Справа № К/9991/16815/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/16815/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року в справі за його позовом до
Управління Національного банку
України в Кіровоградській області про
поновлення на посаді та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а :

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з вказаним адміністративним
позовом, в якому зазначав, що у грудні
2009 року його звільнено з посади
інкасатора відділу перевезення
цінностей та організації інкасації
Управління Національного банку
України в Кіровоградській області у
зв'язку із скороченням штату
працівників, проте при звільненні не
було враховано його переважного права
на залишення на посаді, а згода
профспілкового комітету на таке
звільнення була надана на засіданні
без його участі.

Просив суд скасувати наказ про
звільнення, поновити на посаді та
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2010
року позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 лютого 2011 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове про відмову у задоволені позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач просив
суд скасувати рішення апеляційного
суду та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходив
публічну службу на посаді інкасатора
відділу перевезення цінностей та
організації інкасації Управління
Національного банку України в
Кіровоградській області.

Пунктом 2 постанови правління
Національного банку України «Про зміну
функцій та скорочення чисельності
працівників відділів перевезення
цінностей та організації інкасації
територіальних управлінь
Національного банку України» від 01
вересня 2009 року №527 із структури
Управління Національного банку
України в Кіровоградській області
виключено відділ перевезення
цінностей та організації інкасації із
скороченням штату працівників.
Відповідно до додатків 1 та 2 до даної
постанови кількість штатних одиниць,
на які скорочується штатна чисельність
відділів, становить 13 одиниць, а
гранична чисельність працівників
становить 116 чоловік.

14 вересня 2009 року позивача попереджено
про наступне вивільнення.

11 листопада 2009 року відбулося
засідання профспілкового комітету
Управління Національного банку
України в Кіровоградській області, на
якому був присутнім позивач, і на якому
прийнято рішення про надання згоди на
звільнення, зокрема ОСОБА_4, у зв'язку зі
скороченням штату.

23 грудня 2009 року начальник Управління
Національного банку України в
Кіровоградській області повторно
звернувся до профспілкового комітету з
поданням про звільнення позивача,
оскільки у зв'язку з хворобою він не був
звільнений 16 листопада 2009 року, а строк
дії протоколу від 11 листопада 2009 року
закінчився.

23 грудня 2009 року відбулося засідання
профспілкового комітету Управління
Національного банку України в
Кіровоградській області, на якому
прийнято рішення про надання згоди на
звільнення ОСОБА_4, у зв'язку зі
скороченням штату.

Наказом начальника Управління
Національного банку України в
Кіровоградській області від 23 грудня
2009 року №183-к ОСОБА_4 звільнено на
підставі пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України (у зв'язку із
скороченням штату працівників).

Вирішуючи спір суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем при
звільненні позивача не вирішувалося
питання про його першочергове
залишення на роботі чи переведення на
іншу посаду, на засідання
профспілкового комітету не
запрошувався та пояснення не надавав, а
тому згода профспілкового комітету
була надана формально та з порушенням
вимог чинного законодавства.

Скасовуючи рішення окружного суду та
відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивача звільнено з дотриманням вимог
трудового законодавства, попереджено
про можливе звільнення у встановлені
законом строки, визначення надання
переважного права на залишення на
роботі є правом роботодавця, який діє в
інтересах установи при виборі
кандидатури працівника. На засіданні
профспілкового комітету 11 листопада 2009
року позивач був присутнім та надавав
пояснення, з урахуванням яких
відповідач надав згоду на його
звільнення, а засідання 23 грудня 2009
року було повторним, у зв'язку з тим, що
в установлені процесуальні строки не
відбулося звільнення позивача.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи в межах доводів
касаційної скарги колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно зі статтею 49-2 Кодексу законів
про працю України, якою визначено
порядок вивільнення працівників, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та не заперечується
позивачем, про наступне вивільнення
його попереджено у встановлені законом
строки.

У зв'язку з відсутністю відповідної
роботи в Управлінні Національного
банку України в Кіровоградській
області позивачу інші посади не
пропонувалися.

Доводи касаційної скарги про те, що при
звільненні не було враховано переважне
право на залишення на посаді є
необґрунтованими, оскільки за змістом
статті 42 Кодексу законів про працю
України переважне право й перевага в
залишенні на роботі діють за наявності
у роботодавця працівників, які
займають таку саму посаду або
виконують таку ж роботу, що й
вивільнюваний, чого в даному випадку не
було. У тому ж разі, коли певну посаду
займала одна особа й ця посада
скорочується, зазначене переважне
право чи перевага не можуть бути
реалізовані.

Відповідно до частини першої статті 43
Кодексу законів про працю України
розі-рвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Подання власника або уповноваженого
ним органу має розглядатися у
присутності працівника, на якого воно
внесено. Розгляд подання у разі
відсутності працівника допускається
лише за його письмовою заявою. За
бажанням працівника від його імені
може виступати інша особа, у тому числі
адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без
поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності
(частина третя статті 43 Кодексу законів
про працю України).

11 листопада та 23 грудня 2009 року
профспілковим комітетом Управління
Національного банку України в
Кіровоградській області надано згоди
на звільнення позивача у зв'язку зі
скороченням штату. На засідання
комітету 11 листопада 2009 року у
відповідності до вимог статті 43
Кодексу законів про працю України
позивача було запрошено та заслухано
його думку щодо наступного звільнення.
Повторне засідання комітету
проводилося з підстав закінчення дії
попередньої згоди та відсутності
рішення про звільнення позивача з
незалежних від нього причин (частина
восьма статті 43 Кодексу).

Висновки апеляційного суду не
суперечать обставинам справи та
вимогам закону, ухвалені з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених під-став для їх
скасування та залишення в силі рішення
суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/