Справа № 804/11490/13-а
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2013-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Павловського Д.П., розглянувши в
порядку скороченого провадження
адміністративний позов
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Славутич» про
стягнення заборгованості , -
У серпні 2013 року позивач звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до ТОВ
«Славутич», в якому просив стягнути з
відповідача на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
адміністративно-господарські санкції
порушення терміну сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 10,51 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачем не
дотримано нормативу щодо
працевлаштування на підприємстві
осіб-інвалідів за 2012 рік, чим порушено
вимоги ЗУ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», у
зв'язку з цим, відповідач повинен був
сплати адміністративно-господарські
самостійно такі санкції не сплатив, а
тому позивач просить суд стягнути такі
санкції з відповідача у судовому
Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що товариством
дотримано всіх вимог ЗУ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» щодо працевлаштування
осіб-інвалідів у 2012 році, а тому
адміністративно-господарські санкції,
на які посилається позивач, не повинні
сплачуватись товариством. У з в'язку з
цим просив суд відмовити у задоволенні
Сторонами було отримано копії ухвал
про відкриття скороченого провадження,
тому вони є належно повідомленими.
Згідно пункту 2 частини 5 статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України справа повинна бути розглянута
у порядку скороченого провадження не
пізніше трьох днів з дня закінчення
строку, передбаченого для надання
заперечень або заяви про визнання
позову, якщо до суду не було подано
заперечення відповідача та за умови, що
справа розглядається судом за
місцезнаходженням відповідача.
При цьому ч. 3 цієї статті встановлено
десятиденний строк з дня одержання
відповідачем копії ухвали про
відкриття скороченого провадження у
справі на подання останнім заперечень
проти позову у цій справі, або його
Зважаючи на приписи п.4 ч.1 ст.183-2 КАС
України, суд розглянув дану справу в
порядку скороченого провадження за
наявними у справі доказами, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються вимоги
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини справи та
надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що відповідачем
до Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів був поданий звіт за формою
10-ПІ № 03-07/3993 від 01.03.2013 року про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2012 рік відповідно до
якого: середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
становить 66 осіб; кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст. 19 ЗУ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» становить 3 особи;
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
законодавства встановлено
інвалідність 1 осіб; сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
відповідачем не визначена.
Таким чином, зі звіту вбачається, що на
підприємстві відповідача протягом 2012
року не було працевлаштовано 2 особи з 3,
яким відповідно до чинного
законодавства встановлено
На думку позивача, відповідач не
виконав встановлений законом норматив
щодо працевлаштування осіб-інвалідів,
а тому він повинен був самостійно
визначити в звіті та сплатити
адміністративно-господарські санкції
Проте суд не може погодитись з таким
твердженням позивача, оскільки
підстави для застосування до
адміністративно-господарських санкцій
відсутні, з огляду на наступне.
Так, правовідносини, які виникли між
сторонами у даній справі з приводу
здійснення відповідачем свого
обов'язку у сфері соціального захисту
інвалідів врегульовані ЗУ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» (далі - Закон).
Відповідно до преамбули Закону, він
визначає основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні,
гарантії їм рівної з усіма іншими
громадянами можливості для участі в
економічній, політичній і соціальній
сферах життя суспільства, створення
необхідних умов, які дають можливість
інвалідам вести повноцінний спосіб
життя згідно з індивідуальними
здібностями і інтересами.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 19 Закону
передбачено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Згідно ч. 1-3 ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, з
урахування причин інвалідності, з
урахуванням побажань інвалідів,
наявних у нього професійних навичок і
знань, а також рекомендацій медико -
соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом міністрів
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 18-1 Закону,
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань. Державна служба
зайнятості може за рахунок Фонду
соціального захисту інвалідів
надавати дотацію роботодавцям на
створення спеціальних робочих місць
для інвалідів, зареєстрованих у
державній службі зайнятості, а також
проводити професійну підготовку,
підвищення кваліфікації і
перепідготовку цієї категорії
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим частиною першою статті 19
цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів штрафні
санкції, сума яких визначається у
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві за
кожне робоче місце, не зайняте
З аналізу вищенаведених норм права суд
приходить до висновку, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком самостійно підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця, а створення
робочих місць і введення їх в дію
повинно відбуватись з урахуванням
стану здоров'я, здібностей і
професійних навичок інвалідів,
забезпечення прав яких на працю та
оплачувану роботу, здійснюється
відповідно до ст. 18 Закону шляхом
безпосереднього звернення інвалідів
до підприємств, установ та організацій
чи до державної служби зайнятості.
Судом встановлено, що відповідачем на
виконання вимог ст. 19, 20 Закону було
здійснено заходи для забезпечення
виконання нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а саме
протягом жовтня-грудня 2012 року, ТОВ
«Славутич» щомісяця звітувало перед
Томаківським районним центром
зайнятості про наявність вакансій, де
зазначало про наявність вакансії для
працевлаштування інвалідів на посаду
сторожа, що підтверджується наданими
представником відповідача копіями
звітів. Тим самим, позивач та центр
зайнятості були повідомлені про
необхідність направлення та
працевлаштування на товариство
відповідача осіб-інвалідів і
відповідно повинні були вжити заходів
щодо направлення таких осіб на
Тажок згідно довідки Виводівської
сільської ради Томаківського району
Дніпропетровської області від 02.09.2012
року за № 211 зазначено, що у 2012 році
інваліди за працевлаштуванням до
сільської ради за не звертались.
Таким чином, з вищенаведеного
вбачається, що відповідачем було
здійснено всі необхідні заходи для
виконання нормативу щодо
працевлаштування осіб, яким відповідно
до закону призначена інвалідність, та
які передбачені ЗУ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Загальні підстави для притягнення до
адміністративно-господарської
відповідальності визначені
Господарським кодексом України.
Згідно ч.1 ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 ст. 218 ГК України передбачено,
що учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
Згідно до ст. 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
За таких обставин суд приходить до
висновку, що відповідачем доведено те,
що ним вжито усі залежні від нього
заходи для недопущення невиконання
нормативу працевлаштування
осіб-інвалідів на підприємстві у 2012
році, а тим самим доведено відсутність
його вини, у зв'язку з цим підстави для
застосування до нього
адміністративно-господарських санкцій
та стягнення пені за їх несплату
відсутні, а тому адміністративний
позов Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів задоволенню не підлягає.
Такої ж думки дотримується Вищий
адміністративний суд України у своїх
ухвалах від 16.12.2010, винесеної у справі №
К-17726/08, від 16.02.2012, винесеної у справі №
К-10274/10, а також в п. 4.4 Рекомендації
Президії Вищого адміністративного
суду України від 14.04.2008 № 07.2-10/2 «Про
деякі питання практики застосування
адміністративними судами
законодавства про забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування».

На підставі викладеного, керуючись
статтями 158-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Славутич» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
- відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова можу бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня отримання
копії постанови апеляційної скарги, з
подачею її копії відповідно до
кількості осіб, які беруть участь у
справі. Постанова, прийнята у
скороченому провадженні, крім її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною.

Суддя Д.П. Павловський