Справа № 2а-9160/08/1570
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/13398/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі міста Одеси

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року

у справі № 2а-9160/08/1570

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Суворовському районі міста Одеси

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій,

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Суворовському районі міста
Одеси (далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 19
червня 2008 року №/0, №/0 та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 19 червня 2008
року №/0.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року позов був задоволений частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси від 19
червня 2008 року №/0. В решті позову
відмовлено. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 витрати по
сплаті судового збору у розмірі 2,30 грн.
та витрати по оплаті судової
експертизи в сумі 2889,60 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2011 року в частині
задоволених позовних вимог.

У запереченні на касаційну скаргу
фізична особа - підприємець ОСОБА_1,
посилаючись на те, що постанова
Одеського окружного адміністративного
суду від 23 листопада 2010 року та ухвала
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року є законними та обґрунтованими, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін рішення
судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Суворовському районі м. Одеси
була проведена перевірка дотримання
вимог законодавства про оподаткування
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за
період з 01 вересня 2005 року по 31 березня
2008 року, за результатами якої був
складений акт №3435/17-01/НОМЕР_1 від 31
травня 2008 року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги: статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»,
внаслідок чого підприємцю
донараховано 22116,85 грн. податку з
доходів фізичних осіб; пунктів 1, 2
статті 1 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності»; статей 1, 2
Закону України «Про збір на розвиток
виноградарства, садівництва та
хмелярства»; підпункту «а» підпункту
4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Зокрема, в акті перевірки було
зазначено, що згідно звітів по
реєстраторам розрахункових операцій в
охопленому перевіркою періоді
позивачем був отриманий дохід в
розмірі 310500,13 грн. (грудень 2005 року - 441,60
грн., 2006 рік - 103259,62 грн., 2007 рік - 178057,62
грн., 1 квартал 2008 року - 28741,29 грн.), тоді
як в деклараціях про одержані доходи
підприємцем були відображені інші
показники, а саме: отримання доходу в
сумі 100715,62 грн. (грудень 2005 року - 441,60
грн., 2006 рік - 43623,03 грн., 2007 рік - 48572,56 грн.,
1 квартал 2008 року - 8078,43 грн.), що призвело
до заниження оподатковуваного доходу
та, як наслідок, до заниження податку з
доходів фізичних осіб на 22116,85 грн.
Також, в акті перевірки було вказано, що
в грудні 2005 року позивач здійснював
торгівельну діяльність за готівкові
кошти без придбання торгового патенту,
а також, будучи платником збору на
розвиток виноградарства, садівництва
та хмелярства, не подав до податкового
органу звіт про суму нарахованого
збору за грудень 2005 року.

19 червня 2008 року ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси на підставі вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
згідно з підпунктом «г» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.5
пункту 17.1 статті 17 Закону України
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб в розмірі 22116,85
грн. - за основним платежем.

19 червня 2008 року ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси на підставі вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.1
пункту 17.1 статті 17 Закону України
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 суму штрафних
(фінансових) санкцій за платежем: збір
на розвиток виноградарства,
садівництва та хмелярства у розмірі
170,00 грн.

19 червня 2008 року ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси на підставі вказаного
акту перевірки прийняла рішення
№/0, яким згідно зі статтею 8
Закону України «Про патентування
деяких видів підприємницької
діяльності» застосувала до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 штрафні
(фінансові) санкції у сумі 340,00 грн.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, з посиланням на
висновок судово-економічної
експертизи Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України №18145-18146 від 27 лютого 2009 року та
на висновок додаткової
судово-економічної експертизи
Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз
Міністерства юстиції України №6361-6362
від 30 вересня 2010 року, виходив з того, що
при відображені валового доходу в
деклараціях про одержані доходи за
період з 01 вересня 2005 року по 31 березня
2008 року позивачем помилково були
зменшені вказані показники на суми
видатків на розрахунки з
постачальниками, а також не
враховувалися ці видатки при
декларуванні понесених витрат, що
призвело до невідповідності між
показниками декларацій та звітів про
використання реєстратора
розрахункових операцій, проте вказана
невідповідність не призвела до
заниження позивачем суми податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб. Відмовляючи у
задоволенні решти позовних вимог, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що: оплата за торговий патент не є
підставою для його придбання, оскільки
єдиною законодавчо встановленою
підставою для придбання торгового
патенту є подання платником податків
до контролюючого органу відповідної
заявки, яка на грудень 2005 року
позивачем подана не була; позивачем не
були надані належні докази подання ним,
як платником збору на розвиток
виноградарства, садівництва та
хмелярства, відповідного звіту за
грудень 2005 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності,
регулюється розділом 4 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Положеннями частини 1 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Частиною 3 статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Відповідно до положень пункту 5.1 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 статті 14
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) громадяни, які
займаються підприємницькою
діяльністю, надають податковому
органу декларації за наслідками
кожного звітного кварталу, а також
звітного року у строки, визначені
законом. В декларації зазначаються
загальні суми одержаного доходу,
витрат і сплаченого податку за звітний
рік або інший період, за який
здійснюється оподаткування
(оподатковуваний період).

Таким чином, подані платником податків
до контролюючого органу декларації
мають відображати реальний хід
здійснення підприємцем господарської
діяльності та містити показники
фактично отриманих доходів, понесених
витрат та бази оподаткування.

При цьому, перевірка достовірності цих
документів щодо правильності
визначення об'єктів оподаткування і
обчислення податків, інших платежів
віднесено до функцій державних
податкових інспекцій, згідно з пунктом
3 частини 1 статті 10 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем при заповненні
декларацій про доходи, отримані в
період з 01 вересня 2005 року по 31 березня
2008 року, були допущені помилки,
оскільки понесені підприємцем витрати
на розрахунки з постачальниками не
були віднесені ним до складу валових
витрат та одночасно на відповідні суми
були зменшені розміри валових доходів,
що свідчить про неналежне ведення
позивачем обліку доходу та витрат.

Однак, при проведенні перевірки
податковою інспекцією не було
встановлено, яким чином вказане
процедурне порушення вплинуло на
розмір бази оподаткування податком з
доходів фізичних осіб, позаяк
контролюючий орган фактично обмежився
порівнянням даних, відображених в
деклараціях про отримані доходи, з
даними звітів про використання
реєстратору розрахункових операцій за
охоплений перевіркою період в частині
задекларованих сум доходу, не
з'ясувавши при цьому дійсний розмір
понесених платником податку валових
витрат, відображених ним, зокрема, в
реєстрах отриманого та сплаченого
товару, що призвело до невірного
визначення суми заниженого
податкового зобов'язання.

Вказані обставини знайшли своє
підтвердження у висновках судових
експертиз, наданих на виконання вимог
ухвал Одеського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2008 року та від 27 листопада 2009 року.

Зокрема, судовими експертами було
встановлено, що сума чистого доходу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за
період з грудня 2005 року по березень 2008
року склала 8596,59 грн. в тому числі: за 2006
рік - 8596,59 грн., а за грудень 2005 року, за
2007 рік та за 1 квартал 2008 року
підприємцем було отримане від'ємне
значення чистого доходу, у зв'язку з чим
позивач не повинен був сплачувати
податок з доходів фізичних осіб за
вказаний період.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про безпідставне
донарахування позивачеві податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 22116,85 грн.
згідно оспорюваного податкового
повідомлення-рішення, оскільки
порушення платником податків порядку
заповнення декларацій про одержані
доходи саме по собі не призвело до
заниження належної до сплати у бюджет
суми податку.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не
містить посилань на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог, а судом касаційної
інстанції не встановлено таких
порушень згідно положень частини 2
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
залишенню без змін, а касаційна скарга -
без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Суворовському районі м.
Одеси підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Одеського
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2010 року та ухвала Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі міста Одеси залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна