Справа № 804/15319/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 р. Справа № 804/15319/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: при секретарі
судового засідання: за участю
представників сторін: від відповідача-1
від відповідача-2Конєвої С.О. Щербак
А.Ю. ОСОБА_11 ОСОБА_12 розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
гр.ОСОБА_5 до Відповідача-1 Начальника
управління Пенсійного фонду України в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області ОСОБА_6, до
Відповідача-2 Начальника Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області ОСОБА_7 про
визнання протиправними дій та
бездіяльності відповідачів-1,2 та
стягнення 403,91 грн., -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2014р. гр. ОСОБА_5 звернувся з позовом
до Відповідача-1 Начальника управління
Пенсійного фонду України в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області ОСОБА_6, до
Відповідача-2 Начальника Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області ОСОБА_7 та
просить:

- визнати протиправними дії
відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що
полягали у розповсюдженні негативної
неправдивої інформації в роз'ясненні
ситуації навколо незаконно стягнутих
штрафних санкцій та бездіяльність, що
полягає у відтягуванні повернення
коштів;

- стягнути з відповідачів на користь
позивача 403,91 грн. неправомірно
стягнутих штрафних санкцій,
банківських комісій, компенсацій по
інфляції та 3% річних за прострочення.

Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовує тим, що Відповідачем-1 01
березня 2013р. було протиправно
застосовано до позивача штрафні
санкції за рішеннями №83 та №351 на
загальну суму 340 грн., які позивачем
були сплачені при укладенні мирової
угоди під час розгляду
адміністративної справи щодо визнання
протиправними дій відповідачів з
приводу відмови у наданні довідки про
відсутність заборгованості у позивача
по сплаті внесків. Позивач вказує на те,
що у зв'язку з порушенням мирової угоди,
він неодноразово звертався до
відповідача-2 з вимогою повернути кошти
та отримав відмову. Також позивач
вказує і на те, що він звертався і до
відповідача-1 щодо повернення
безпідставно отриманих коштів, однак
відповідачем-1 йому також було
відмовлено, що підтверджується копією
відмови від 21.11.2013р. Окрім того, позивач
посилається і на те, що він намагався
потрапити на прийом до відповідача-2 з
приводу повернення коштів, однак
відповідач-2 переховувалася та 27.08.2014р.
позивач отримав відповідь
відповідача-1, яка містила неправдиві
відомості про те, що позивач не
звертався з вимогою повернути
незаконно стягнуті кошти. Позивач
вважає, що оскільки відповідачами-1,2
вчинені протиправні дії з приводу
відмови йому у поверненні незаконно
стягнутих коштів та бездіяльність, яка
полягає у відтягуванні повернення
коштів в порушення вимог ст.ст.32,55,68
Конституції України, то у
відповідності до вимог ст.ст. 276, 543, 544,625
ЦК України відповідачі повинні крім 340
грн. стягнутих штрафних санкцій, 10 грн.
за здійснення касової операції, також
сплатити і 44,10 грн. інфляційних і 9,81 грн.
3% річних з 25.09.2013р. по 01.09.2014р., а всього
403,91 грн.

Представник відповідача-1 в судовому
засіданні проти позову заперечував, в
усних поясненнях та у письмових
запереченнях просив у задоволенні
позову відмовити посилаючись на те, що
дійсно 01.03.2013р. за рішеннями
відповідача-1 №83 та №351 до позивача
були застосовані штрафні санкції на
загальну суму 340 грн., які були
позивачем сплачені. В той же час,
зазначені рішення були предметом
судового розгляду у адміністративній
справі №804/3620/13-а та згідно постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16.04.2013р.
вказані рішення були визнані
неправомірними та скасовані. 13.11.2013р.
позивач звертався до відповідача-1 з
приводу повернення вказаних коштів,
однак станом на 13.11.2013р. підстав для їх
повернення у відповідача-1 не було у
зв'язку з тим, що вищевказана постанова
суду була оскаржена до апеляційної
інстанції та вказана постанова суду не
набрала законної сили про що було
надано позивачеві відповідь №6652/0820 від
21.11.2013р. В подальшому, ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013р.
постанова суду першої інстанції була
залишена без змін, тобто судове рішення
у відповідності до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
набрало законної сили лише 03.12.2013р.
Однак, позивач у період з 03.12.2013р. по
26.08.2014р. з відповідною заявою до
відповідача-1 не звертався. При цьому,
представник відповідача-1 зазначив, що
з метою доведення інформації щодо
порядку повернення вказаних коштів,
позивачеві 27.08.2014р. було надано листом
роз'яснення, а також повідомлено
Криворізьку центральну об'єднану
державну податкову інспекцію про
скасування рішень відповідача у
зв'язку з тим, що з 01.08.2013р. набрав
чинності Закон України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» згідно до якого повноваження
щодо адміністрування єдиного
соціального внеску покладені на
органи доходів і зборів. Також,
представник відовідача-1 вказав і на
те, що навіть станом і на 20.10.2014р.
позивач не звертався до відповідача-1 з
відповідною заявою про повернення
коштів, а тому вважає, що предмет спору
по вказаній справі відсутній, так як
управління не відмовляло позивачеві у
поверненні йому коштів.

Представник відповідача-2 в судовому
засіданні проти позову заперечував, в
усних поясненнях та у письмових
запереченнях просив у задоволенні
позову відмовити посилаючись на те, що
підстави для вирішення питання щодо
повернення коштів у сумі 340 грн.
сплачених позивачем 25.09.2013р. на
підставі рішень відповідача-1 №83 та №
351 від 01.03.3013р. виникли у позивача після
03.12.2013р., тобто після набрання законної
сили постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.04.2013р. у справі №804/3620/13-а. Однак
позивач звернувся до відповідача-2 з
питанням повернення вищевказаних
коштів на особистому прийому усно
22.08.2014р. про що свідчить картка
особистого прийому громадян №Р-442-ос та
у зв'язку з тим, що відповідач-2 - ОСОБА_7,
якій було змінено прізвище на ОСОБА_7
згідно свідоцтва про шлюб, перебувала у
відпустці, особистий прийом позивача
був проведений заступником начальника
управління надходження, прогнозування
платежів, обліку застрахованих осіб та
контрольно-перевірочної роботи
Сусловою В.В. та головним спеціалістом
юрисконсультом юридичного відділу
Кравцовим В.В., якими і були надані
відповідні роз'яснення щодо порядку
повернення коштів згідно з чинним
законодавством на підставі поданої
позивачем заяви у відповідності до
вимог п.7.2 Порядку ведення органами
Пенсійного фонду України обліку
надходження сум платежів
затвердженого постановою ПФУ №21-2 від
27.09.2010р. з питання, що стосується
повернення коштів за рішенням №83 від
01.03.2013р., а щодо повернення коштів за
рішенням №351 від 01.03.2013р. роз'яснено
право на звернення до податкової
інспекції у зв'язку з набранням
чинності з 11.08.2013р. Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи» функції з
адміністрування єдиного соціального
внеску були покладені на органи
доходів і зборів. Такого ж змісту
роз'яснення було надано позивачеві і
відповідачем-1 листом від 27.08.2014р. та
додатково повідомлено податкову
інспекцію про скасування рішень
відповідача-1 №83 та №351 від 01.03.2013р. за
судовим рішенням. Представник
відповідача-2 зазначає, що станом на
20.10.2014р. позивач з заявою до
відповідача-2 щодо повернення
вищевказаних коштів не звертався, а
тому предмет спору відсутній, так як
відповідач-2 не відмовляв позивачеві у
поверненні цих коштів, а суб'єкт
владних повноважень - заступник
начальника головного управління
ОСОБА_7 діяла згідно чинного
законодавства та ніяких протиправних
дій по відношенню до позивача не
вчиняла, особливо в частині
розповсюдження негативної інформації
в роз'ясненні ситуації навколо
незаконно стягнутих штрафних санкцій
та бездіяльності, що полягає у
відтягуванні повернення коштів
позивачеві.

Позивач в судове засідання не з'явився,
однак засобами електронного зв'язку
10.11.2014р. направив клопотання про
розгляд справи за його відсутності, при
цьому, у зазначеному клопотанні вказує
на те, що викладену у позові позицію
повністю підтримує, вважає, що надав
усі докази на підтвердження своєї
правової позиції (а.с.57).

У відповідності до вимог ч.4 ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи наведене, заявлене
позивачем клопотання про розгляд
справи без його участі як у позові, так
і у клопотанні надісланому 10.11.2014р.
засобами електронного зв'язку,
вислухавши думку представників
відповідачів-1,2, які не заперечували
проти клопотання позивача, строки
розгляду і вирішення справи,
встановлені ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
позивача з урахуванням обставин,
викладених у позові та доданих до
позову доказів.

При цьому, судом було встановлено, що
згідно наказу Головного управління ПФУ
в Дніпропетровській області від
01.10.2013р. №511-ОС «Про внесення змін в
документи ОСОБА_7.» були внесені зміни
в документи ОСОБА_7, а саме: змінено
прізвище ОСОБА_7 на ОСОБА_7 згідно
свідоцтва про шлюб від 30.08.2013р. у
зв'язку з чим за згодою сторін, судом
вносяться зміни до прізвища
Відповідача-2, замість прізвища ОСОБА_7
слід зазначити прізвище Відповідач-2 -
ОСОБА_7 (а.с.48).

У ході судового розгляду справи судом
встановлені наступні обставини
справі.

01.03.2013р. Управлінням Пенсійного фонду
України в Довгинцівському районі
м.Кривого Рогу Дніпропетровської
області були прийняті рішення №83 та
№351 про застосування фінансових
санкцій до позивача у загальній сумі 340
грн.

25.09.2013р. зазначені фінансові санкції
були сплачені позивачем, що
підтверджується відповідними копіями
квитанцій банку, які додані до
матеріалів справи (а.с.7-8).

В подальшому, вищевказані рішення №83
та №351 від 01.03.2013р. були оскаржені
позивачем у судовому порядку та за
результатами судового розгляду було
прийнято постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.04.2013р. у справі №804/3620/13-а згідно якої
вищевказані рішення відповідача-1 були
визнані протиправними та скасовані, що
підтверджується копією відповідного
судового рішення, наявного в
матеріалах справи (а.с.61-64).

13.11.2013р. позивач звернувся до
Відповідача-1 з листом щодо повернення
коштів у сумі 340 грн., які ним були
сплачені за рішеннями про застосування
фінансових санкцій №83 та №351 від
01.03.2013р.

На вказаний лист позивача, Відповідач-1
надав відповідь 21.11.2013р. за №6652/08/20 в
якому повідомив, що не погодившись з
судовим рішенням управління
Пенсійного фонду України в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області подало
апеляційну скаргу та зазначена
постанова суду не набрала законної
сили у зв'язку з чим станом на 20.11.2013р. у
Відповідача-1 не має підстав для
повернення коштів сплачених
фінансових санкцій, що підтверджується
змістом відповідного листа (а.с.10).

Надалі, ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03.12.2013р. було залишено без змін
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.04.2013р. у справі №804/3620/13-а (а.с.61-65).

22.08.2014р. позивач в усному порядку
звернувся на особистий прийом до
Відповідача-2 з приводу повернення йому
коштів та отримав відповідні
роз'яснення від посадових осіб
відповідача-2, які здійснювали
особистий прийом громадян, що
підтверджується копією картки
особового прийому громадян №Р-442-ос
(а.с. 50).

Також, додаткового відповідачем-1 -
27.08.2014р. листом за №4809/08/020 позивачеві
надані роз'яснення з приводу
повернення коштів та його право на
звернення з відповідною письмовою
заявою після набрання судовим
рішенням законної сили, тобто після
03.12.2013р. в частині повернення коштів у
сумі 170 грн. за рішенням №83 від 01.03.2013р.
із письмовою заявою до відповідача-1, а
щодо повернення коштів в сумі 170 грн. за
рішенням №351 від 01.03.2013р. до податкової
інспекції у зв'язку з передачею таких
повноважень Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи», який набрав
чинності з 11.08.2013р. про що свідчить
відповідна копія листа (а.с.11).

Позивач не погоджується з діями
відповідачів-1,2, що полягають у відмові
йому у поверненні вищезгаданих коштів,
наданні відповідних роз'яснень з
приводу незаконно стягнутих з позивача
коштів, а також з бездіяльністю
відповідачів-1,2, що полягає у
відтягуванні повернення коштів, вважає
такі дії відповідачів-1,2 та їх
бездіяльність протиправними та такими,
що порушують ст.ст.32,55,68 Конституції
України.

Заслухавши представників
відповідачів-1,2, які брали участь у
судовому розгляді справи, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про відсутність правових
та обґрунтованих підстав для
задоволення даного позову, виходячи з
наступного.

Згідно п.13 ст.9 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
суми помилково сплаченого єдиного
внеску повертаються платникам у
порядку і строки визначені центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову політику за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної бюджетної
політики, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
Пенсійним фондом.

За п.7.2 Порядку ведення органами ПФУ
обліку надходження сум платежів,
затвердженого постановою правління
ПФУ від 27.09.2010р. №21-2 визначено, що суми
помилково сплачених платежів
зараховуються в рахунок майбутніх
платежів або повертаються платникам на
підставі заяви.

У відповідності до п.4 Порядку
зарахування в рахунок майбутніх
платежів єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або повернення
помилково сплачених коштів,
затвердженого постановою правління
ПФУ від 27.09.2010р. № 21-1 - далі Порядок №21-1
(чинного станом на момент виникнення
спірних відносин -13.11.2013р.) було
передбачено, що повернення коштів
здійснюється у випадках, зокрема,
помилкової або надмірної сплати сум
єдиного внеску та/або застосування
фінансових санкцій або інших коштів на
відповідний рахунок органу Пенсійного
фонду, відкритий у органах Державного
казначейства України для їх
зарахування.

Згідно п.5 Порядку №21-1 повернення
коштів, у випадках, передбачених п.4
цього Порядку, здійснюється на
підставі заяви платника, яка подається
в довільній формі до органу Пенсійного
фонду, в якому він перебуває на обліку
як платник єдиного внеску.

У заяві обов'язково зазначаються:
найменування (прізвище, імя,
по-батькові) платника,
ідентифікаційний код за ЄДРПОУ або
ідентифікаційний номер (за наявності),
причини повернення коштів, суми
платежу, що підлягають поверненню.

До заяви додається оригінал або копія
розрахункового документа.

За приписами п.7 вказаного вище Порядку
№21-1 орган Пенсійного фонду у термін не
більше ніж три робочих дні з дня
отримання заяви на підставі даних
карток особового рахунку платника
готує висновок про повернення коштів
або про відмову у задоволенні заяви,
про що платник повідомляється письмово
за підписом посадової особи органу
Пенсійного фонду. У разі відмови в
поверненні зазначаються її причини.

При цьому, абз.3 п.8 Порядку №21-1 було
визначено, що повернення коштів
здійснюється на рахунки платників
єдиного внеску, відкриті в банках або
органах державного казначейства
України з яких вони надійшли.
Платникам, які сплатили кошти готівкою,
повернення коштів здійснюється на
рахунки, зазначені ними у заяві.

У той же час, у відповідності до вимог
ст. 124 Конституції України, а також
згідно ст.14, 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що постанови в
адміністративних справах є
обов'язковими для виконання на всій
території України, для осіб, які
беруть участь у справі, а також для всіх
органів, установ та організацій,
посадових чи службових осіб після
набрання такими постановами суду
законної сили.

У відповідності до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова чи ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем оскаржувалися рішення
Відповідача-1 про застосування до нього
штрафних санкцій від 01.03.2013р. №83 та №351
у загальній сумі 340 грн. у судовому
порядку та згідно постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16.04.2013р. у
справі № 804/3620/13-а позовні вимоги
позивача були задоволені частково,
визнані протиправними та скасовані
вищевказані рішення Відповідача-1, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією даного судового рішення
(а.с.61-64).

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03.12.2013р. у справі №804/3620/13-а було
залишено без змін вищевказане судове
рішення суду першої інстанції (а.с. 65).

Таким чином, аналізуючи норми чинного
вищенаведеного законодавства України
та встановлені судом обставини у
справі, суд приходить до висновку, що
позивач набув права на звернення до
Відповідача-1 з відповідною заявою про
повернення сплачених ним коштів у сумі
340 грн. у порядку і строки, визначені
Порядком 21-1 з моменту набрання
вищевказаними судовими рішеннями
законної сили, тобто з 03.12.2013р.

Однак, як свідчать матеріали справи,
станом на 13.11.2013р. - в момент звернення
позивача з заявою до відповідача-1 про
повернення сплачених ним штрафних
санкцій у сумі 340 грн. за рішеннями
відовідача-1 №83 та №351 від 01.03.2013р., які
були визнані протиправними та
скасовані постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16.04.2013р. у
справі №804/3620/13-а, зазначена постанова
суду не набрала законної сили у зв'язку
з чим, суд приходить до висновку, що у
Відповідача-1 не було підстав для
виконання судового рішення та
повернення коштів позивачеві у
листопаді 2013р. у зв'язку з чим
Відповідачем-1 правомірно було
відмовлено позивачеві у поверненні
вказаних вище коштів листом від
21.11.2013р. №6652/08/020 у відповідності до
вимог п.7, п.8 Порядку №21-1 (чинного
станом на 21.11.2013р.).

При цьому, суд не приймає до уваги як
відмову у поверненні коштів позивачеві
лист Відповідача-1 від 27.08.2014р. №4809/08/020,
оскільки як встановлено в судовому
засіданні у період з 03.12.2013р. по 20.10.2014р.
позивач будь-якої письмової заяви щодо
повернення коштів до Відповідача-1 не
подавав, а таке роз'яснення йому було
надано у зв'язку з набранням судовими
рішеннями законної сили та у зв'язку з
усним його зверненням до Відповідача-2
у межах особистого прийому громадян,
який проводився посадовими особами
відповідача-2 заступником начальника
управління надходження, прогнозування
платежів, обліку застрахованих осіб та
контрольно-перевірочної роботи
Сусловою В.В. та головним спеціалістом
юрисконсультом юридичного відділу
Кравцовим В.В., якими і були надані
відповідні роз'яснення щодо порядку
повернення коштів згідно з чинним
законодавством на підставі поданої
позивачем письмової заяви після
набрання рішенням суду законної сили
(а.с.11).

Також, слід зазначити, що звернення
позивача до Відповідача-2 з позовними
вимогами щодо визнання дій
протиправними з приводу відмови у
поверненні йому коштів у сумі 340 грн. та
бездіяльності, що полягає у
відтягуванні у поверненні коштів є
безпідставними з огляду на те, що у
відповідності до вимог вищенаведених
норм чинного законодавства до
повноважень Відповідача-2 не віднесено
повернення коштів платникам єдиного
внеску, виходячи з того, що згідно п.5
Порядку №21-1 такими повноваженнями
наділені територіальні органи ПФУ у
яких платник єдиного внеску перебуває
на обліку.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В той же час, і частина 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України покладає обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Позивачем не надано суду будь-яких
доказів, які б свідчили про те, що
станом на 13.11.2013р. (день звернення до
відповідача-1 з заявою про повернення
коштів) постанова Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.04.2013р. у справі №804/3620/13-а набрала
законної сили.

Також, позивачем у ході судового
розгляду справи будь-яких доказів, які
б свідчили про звернення позивача з
заявою до Відповідача-1 щодо повернення
коштів у сумі 340 грн. сплачених ним
25.09.2013р. після 03.12.2013р. (після набрання
судовим рішенням законної сили) та
відмову Відповідача-1 у поверненні
коштів після 03.12.2013р. за поданою ним
заявою суду не було надано.

Судом також критично оцінюються доводи
позивача щодо дій відповідачів-1,2 з
приводу розповсюдження негативної
неправдивої інформації у роз'ясненні
ситуації навколо незаконно стягнутих
штрафних санкцій з огляду на те, що
відповідачем-1,2 зазначена інформація
не розповсюджувалась у будь-яких
засобах масової інформації, а розгляд
звернень платників єдиного внеску,
зокрема звернення позивача віднесено
до компетенції відповідачів-1,2 у
відповідності до Закону України «Про
звернення громадян», Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», п.7 Порядку №21-1
та Порядку №21-2, при цьому, як
встановлено в судовому засіданні і не
спростовано позивачем будь-якими
доказами, викладена у листах
Відповідача-1 від 21.11.2013р. та від
27.08.2014р. інформація відповідає
дійсності.

Окрім того, слід зазначити, що оскільки
позивач у період з 03.12.2013р. по 20.10.2014р. не
звертався до відповідача-1 з письмовою
заявою щодо повернення коштів у сумі 340
грн. на підставі постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16.04.2013р. у
справі №804/3620/13-а, яка набрала законної
сили 03.12.2013р., то і відсутня будь-яка
бездіяльність відповідачів-1,2 з
урахуванням того, що за усним
зверненням позивача на особистому
прийомі громадян 22.08.2014р. посадовими
особами Відповідача-2, позивачеві було
роз'яснено його право на звернення з
відповідною письмовою заявою до
Відповідача-1 про що додатково і
Відповідачем-1 також повідомлено
позивача і листом від 27.08.2014р.

Згідно зі ст.19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення,
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Приймаючи до уваги викладене та
перевіривши дії відповідачів-1,2 щодо
відмови позивачеві у поверненні
коштів у сумі 340 грн. та розповсюдження
негативної інформації з приводу
роз'яснення ситуації навколо незаконно
стягнутих штрафних санкцій та
бездіяльності відповідачів-1,2 з
приводу відтягування повернення
коштів, суд приходить до висновку про
те, що вищевказані дії відповідачів-1,2
вчинені відповідачами-1,2 у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, обґрунтовано, з урахуванням
всіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Виходячи з наведеного та враховуючи, що
протиправність дій відповідачів у ході
судового розгляду справи судом не
встановлено, у адміністративного суду
відсутні також і правові підстави для
задоволення позовних вимог позивача
щодо стягнення з відповідачів-1,2 - 403,91
грн. неправомірно стягнутих штрафних
санкцій, банківських комісій,
компенсацій по інфляції та 3% річних за
прострочення, оскільки порядок
повернення штрафних санкцій у сумі 340
грн. застосованих до позивача на
підставі рішень №83 та №351 від 01.03.2013р.,
які визнані протиправними та скасовані
за судовим рішенням, яке набрало
законної сили 03.12.2013р. визначений
Порядками №21-1, № 21-2, а саме: шляхом
подання позивачем відповідної
письмової заяви до органів Пенсійного
фонду, яка, як встановлено судом,
позивачем подана не була у період з
03.12.2013р. по день судового розгляду даної
справи.

Також слід зазначити, що позовні
вимоги позивача про стягнення
інфляційних та 3%річних не можуть бути
розглянуті у порядку
адміністративного судочинства,
виходячи з того, що стягнення
зазначених сум не віднесено до
компетенції адміністративних судів
України у відповідності до вимог
Кодексу адміністративного
судочинства України та вказані кошти
можуть бути предметом судового
розгляду лише у цивільному
судочинстві.

Статтями 8, 9 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права та
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України.

Приймаючи до уваги викладене, суд
приходить до висновку про відсутність
обґрунтованих правових підстав для
задоволення даного адміністративного
позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

За викладених обставин, судові витрати
понесені у даній справі позивачем,
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 160, 161,
162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову гр.ОСОБА_5 до Відповідача-1
Начальника управління Пенсійного
фонду України в Довгинцівському районі
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області ОСОБА_6, до Відповідача-2
Начальника Головного управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області ОСОБА_7 про
визнання протиправними дій та
бездіяльності відповідачів-1,2 та
стягнення 403,91 грн. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений
- 17.11.2014р.

Суддя С.О.
Конєва