вартість ТОВ «ТД
«Інтервіндоус» за листопад 2011 року, за
результатами якої встановлено
неправомірне зменшення підприємством
суми до сплати по декларації за липень
2011 року на суму 923,00 грн.

На підставі зазначеного відповідачем
було прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення від 16.11.2012 року
№000107/15-2, яким за порушення п.200.4 ст.200
Податкового кодексу України
підприємству позивача збільшено суму
грошового зобов'язання на 1384,50 грн. за
платежем податок на додану вартість, з
яких 923,00 грн. за основним платежем та
461,50 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що надані ТОВ «Торговий Дім
Інтервіндоус» первинні документи не
підтверджують реальність
господарських операцій позивача із ТОВ
«Київбуд-Сервіс ІБК».

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

У п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються, зокрема, із
витрат операційної діяльності та інших
витрат.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п.138.6 наведеної
статті витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати. Собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

За приписами п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Відповідно до п. 138.4 та п. 138.5 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
того, що датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

За приписами п.139.1.9 ст. 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат - витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
всі необхідні первинні бухгалтерські
документи є в наявності у позивача.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, сума податку, що
підлягає бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітною
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

У п.198.6 наведеної норми визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції, факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, виписаними
позивачу його контрагентом, а саме -
договорами, податковими накладними,
актами виконаних робіт, платіжними
дорученнями, довідками та ін.

Жодних доказів, які б підтверджували
порушення з боку позивача при
укладанні договорів публічного
порядку, відповідачем не надано. На час
укладання договорів із позивачем, його
контрагент був платником ПДВ згідно
чинного законодавства та належним
чином зареєстрованим у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, тобто мав
достатній об'єм правоздатності для
укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та ТОВ
«Київбуд-Сервіс ІБК», судом першої
інстанції правомірно не прийняті до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
такого факту.

Крім того, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Невиконання
контрагентом свого зобов'язання зі
сплати ПДВ до бюджету зумовлює
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

За таких обставин місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності задоволення позовних
вимог, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права
до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
Дім Інтервіндоус» задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року скасувати та залишити в силі
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року по справі № 815/151/13-а.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може
бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБлажівська Н.Є. підписРибченко
А.О.