Справа № 813/7374/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2014 року
№ 813/7374/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
при секретарі Косів М.Б.
представника відповідача - Радченко
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Держземагенства
у Львівській області, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Ясеновецька сільська рада про
визнання протиправною відмови та
зобов'язання до вчинення дій, -
ОСОБА_1 звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагенства у
Львівській області, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Ясеновецька сільська рада, в
якому просить визнати протиправними
відмови Головного управління
Держземагенства у Львівській області
від 26.09.2014 року №31-13-0.5-8478/2-14 та від 09.10.2014
року №31-13-0.51-8942/2-14 та зобов'язати
Головне управління Держземагенства у
Львівській області повторно
розглянути клопотання ОСОБА_1 про
надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,55 га на території
Ясеновецької сільської ради
Золочівського району Львівської
області та надати вказаний дозвіл.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач двічі звертався до Головного
управління Держземагенства у
Львівській області з заявою про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства на території
Ясеновецької сільської ради
Золочівського району Львівської
області за межами населеного пункту.
Головне управління Держземагенства у
Львівській області 26.09.2014 року та 09.10.2014
року надало позивачу відповідь, з якої
вбачається, що йому відмовлено в
наданні вказаного дозволу. Відмова
мотивована тим, що цільове призначення
земельної ділянки, на яку претендує
позивач - це землі для сінокосіння, які
можуть надаватись лише в оренду.
Позивач вважає таку відмову
протиправною, оскільки Земельний
кодекс України прямо не забороняє
надавати у власність земельні ділянки,
які призначені для сінокосіння, тому
звернувся до суду за захистом своїх
Позивач в судовому засіданні
позов підтримав з мотивів, вказаних в
позовній заяві, просив позов
Відповідач проти позову заперечив,
подавши до суду письмові заперечення
на позовну заяву. Заперечення
мотивовані тим, що згідно даних Відділу
Держземагентства у Золочівському
районі цільове призначення земельної
ділянки на яку претендує позивач землі
для сінокосіння, угіддя - сінокіс, а
відповідно до ст. 34 цього Кодексу
громадяни можуть орендувати земельні
ділянки для сінокосіння і випасання
худоби, тому такі ділянки не можуть
надаватись у власність.
В судовому засіданні представник
відповідача заперечення підтримала з
мотивів, вказаних в запереченні,
просила в задоволенні позову
Заслухавши думку представників
сторін, з'ясувавши обставини, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень та
дослідивши докази, якими вони
обґрунтовуються, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення, мотивуючи це
Судом встановлено, що 11.09.2014 ОСОБА_1
звернувся до Головного управління
Держземагенства у Львівській області з
клопотанням про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність, орієнтовною площею 0,55 га для
ведення особистого селянського
господарства за рахунок категорії
земель згідно КВЦПЗ - землі
сільськогосподарського призначення
(пасовища), яка розташована за адресою:
Золочівський район, Ясеновецька
сільська рада, урочище «Луг», біля
озера Шевченківське.
26.09.2014 року відповідачем надано
відповідь на клопотання №31-13-0.5-8478/2-14,
якою відмовлено ОСОБА_1 в наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства,
мотивуючи тим, що відповідно до ст. 34
цього Кодексу громадяни можуть
орендувати земельні ділянки для
сінокосіння і випасання худоби.
В свою чергу, 25.09.2014 позивач повторно
звернувся до Головного управління
Держземагенства у Львівській області з
клопотанням про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства на території
Ясеновецької сільської ради
Золочівського району Львівської
області за межами населеного пункту.
В результаті розгляду цього клопотання
відповідачем повідомлено позивача, що
листом Головного управління
Держземагенства у Львівській області
від 26.09.2014 року №31-13-0.5-8478/2-14 йому було
надано вичерпну відповідь із
зазначенням причин відмови.
Вирішуючи спір, суд виходив з
Статтею 55 Конституції України кожному
гарантовано право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для
суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

Відповідно до частини першої статті 13
Конституції України, земля є об'єктом
права власності Українського народу,
від імені якого це право здійснюють
органи державної влади і органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених чинним законодавством
України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною закону. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
10 травня 2012 року № 258 затверджено,
зокрема, Положення про Головне
управління Держземагенства в області.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Головне управління Держземагентства в
області Головне управління
Держземагентства в області є
територіальним органом Державного
агентства земельних ресурсів України
та йому підпорядковане.

Згідно пункту 2 вказаного Положення
Головне управління у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, актами та дорученнями
Президента України, актами Кабінету
Міністрів України, дорученнями
Прем'єр-міністра України, наказами
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, дорученнями
Міністра аграрної політики та
продовольства України (далі - Міністр),
наказами Держземагентства України,
дорученнями Голови Держземагентства
України та його заступників, актами
місцевої державної адміністрації та
органів місцевого самоврядування, а
також цим Положенням.

Пунктом 3 зазначеного вище Положення
встановлено, що завданням Головного
управління є реалізація повноважень
Держземагентcтва України на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці.

Відповідно до пункту 4 Положення про
Головне управління Держземагентства в
області Головне управління відповідно
до покладених на нього завдань:

- подає у встановленому порядку
пропозиції щодо розпорядження землями
державної та комунальної власності,
встановлення меж області, району,
міста, району в місті, села і селища,
регулювання земельних відносин (п. 4.3
Положення);

- здійснює землеустрій відповідно до
Закону України "Про землеустрій", у тому
числі забезпечує проведення
інвентаризації земель (п. 4.11 Положення);

- забезпечує науково-експертне,
аналітичне, інформаційне та методичне
проведення землевпорядних,
землеоціночних робіт, пов'язаних із
земельними торгами, вживає
організаційних заходів щодо
проведення земельних торгів (п. 4.12
Положення);

- організовує здійснення на
відповідній території робіт із
землеустрою та оцінки земель, що
проводяться з метою внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру (п. 4.16 Положення);

- передає відповідно до закону земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення державної власності у
власність або в користування для всіх
потреб в межах області (п. 4.32 Положення).

Згідно частини першої статті 3
Земельного кодексу України земельні
відносини регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 3
Земельного кодексу України земельні
відносини, що виникають при
використанні надр, лісів, вод, а також
рослинного і тваринного світу,
атмосферного повітря, регулюються цим
Кодексом, нормативно-правовими актами
про надра, ліси, води, рослинний і
тваринний світ, атмосферне повітря,
якщо вони не суперечать Земельному
кодексу України.

Частиною першою статті 116 Земельного
кодексу України встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно частини четвертої статті 116
Земельного кодексу України передача
земельних ділянок безоплатно у
власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Відповідно до статті 121 Земельного
кодексу України, громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності, зокрема, для
ведення особистого селянського
господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно частини шостої статті 118
Земельного кодексу України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу
України повноваження щодо надання
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб відноситься до
компетенції центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальних органів.

Наказом Мінагрополітики України від
25.01.2013 № 40, зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 14 лютого
2013 за №260/22792, внесено зміни до
Положення про Головне управління
Держземагентства в області, згідно з
яким Головні управління
Держземагентства у областях наділено
повноваженнями щодо передачі
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або
користування для всіх потреб.

Ст. 22 Земельного кодексу України
визначає, землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва
сільськогосподарської продукції,
здійснення сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського
призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя
(рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Судом встановлено, що позивачем у
відповідності до вимог Земельного
кодексу України подавалось клопотання
про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства.

В судовому засіданні представник
відповідача додатково зазначала, що
для ведення особистого селянського
господарства у власність надаються
громадянам сільськогосподарські
угіддя, здебільшого - рілля, а пасовища
та сіножаті здебільшого в оренду.

Відтак, суд вважає, вищевикладене дає
підстави стверджувати про можливість
надання у приватну власність для
ведення особистого селянського
господарства земельної ділянки з числа
усіх земель сільськогосподарського
призначення. При цьому закон не містить
обмежень щодо набуття у власність для
ведення особистого селянського
господарства земель виключно ріллі, а у
власність для таких потреб можуть бути
надані усі сільськогосподарські
угіддя, зокрема, як в даному випадку, і
пасовища.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що відмови Головного
управління Держземагенства у
Львівській області, викладені в листах
від 26.09.2014 року №31-13-0.5-8478/2-14 та від 09.10.2014
року №31-13-0.51-8942/2-14 є протиправними.

Що стосується позовної вимоги щодо
зобов'язання Головного управління
Держземагенства у Львівській області
повторно розглянути клопотання ОСОБА_1
та зобов'язати надати йому дозвіл на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства площею 0,55 га
на території Ясеновецької сільської
ради Золочівського району Львівської
області, то суд вважає, що така також
підлягає задоволенню.

Відповідно до п.10.3 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду від
20.05.2013 року суд може ухвалити постанову
про зобов'язання відповідача прийняти
рішення певного змісту, за винятком
випадків, коли суб'єкт владних
повноважень під час адміністративних
процедур відповідно до закону приймає
рішення на основі адміністративного
розсуду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 86,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними відмови
Головного управління Держземагенства
у Львівській області від 26.09.2014 року
№31-13-0.5-8478/2-14 та від 09.10.2014 року
№31-13-0.51-8942/2-14.

Зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Львівській області
повторно розглянути клопотання ОСОБА_1
про надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,55 га на території
Ясеновецької сільської ради
Золочівського району Львівської
області та надати вказаний дозвіл.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 73,08 грн. сплаченого
судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя
Р.М. Брильовський