Справа № 817/2873/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2873/14

13 листопада 2014 року 15год. 00хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дорошенко Н.О. за
участю секретаря судового засідання
Лютко М.В. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1.,

відповідача: представник
Костюк-Москалюк Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3 до Управління
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Рівненській
області про визнання
протиправною відмови та зобов'язання
видати направлення, -ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернулась до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Рівненській
області про визнання протиправною
відмову у видачі направлення на
медико-соціальну експертну комісію для
медичного обстеження на підставі Акта
про нещасний випадок на виробництві №1
від 20.07.1955; зобов'язання видати
направлення на медико-соціальну
експертну комісію для медичного
обстеження на підставі Акта про
нещасний випадок на виробництві №1 від
20.07.1955.

В обґрунтування позову зазначає, що
20.07.1955 під час проведення спортивних
змагань за направленням Рівненського
обласного відділу освіти
(правонаступником якого є Управління
освіти і науки Рівненської обласної
державної адміністрації) позивач
отримала травму, внаслідок якої стала
інвалідом зі 100-відсотковою втратою
працездатності. На підтвердження
нещасного випадку 20.07.1955 Рівненським
обласним відділом народної освіти було
складено Акт про нещасний випадок на
виробництві. Позивач вказує, що
відповідно до рішень судів і
виконавчих листів з 1973 року по 2009 рік
вона отримувала від Рівненського
обласного відділу освіти
(правонаступником якого є Управління
освіти і науки Рівненської обласної
державної адміністрації) кошти за
відшкодування шкоди, завданої трудовим
каліцтвом. З 01.04.2009 позивач не отримує
ніякої компенсації від Управління
освіти і науки Рівненської обласної
державної адміністрації у зв'язку із
втратою акту освідчення МСЕК №61 від
11.11.1985.

20.08.2014 позивач звернулась до Управління
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Рівненській
області з заявою про видачу
направлення на МСЕК для визначення
відсотку втрати працездатності
внаслідок трудового каліцтва та
виплати відповідної компенсації.
Листом №01-10/М-09 від 02.09.2014 відповідач
повідомив про відсутність правових
підстав надати направлення на МСЕК для
встановлення відсотка втрати
працездатності, так як надані
документи не відповідають вимогам
чинного законодавства. Вказану відмову
позивач вважає протиправною, оскільки
факт отримання трудового каліцтва, а
також ступінь втрати працездатності
повністю підтверджується документами,
які були надані відповідачу.

Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримав з наведених у ньому підстав,
просив задовольнити повністю. Вказав,
що внаслідок відмови відповідача в
видачі направлення на МСЕК позивач
протиправно позбавлена можливості
отримати встановлені законом виплати
на відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок трудового каліцтва, та
визначені законом соціальні послуги,
яких позивач потребує.

Відповідач Управління виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Рівненській
області позов не визнав, подав письмове
заперечення (а.с.28-29). Представник
відповідача в судовому засіданні
пояснив, що нещасний випадок з ОСОБА_3
стався 20.07.1955, про що складений акт про
нещасний випадок на виробництві від
20.07.1955. ОСОБА_3 отримала травму,
навчаючись в 10 класі загальної школи,
перебуваючи на змаганнях з велоспорту,
а отже на неї не поширювались норми
Положення про реєстрацію та облік
нещасних випадків, пов'язаних з
виробництвом, затвердженого Президією
ВЦРПС №139 від 08.09.1939. Крім того, акт про
нещасний випадок від 20.07.1955 складений
за формою, затвердженою постановою
Президії ВЦРПС від 20.05.1966 № 15.
Представник відповідача вказав, що
згідно з чинним законодавством України
відповідач не наділений
повноваженнями щодо видачі
направлення на МСЕК.

Окрім цього, представник відповідача
зазначив, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків не є
суб'єктом владних повноважень, а тому
даний спір не підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, у зв'язку з чим
провадження у справі підлягає
закриттю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, встановивши фактичні обставини
справи, перевіривши їх доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх у сукупності, відповідно до
вимог закону, суд дійшов висновку, що
позов підлягає до задоволення повністю
з таких підстав.

Стаття 55 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" N 1105-XIV від 23.09.1999, зі
змінами та доповненнями (далі - Закон N
1105-XIV) встановлює, що спори щодо
визначення класу професійного ризику
виробництва, а також щодо розміру шкоди
та прав на її відшкодування, накладення
штрафів та з інших питань вирішуються в
судовому порядку.

Відповідно до статтей 15, 24-1 Закону N
1105-XIV Фонд соціального страхування від
нещасних випадків є некомерційною
самоврядною організацією, наділений
повноваженнями щодо: віднесення
страхувальника до класу професійного
ризику виробництва з урахуванням виду
його економічної діяльності;
проведення перевірок дотримання
підприємствами, установами і
організаціями незалежно від форми
власності, виду економічної діяльності
та господарювання порядку
використання страхових коштів,
перерахованих Фондом; проведення
перевірок достовірності поданих
страхувальниками відомостей про види
економічної діяльності (у тому числі
основний) підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності, виду діяльності та
господарювання для віднесення
страхувальника до класу професійного
ризику виробництва з урахуванням виду
його економічної діяльності; отримання
необхідних пояснень (у тому числі в
письмовій формі) з питань, що виникають
під час перевірки; застосування
фінансових санкції та накладення
адміністративних штрафів відповідно
до закону.

За приписами частин дванадцятої -
чотирнадцятої статті 17 Закону N 1105-XIV
рішення правління Фонду, прийняті в
межах його компетенції, є обов'язковими
для виконання всіма страхувальниками
та застрахованими, а також можуть мати
характер регуляторного або
нормативно-правового акта.

З огляду на те, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
наділений контролюючими функціями та
правом видання обов'язкових для
страхувальників нормативно-правових
актів, спори за його участі та участі
його робочих органів розглядаються в
порядку адміністративного
судочинства, про що роз'яснено в пункті
14 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 № 8 "Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів".

Суд встановив, що 20 липня 1955 року під
час проведення республіканських
спортивних змагань з велоспорту в м.
Києві під час групової гонки стався
завал учасників, в який потрапила
учениця середньої школи № 1 м.Рівне
ОСОБА_3, яка внаслідок цього отримала
черепно-мозкову травму й була каретою
"швидкої допомоги" доставлена у
інститут нейрохірургії. Зазначені
обставини підтверджені актом про
нещасний випадок на виробництві форма
№ 1, затверджений Рівненським обласним
відділом народної освіти 20 липня 1955
року (а.с.15-16), оригінал оглянуто в
судовому засіданні.

30.12.1958 ОСОБА_3 змінено прізвище на
ОСОБА_3 у зв'язку одруженням, що
підтверджується довідкою РАГС від
20.12.2003 № 937-3.71 (а.с.39).

20.10.1999 Відділом фізичної культури і
спорту Виконавчого комітету
Рівненської міської ради видана
довідка за № 413, якою підтверджується,
що під час проведення змагань з
велосипедного спорту на шосе згідно з
правилами змагань та вимог Державного
комітету фізичної культури і спорту
всі учасники змагань підлягали
обов'язковому страхуванню від нещасних
випадків (а.с.10). Полісом по страхуванню
від нещасних випадків серії АЯ за № 076918
від 13.07.1955 підтверджується факт
страхування позивача на момент
нещасного випадку (а.с.11-12).

Внаслідок нещасного випадку під час
республіканських спортивних змагань,
що стався 20.07.1955, ОСОБА_3 була визнана
інвалідом ІІ групи зі 100-відсотковою
втратою працездатності, причина
інвалідності - трудове каліцтво, що
підтверджується дослідженими судом
доказами: виписками з акта освідування
ЛТЕК № 68 від 29.10.1980, № 62 від 30.10.1981
(а.с.60,61). Довідкою МСЕК від 23.07.2014 серія
АВ № 0392140 стверджено, що ОСОБА_3 з 17.07.2014
визнана інвалідом І групи Б довічно,
причина інвалідності - трудове
каліцтво; потребує постійного
стороннього довготривалого догляду та
допомоги (а.с.62). Довідкою управління
Пенсійного Фонду України в м. Рівне №
3856 від 18.08.2014 стверджено, що ОСОБА_3
перебуває на обліку в управлінні ПФУ в
м. Рівне і отримує пенсію за віком як
інвалід І групи Б, трудове каліцтво,
призначену з 15.05.1973 довічно (а.с.19).

Міністерство праці України листом за №
06-926 від 20.03.1996 повідомило позивача, що
відповідно до п. "л" ст. 26 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" нещасний
випадок, який трапився з ОСОБА_3 під час
спортивних змагань та спричинив
інвалідність, відноситься до трудового
каліцтва як такий, що стався при
виконанні державних або громадських
обов'язків (а.с.13) .

Управління праці та зайнятості
населення Рівненської обласної
державної адміністрації листом за №
01-16/23 від 25.10.1996 повідомило, що оскільки
випадок, який трапився з ОСОБА_3 під час
республіканських змагань школярів з
велоспорту, віднесений до трудового
каліцтва, що підтверджується актом про
нещасний випадок на виробництві форми
за № 1, затверджений Рівненським
обласним відділом народної освіти
20.07.1955 і випискою з акту освідчення МСЕК
за № 61 від 11.11.1985, де ОСОБА_3 визнана
інвалідом II групи по причині трудового
каліцтва безстроково, на ОСОБА_3
поширюється порядок відшкодування
шкоди, визначений п.9 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.1993 №
472, зі змінами, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 18.07.1994 №
492, а саме: втрачений заробіток або його
частина відповідно до ступеня втрати
професійної працездатності
виплачується власником у повному
розмірі, тобто без урахування розміру
пенсії по інвалідності, інших видів
пенсії, заробітку (доходу) і стипендій
(а.с.14).

Відповідно до судових рішень і
виконавчих листів з 1973 року по 2009 рік
ОСОБА_3 отримувала від Рівненського
обласного відділу освіти
(правонаступником якого є управління
освіти і науки Рівненської обласної
державної адміністрації) кошти за
відшкодування шкоди, заподіяної
трудовим каліцтвом (а.с.8-9,46-47).

З 01.04.2001 набрав чинності Закон України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" N 1105-XIV від 23.09.1999, зі
змінами та доповненнями (далі Закон N
1105-XIV), відповідно до статті 1 якого
завданнями страхування від нещасного
випадку є:

проведення профілактичних заходів,
спрямованих на усунення шкідливих і
небезпечних виробничих факторів,
запобігання нещасним випадкам на
виробництві, професійним
захворюванням та іншим випадкам
загрози здоров'ю застрахованих,
викликаним умовами праці;

відновлення здоров'я та працездатності
потерпілих на виробництві від нещасних
випадків або професійних захворювань;

відшкодування шкоди, пов'язаної з
втратою застрахованими особами
заробітної плати або відповідної її
частини під час виконання трудових
обов'язків, надання їм соціальних
послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я,
а також у разі їх смерті здійснення
страхових виплат непрацездатним
членам їх сімей.

Статтею 2 Закону N 1105-XIV встановлено, що
дія цього Закону поширюється на осіб,
які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах,
в установах, організаціях, незалежно
від їх форм власності та
господарювання (далі - підприємства), у
фізичних осіб, на осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності.

Особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Статтею 8 Закону N 1105-XIV встановлено, що
обов'язковому страхуванню від
нещасного випадку підлягають:

1) особи, які працюють на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших підставах, передбачених
законодавством про працю;

2) учні та студенти навчальних закладів,
клінічні ординатори, аспіранти,
докторанти, залучені до будь-яких робіт
під час, перед або після занять; під час
занять, коли вони набувають
професійних навичок; у період
проходження виробничої практики
(стажування), виконання робіт на
підприємствах;

3) особи, які утримуються у виправних,
лікувально-трудових, виховно-трудових
закладах та залучаються до трудової
діяльності на виробництві цих установ
або на інших підприємствах за
спеціальними договорами.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІ
Прикінцеві положення Закону N 1105-XIV
установлено, що відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Передача документів, що підтверджують
право працівника на страхову виплату,
інші соціальні послуги внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, а також
розміри цієї виплати та послуг
здійснюється підприємствами Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків по акту. Форма акта, перелік
документів, а також строк передачі
встановлюються Фондом.

Позивач в адміністративному позові
зазначила, що з 01.04.2009 вона не отримує
ніяких виплат від Управління освіти і
науки Рівненської обласної державної
адміністрації у зв'язку з втратою
Управлінням акту освідчення МСЕК за №
61 від 11.11.1985.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтвердив, що від
Рівненського обласного відділу освіти,
Управління освіти і науки Рівненської
обласної державної адміністрації
будь-які документи стосовно позивача
не передавались.

Управління освіти і науки Рівненської
обласної державної адміністрації
повідомило Рівненський окружний
адміністративний суд листом від 03.11.2014
№вих-5002-08/01-09/14 про відсутність
особової справи ОСОБА_3 з тих підстав,
що остання не була працівником
управління освіти і науки Рівненської
обласної державної адміністрації та не
перебувала на обліку в управлінні як
інвалід внаслідок трудового каліцтва
(а.с.69).

Суд встановив, що 20.08.2014 ОСОБА_3
звернулась з заявою про видачу
направлення на комісію МСЕК для
визначення відсотку втрати
працездатності внаслідок трудового
каліцтва до Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Рівненській
області (а.с.7).

Листом за № 01-10/М-09 від 02.09.2014 Управління
виконавчої дирекції Фонду ССНВ у
Рівненській області повідомило
позивача про відсутність правових
підстав надати направлення на МСЕК для
встановлення відсотка втрати
працездатності, так як надані
документи не відповідають вимогам
чинного законодавства (а.с.28-29).

Відмову Управління виконавчої
дирекції Фонду ССНВ у Рівненській
області у видачі направлення на МСЕК
ОСОБА_3, викладену в листі за № 01- 10/М-09
від 02.09.2014, суд вважає протиправною з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону № 1105-XIV
ступінь втрати працездатності
потерпілим установлюється МСЕК за
участю Фонду соціального страхування
від нещасних випадків і визначається у
відсотках професійної працездатності,
яку мав потерпілий до ушкодження
здоров'я. МСЕК установлює обмеження
рівня життєдіяльності потерпілого,
визначає професію, з якою пов'язане
ушкодження здоров'я, причину, час
настання та групу інвалідності у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також
визначає необхідні види медичної та
соціальної допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону № 1105-XIV
огляд потерпілого проводиться МСЕК за
умови подання акта про нещасний
випадок на виробництві, акта
розслідування професійного
захворювання за встановленими формами,
висновку спеціалізованого медичного
закладу (науково-дослідного інституту
профпатології чи його відділення) про
професійний характер захворювання,
направлення
лікувально-профілактичного закладу
або роботодавця чи профспілкового
органу підприємства, на якому
потерпілий одержав травму чи
професійне захворювання, або робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків, суду чи прокуратури.

Позачергова експертиза проводиться
МСЕК за заявою потерпілого, інших
заінтересованих осіб, суду чи
прокуратури.

Основними завданнями управлінь
виконавчої дирекції Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, відповідно до Типового
положення про управління виконавчої
дирекція Фонду в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, затвердженого постановою
правління Фонду від 20.04.2001 за № 17, зі
змінами, є:

реалізація на відповідній території
державної політики у сфері страхування
від нещасного випадку, рішень
правління та виконавчої дирекції
Фонду;

організаційно-методичне керівництво
та контроль за діяльністю відділень
виконавчої дирекції Фонду;

розроблення і реалізація заходів щодо
профілактики нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань (далі - нещасні випадки),
медичної, професійної та соціальної
реабілітації потерпілих на
виробництві (далі - потерпілі),
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди потерпілим і членам їх
сімей;

забезпечення сталого фінансування
системи страхування від нещасного
випадку на відповідній території.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.11 постанови від 27.03.1992 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" (зі змінами), у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, страхові виплати, передбачені
ст. 28 Закону України від 23.09.1999 «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності". Право на отримання
потерпілим одноразової допомоги та
щомісячної страхової виплати настає з
дня встановлення йому МСЕК стійкої
втрати професійної працездатності.

Статтею 3 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що інвалідність
як міра втрати здоров'я визначається
шляхом експертного обстеження в
органах медико-соціальної експертизи
Міністерства охорони здоров'я України.

Механізм встановлення МСЕК ступеня
стійкої втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, визначається
Порядком встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня стійкої втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженим наказом Міністерства
охорони здоров'я України 05.06.2012 за № 420
та зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 за № 1387/21699 (далі
Порядок № 420).

Згідно з п.1.4 Порядку № 420
медико-соціальна експертиза
потерпілого здійснюється МСЕК у складі
комісії відповідно до пункту 10
Положення про медико-соціальну
експертизу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.12.2009
за № 1317, за наявності:

акта про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1, наведеною в
додатку 4 до Порядку проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30.11.2011 за № 1232;

акта розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
за формою П-4, наведеною в додатку 17 до
Порядку; медичного висновку
лікарсько-експертної комісії
спеціалізованого профпатологічного
лікувально-профілактичного закладу
про наявність (відсутність)
професійного характеру захворювання
за формою, наведеною в додатку 16 до
Порядку;

направлення роботодавця чи
профспілкового органу підприємства, на
якому потерпілий одержав травму чи
професійне захворювання, або робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, суду чи
прокуратури;

направлення закладу охорони здоров'я,
за формою за № 088/о, затвердженою
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 14.02.2012 за № 110,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 28.04.2012 за № 661/20974.

Факт отримання ОСОБА_3 трудового
каліцтва 20.07.1955, а також ступінь втрати
працездатності повністю
підтверджується дослідженими судом
доказами, у тому числі судовими
рішеннями, які набрали законної сили.
Зазначені документи були надані
відповідачу разом з заявою позивача
для направлення позивача на МСЕК.

Оцінюючи доводи відповідача щодо
неналежної форми акта Н-1 про нещасний
випадок на виробництві від 20.07.1955, суд
враховує, що зазначений документ у
встановленому порядку підтверджує
факт отримання позивачем трудового
каліцтва, не визнаний недійним, а тому
підлягав до врахування відповідачем.
При цьому слід зазначити, що чинне
законодавство не передбачає наявних у
відповідача сумнівів щодо форми акта
про нещасний випадок на виробництві як
підстави для відмови у видачі
потерпілому направлення на
медико-соціальну експертну комісію.

Покликання відповідача про те, що
управління виконавчої дирекції Фонду
не наділене повноваженнями щодо видачі
направлення на МСЕК, є
необгрунтованими, позаяк, як зазначено
вище по тексту судового рішення,
медико-соціальна експертиза
потерпілого здійснюється МСЕК за
направленням, зокрема, робочого органу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Відповідно до ч.5 ст.18 Закону N 1105-XIV
робочими органами виконавчої дирекції
Фонду є її управління в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, відділення в районах і
містах обласного значення. Робочі
органи виконавчої дирекції Фонду є
юридичними особами, мають самостійні
кошториси, печатку із зображенням
Державного Герба України та своїм
найменуванням.

Таким чином, управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Рівненській
області є належним відповідачем в
даній адміністративній справі.

Статтею 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Відповідно до статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За результатами судового розгляду
адміністративної справи суд дійшов
висновку, що відповідач в спірних
правовідносинах діяв необгрунтовано,
упереджено, без врахування всіх
обставин справи, чим порушив
встановлені законом права та інтереси
позивача, які підлягають до судового
захисту шляхом задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат
відповідно до статті 94 КАС України
відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Рівненській
області видати ОСОБА_3 направлення на
медико-соціальну експертну комісію для
медичного обстеження на підставі Акта
про нещасний випадок на виробництві
від 20.07.1955 форма № 1.

Зобов'язати Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Рівненській
області видати ОСОБА_3 направлення на
медико-соціальну експертну комісію
для медичного обстеження на підставі
Акта про нещасний випадок на
виробництві від 20.07.1955 форма № 1.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дорошенко Н.О.