Справа № 815/4139/14
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4139/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

При секретарі:
Солдатовій О.С.

За участю сторін:

Представника позивача:
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області про визнання
протиправними дії, акту перевірки,
припису та протоколу, скасування
постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області (далі
Інспекція ДАБК в Одеській області), в
якому позивач просить суд (з
урахуванням уточнень): визнати
відсутність повноважень у Інспекції
ДАБК в Одеській області на проведення
позапланової перевірки від 03.06.2014 року;
визнати незаконними акт перевірки
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
03.06.2014 року, протокол про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 03.06.2014 року та припис №337
від 03.06.2014 року, визнати незаконною та
скасувати постанову про накладення на
позивача штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності №194/168-п
від 01.07.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що позапланову перевірку
дотримання ОСОБА_2 вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил від 03.06.2014 року проведено
Інспекцією ДАБК в Одеській області з
порушенням Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №553 від
23.05.2011 року, зокрема, за відсутності
підстав для її проведення, не
пред'явлення наказу та направлення на
проведення перевірки, без надання
примірника акту перевірки для
ознайомлення, у зв'язку з чим позивач
був позбавлений можливості викласти
свої зауваження до акту перевірки та
надати письмові пояснення на
обґрунтування дотримання ним вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності. Крім того за результатами
зазначеної перевірки, Інспекцією ДАБК
в Одеській області було складено акт
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
03.06.2014 року, у висновках якого зазначено
про порушення позивачем вимог ч.1 ст. 34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» у вигляді
самовільного здійснення будівельних
робіт (за відсутності документів, що
посвідчують право на їх виконання) з
будівництва будівлі насосної та
реконструкції будівлі активного
відпочинку на воді за адресою: АДРЕСА_1,
Центр активного відпочинку на воді.
Позивач вважає висновки зазначеного
акту перевірки необґрунтованими,
оскільки порушень містобудівного
законодавства, що зазначені у цьому
акті, позивачем не вчинювалось.
Оскаржувані протокол про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 03.06.2014 року, припис №337
від 03.06.2014 року та постанова про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності №194/168-п
від 01.07.2014 року, що винесені на підставі
необґрунтованих висновків цього акту
перевірки від 03.06.2014 року, є також
протиправними. В обґрунтування
протиправності постанови Інспекції
ДАБК в Одеській області №194/168-п від
01.07.2014 року ОСОБА_2 посилався також на
те, що Інспекція ДАБК в Одеській
області не наділена повноваженнями
щодо накладення штрафів за порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, оскільки
накладати штрафи від імені
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю мають право його керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Представник позивача у судовому
засіданні, посилаючись на
обґрунтування, викладені у
адміністративному позові та
додаткових письмових поясненнях (а.с.
3-6, 41-47, 97-101), підтримала уточнені
позовні вимоги та просила їх
задовольнити.

Відповідач до суду неодноразово не
з`явився, про дату, час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином та своєчасно, письмових
заперечень на адміністративний позов
не надав, а тому на підставі положень
статті 128 КАС України, справа слухалась
за відсутності його представника за
наявними у справі доказами.

Судом під час офіційного з'ясування
обставин у справі встановлено
наступне:

Згідно договору оренди земельної
ділянки від 19.06.2001 року, укладеного між
громадянкою ОСОБА_3 (орендар) та
Білгород-Дністровською районною радою
(орендодавець), ОСОБА_3 було надано в
тимчасове довгострокове користування
на умовах оренди строком на 25 років
земельну ділянку із земель запасу
Білгород-Дністровської районної ради
загальною площею 0,08 га, розташовану на
АДРЕСА_1 (а.с. 122-126).

Рішенням Білгород-Дністровського
районного суду Одеської області від
18.12.2003 року у цивільній справі №2-1210 за
ОСОБА_3 було визнано право власності на
самовільно реконструйовану
двохповерхову будівлю літерою «Б»,
розташовану на орендованій земельній
ділянці площею 0,08 га за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 121).

На підставі договору дарування від
02.02.2004 року ОСОБА_3 було передано у
власність ОСОБА_2 48/100 частини будівлі,
розташованої в с. Курортне,
Білгород-Дністровського району
Одеської області на території
Будацької коси, Центр активного
відпочинку на воді, загальною площею
509,5 кв.м, яка складається з: будівлі
складу літера «А» та будівлі «Центру
активного відпочинку на воді» літера
«Б» (а.с. 119).

12.03.2004 року Білгород-Дністровським
міжміським бюро технічної
інвентаризації було виготовлено
технічний паспорт, зокрема, на
двоповерхову будівлю «Центру
активного відпочинку на воді» (а.с.
104-109).

15.03.2004 року на підставі вищезазначених
документів Білгород-Дністровським
міжміським бюро технічної
інвентаризації було зареєстровано за
ОСОБА_2 право власності на Центр
активного відпочинку на воді за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
витягом від 15.03.2004 року № 3065011 (а.с. 119).

Крім того, згідно договору суборенди
земельної ділянки від 09.03.2005 року
ОСОБА_3 було передано ОСОБА_2 в
довгострокове користування земельну
ділянку площею 0,08 га, розташовану на
АДРЕСА_1, для забудови та
обслуговування центру активного
відпочинку на воді (а.с. 127-128).

З 2006 року ОСОБА_2 було розпочато
реконструкцію будівель Центру
відпочинку на воді, у зв'язку з чим ним
неодноразово подавались до начальника
Інспекції ДАБК заяви про отримання
дозволу на виконання будівельних робіт
з будівництва центру активного
відпочинку на воді, водної рятувальної
станції та аксесуарів відпочинку (а.с.
18, 51, 53).

03.06.2014 року на підставі вимоги
Білгород-Дністровської міжрайонної
прокуратури №16-5008-14 вих від 20.05.2014 року
(а.с. 91-92) головним державним
інспектором інспекційного відділу №1
інспекційного управління Інспекції
ДАБК в Одеській області Галицьким С.П. у
присутності Білгород-Дністровської
міжрайонної прокуратури Євглевського
було проведено позапланову перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
ОСОБА_2 на об'єкті будівництва - Центр
активного відпочинку на воді за
адресою: АДРЕСА_1.

За результатами перевірки був
складений акт перевірки від 03.06.2014 року,
в якому зазначено про порушення ОСОБА_2
вимог ч.1 ст.34 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
у вигляді самовільного здійснення
будівельних робіт (за відсутності
документів, що посвідчують право на їх
виконання) з будівництва будівлі
насосної та реконструкції будівлі
«Центру активного відпочинку на воді»
(реконструкція першого та другого
поверхів, зведення третього поверху) на
земельній ділянці, розташованій на
території Будацької коси біля с.
Курортне Білгород-Дністровського
району Одеської області (а.с. 10).

На підставі зазначеного акту перевірки
Інспекцією ДАБК в Одеській області
було складено протокол від 03.06.2014 року
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності та припис №337
від 03.06.2014 року, яким ОСОБА_2 зобов'язано
у термін до 01.08.2014 року усунути
порушення містобудівного
законодавства, вказані в акті
перевірки від 03.06.2014 року (а.с. 11-12, 13).

На підставі акту перевірки від 30.06.2014
року Інспекцією ДАБК в Одеській
області також було винесено постанову
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності №194/168-п від 01.07.2014 року, якою
на ОСОБА_2 за порушення ч.1 ст.34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» на підставі
абзацу 4 п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
накладено штраф у сумі 109620,00 грн. (а.с. 9).

Заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси, тобто цією статтею
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено право особи на
судовий захист, відповідно до якого
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відтак, суд вважає, що згідно з
вищевказаними нормами права, особа має
право звернутись до адміністративного
суду з позовом лише у разі, якщо вона
вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Право на судовий захист має лише та
особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд повинен встановити,
що особа дійсно має право, свободу чи
інтерес, про захист яких вона просить, і
це право, свобода чи інтерес порушені
відповідачем.

Враховуючи вимоги КАС України, позивач
повинен довести факт порушення його
прав чи охоронюваних законом інтересів
оскаржуваним рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача, шляхом
надання доказів, які існують станом на
час розгляду справи.

Аналогічна позиція вбачається з
окремих рішень Конституційного Суду
України, зокрема, Рішення № 6-зп/1997 від
25.11.1997 року щодо офіційного тлумачення
частини 2 статті 55 Конституції України
та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України та
Рішення № 9-зп/1997 від 25.12.1997 року щодо
офіційного тлумачення статей 55, 64, 124
Конституції України. Зі змісту
вказаних рішень випливає, що кожен має
право звернутися до суду, якщо його
права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав та свобод.

Як вбачається з адміністративного
позову та зазначено представником
позивача в суді, ОСОБА_2 в
адміністративній справі №815/4139/14
фактично оскаржує дії Інспекції ДАБК в
Одеській області з проведення
позапланової перевірки від 03.06.2014 року
з порушенням процедури її проведення, а
також акт перевірки (його висновки) та
протокол про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності від 03.06.2014
року, в яких зафіксовані виявлені під
час перевірки з боку позивача
порушення містобудівного
законодавства.

Правові та організаційні основи
містобудівної діяльності та
забезпечення сталого розвитку
територій з урахуванням державних,
громадських та приватних інтересів
встановлює Закон України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
від 17.02.2011 року №3038-VI (далі Закон
України № 3038-VI).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», державний
архітектурно-будівельний контроль -
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.
Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється органами
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.4 ст.41 Закону України №3038-VI
посадові особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право, зокрема:

- безперешкодного доступу до місць
будівництва об'єктів та до об'єктів, що
підлягають обов'язковому обстеженню;
складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону;

- видавати обов'язкові для виконання
приписи щодо: усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил;
зупинення підготовчих та будівельних
робіт, які не відповідають вимогам
законодавства, зокрема будівельних
норм, містобудівним умовам та
обмеженням, затвердженому проекту або
будівельному паспорту забудови
земельної ділянки, виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт;

- проводити перевірку відповідності
виконання підготовчих та будівельних
робіт вимогам будівельних норм,
державних стандартів і правил,
затвердженим проектним вимогам,
рішенням, технічним умовам,
своєчасності та якості проведення
передбачених нормативно-технічною і
проектною документацією зйомки,
замірів, випробувань, а також ведення
журналів робіт, наявності у
передбачених законодавством випадках
паспортів, актів та протоколів
випробувань, сертифікатів та іншої
документації;

- одержувати в установленому
законодавством порядку від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, фізичних осіб
інформацію та документи, необхідні для
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю;

- вимагати у випадках, визначених
законодавством, вибіркового розкриття
окремих конструктивних елементів
будинків і споруд, проведення зйомки і
замірів, додаткових лабораторних та
інших випробувань будівельних
матеріалів, виробів і конструкцій;

- забороняти за вмотивованим письмовим
рішенням керівника органу державного
архітектурно-будівельного контролю чи
його заступника експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, не
прийнятих в експлуатацію.

Порядок здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 року № 553
(далі Порядок № 553).

Відповідно до п.1 зазначеного Порядку
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється
Держархбудінспекцією та її
територіальними органами.

Пунктом 2 Порядку №553 визначено, що
Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за дотриманням:
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, проектної
документації, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
технічних умов, інших нормативних
документів під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
архітектурних, інженерно-технічних і
конструктивних рішень, застосування
будівельної продукції; порядку
здійснення авторського і технічного
нагляду, ведення загального та (або)
спеціальних журналів обліку виконання
робіт, виконавчої документації,
складення актів на виконані
будівельно-монтажні та
пусконалагоджувальні роботи; інших
вимог, установлених законодавством,
будівельними нормами, правилами та
проектною документацією, щодо
створення об'єкта будівництва.

Згідно п.7 Порядку №553 позаплановою
перевіркою вважається перевірка, яка
не передбачена планом роботи
інспекції. Підставами для проведення
позапланової перевірки є, зокрема,
вимога правоохоронних органів про
проведення перевірки. Строк проведення
позапланової перевірки не може
перевищувати п'яти робочих днів, а у
разі потреби може бути одноразово
продовжений за письмовим рішенням
керівника відповідної інспекції чи
його заступника не більше ніж на два
робочих дні.

При цьому п.12 зазначеного Порядку
передбачено, що посадові особи
інспекції під час здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю зобов'язані, зокрема, у
повному обсязі, об'єктивно та
неупереджено здійснювати державний
архітектурно-будівельний контроль у
межах повноважень, передбачених
законодавством.

У разі виявлення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, крім акта перевірки,
складається протокол разом з приписом
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил або
приписом про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт (далі -
припис).

Акт перевірки складається у двох
примірниках. Один примірник надається
суб'єкту містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль, а
другий залишається в інспекції. Акт
перевірки підписується посадовою
особою інспекції, яка провела
перевірку та суб'єктом містобудування,
щодо якого здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль (п.
18).

Припис складається у двох примірниках.
Один примірник припису залишається в
інспекції, а інший надається суб'єкту
містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль.
Припис підписується посадовою особою
інспекції, яка провела перевірку (п. 19).

Отже, із системного аналізу
вищезазначених положень чинного
законодавства витікає, що акт
перевірки та протокол є виключно
службовими документами, які
підтверджують факт проведення
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, носіями
доказової інформації про виявлені
контролюючим органом під час
проведення перевірки порушень
підконтрольними суб'єктами
містобудування, та документами, на
підставі яких приймаються припис щодо
усунення виявлених перевіркою
порушень законодавства та постанова
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, а дії Інспекції ДАБК в
Одеській області з проведення
перевірки, оформлення її результатів
та викладення їх у висновках акту
перевірки та протоколі про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності є лише службовою діяльністю
працівників контролюючого органу на
виконання своїх посадових обов'язків
зі збирання доказової інформації щодо
дотримання суб'єктом містобудування
вимог чинного законодавства та самі по
собі не мають безпосереднього впливу
на стан суб'єктивних прав та обов'язків
суб'єкта містобудування.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до вимог
чинного законодавства орган
архітектурно-будівельної інспекції не
позбавлений права викладати в акті
перевірки власні висновки щодо
зафіксованих в ході проведення
перевірки обставин та фіксувати їх в
протоколі, та в подальшому, у разі
виникнення спору щодо припису про
усунення порушень та постанови про
накладення штрафу, що приймаються на
підставі таких акту та протоколу,
обґрунтувати ними власну позицію щодо
наявності певних допущених
підконтрольним суб'єктом
містобудування порушень.

Таким чином, суд доходить висновку, що
акт перевірки та протокол про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності не є рішеннями суб'єкта

владних повноважень у розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України, їх висновки не зумовлюють
виникнення суб'єктивних прав та
обов'язків суб'єкта господарювання, а
тому оцінка висновків акту перевірки
та протоколу, в тому числі і оцінка дій
посадових осіб органу
архітектурно-будівельної інспекції
щодо складання зазначених документів
та викладання в них висновків має
надаватися лише при вирішенні спору
щодо правомірності рішення, прийнятого
на підставі такого акту, оскільки самі
по собі ці дії, акт та протокол не
впливають на стан прав, свобод чи
інтересів осіб у сфері
публічно-правових відносин.

Такий висновок суду узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України з цього питання, викладеною в
постанові від 10.09.2013 року у справі
№21-237а13. Верховним Судом України у
постанові зазначено, що акт не рішенням
суб'єкта владних повноважень у
розумінні статті 17 КАС України, не
зумовлює виникнення будь-яких прав і
обов'язків для осіб, робота (діяльність)
яких перевірялися, тому його висновки
не можуть бути предметом спору.

В силу ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи те, що за результатами
перевірки дотримання ОСОБА_2 вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
03.06.2014 року, на підставі акту перевірки
та протоколу про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності від
03.06.2014 року, Інспекцією ДАБК в Одеській
області було винесено припис про
усунення порушень містобудівного
законодавства №337 від 03.06.2014 року та
постанову про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності №194/168-п від 01.07.2014 року, які
власне і зумовлюють виникнення
суб'єктивних обов'язків для позивача,
суд вважає, що належним і достатнім
способом захисту та відновлення
порушених прав, свобод та інтересів
позивача є встановлення судом
правомірності та обґрунтованості
зазначених рішень суб'єкта владних
повноважень.

Така думка суду узгоджується з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною в постанові
від 11.09.204 року у справі №К/800/31040/13.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання незаконними дій Інспекції
ДАБК в Одеській області з проведення
позапланової перевірки від 03.06.2014 року,
визнання незаконними акту цієї
перевірки та протоколу про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 03.06.2014 року, оскільки
позивачем в цій частині обрано
невірний спосіб судового захисту своїх
прав та інтересів.

При дослідженні висновків відповідача
в акті перевірки та протоколі про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 03.06.2014 року задля
перевірки законності спірних припису
та постанови Інспекції ДАБК в Одеській
області, винесених на підставі цих
висновків, суд встановив наступне.

В акті перевірки та протоколі від 03.06.2014
року було зафіксовано порушення ОСОБА_2
вимог ч.1 ст.34 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
у вигляді самовільного здійснення
будівельних робіт з будівництва
будівлі насосної та реконструкції
першого та другого поверхів, зведення
третього поверху будівлі «Центру
активного відпочинку на воді» на
земельній ділянці, розташованій на
території Будацької коси біля с.
Курортне Білгород-Дністровського
району Одеської області, за
відсутності документів, які
посвідчують право на виконання
будівельних робіт.

Статтею 22 Закону України «Про основи
містобудування» від 16.11.1992 року №2780-XII
(яка діяла на момент початку здійснення
позивачем будівельних робіт з
будівництва будівлі насосної та
реконструкції будівлі «Центру
активного відпочинку на воді») було
передбачено, що забудова земельних
ділянок, що надаються для
містобудівних потреб, здійснюється
після виникнення права власності чи
права користування земельною ділянкою
у порядку, передбаченому законом, та
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт. Право на забудову
(будівництво) полягає у можливості
власника, користувача земельної
ділянки здійснювати на ній у порядку,
встановленому законом, будівництво
об'єктів містобудування, перебудову
або знесення будинків та споруд.

У 2011 році набрав чинності Закон України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», згідно якого зазначена
вище стаття була виключена із Закону
України «Про основи містобудування».
Частиною 1 ст.34 зазначеного Закону було
встановлено, що замовник має право
виконувати будівельні роботи після
реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності.

Пунктом 4 ч.2 ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
передбачено, що суб'єкти
містобудування несуть
відповідальність у вигляді штрафу,
зокрема, за виконання будівельних
робіт без реєстрації декларації про
початок виконання таких робіт, а також
наведення недостовірних даних у
зазначеній декларації на об'єктах IIІ
категорії складності - у розмірі
дев'яноста мінімальних заробітних
плат.

Жодних доказів на спростування
зазначених Інспекцією ДАБК в Одеській
області в акті перевірки та протоколі
від 03.06.2014 року обставин вчинення
позивачем порушень вимог
містобудівного законодавства,
встановлених відповідачем під час
перевірки, представником ОСОБА_2 до
суду надано не було.

Натомість, факт здійснення ОСОБА_2
будівництва будівлі насосної та
реконструкції будівлі «Центру
активного відпочинку на воді» без
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт також
підтверджується постановою Інспекції
ДАБК по Білгород-Дністровському району
Одеської області №00155 від 08.11.2007 року,
якою на позивача було накладено штраф
за самочинне будівництво у розмірі 170,00
грн. (а.с. 64).

Крім того, позивачем особисто під час
судового розгляду справи було
підтверджено факт здійснення
будівництва за відсутності дозволу на
виконання будівельних робіт. При цьому
позивач наполягав, що для отримання
відповідного дозволу, він звертався до
начальника Інспекції ДАБК із заявами
від 05.02.2006 року та від 07.01.2007 року, однак
за відсутності обґрунтованих причин
такий дозвіл отримано ним не було з
вини контролюючого органу.

Суд зазначене посилання позивача в
якості належного обґрунтування
безпідставності встановлених
Інспекцією ДАБК в Одеській області з
боку ОСОБА_2. порушень містобудівного
законодавства до уваги не приймає, з
огляду на відсутність
адміністративно-правового спору з
приводу оскарження бездіяльності
контролюючого органу щодо надання
позивачу відповідного дозволу на
здійснення будівельних робіт.

Крім того, при прийнятті рішення по
справі в цій частині, суд враховує ту
обставину, що згідно змін, які були
внесені до містобудівного
законодавства Законом України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», з 2011 року документом, який
посвідчує право суб'єкта містобудівної
діяльності виконувати будівельні
роботи, стала декларація про початок
виконання будівельних робіт, яку
позивачем було подано для реєстрації
до Інспекції ДАБК в Одеській області
лише у жовтні 2014 року (а.с. 131).

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Відповідно до ст.
86 КАС України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Отже, враховуючи вищевикладене та
оцінюючи надані докази в сукупності,
суд доходить висновку, що Інспекцією
ДАБК в Одеській області при проведенні
перевірки від 03.06.2014 року обґрунтовано
було встановлено порушення позивачем
вимог п. 1 ст. 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
у вигляді самовільного виконання
будівельних робіт по зведенню будівлі
насосної та реконструкції будівлі
«Центру активного відпочинку на воді»
на земельній ділянці, розташованій на
території Будацької коси біля
с.Курортне Білгород-Дністровського
району Одеської області, за
відсутності документів, які
посвідчують право на виконання
будівельних робіт.

З цих підстав суд вважає обґрунтованим
та таким, що винесений відповідно до
вимог чинного законодавства припис
Інспекції ДАБК в Одеській області №337
від 03.06.2014 року, яким позивача було
зобов'язано усунути порушення
містобудівного законодавства шляхом
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт.

Разом з тим, перевіряючи на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України оскаржувану постанову
відповідача про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності №194/168-п від 01.07.2014 року, суд
доходить висновку про необхідність її
скасування, з огляду на наступне.

Відповідальність юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (суб'єктів
містобудування) за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності
встановлює Закон України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» від
14.10.1994 року № 208/94-ВР (далі Закон України
№208/94-ВР).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 3 Закону
України №208/94-ВР (в редакції зі змінами
від 16.10.2012 року, що діяла на час
винесення оскаржуваної постанови)
справи про правопорушення, передбачені
цим Законом, розглядаються центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю.

Накладати штраф від імені центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
мають право його керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Частина 2 ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
викладена у вказаній редакції згідно
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
діяльності Міністерства внутрішніх
справ України, Міністерства
надзвичайних ситуацій України,
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, інших
центральних органів виконавчої влади,
діяльність яких спрямовується та
координується через відповідних
міністрів» від 16.10.2012 року № 5459-VІ (далі
Закон України № 5459-VІ), який набрав
чинності 08.11.2012 року. До вказаних змін
повноваження щодо накладення штрафів
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності мали також і
керівники територіальних органів
Держархбудінспекції та їх заступники.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону
України №5459-VІ, Кабінету Міністрів
України доручено протягом трьох
місяців з дня набрання чинності цим
Законом привести свої
нормативно-правові акти у
відповідність із цим Законом.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
визначено, що порядок накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності визначається
Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України
постановою від 06.04.1995 року №244
затверджено Порядок накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, однак як
вбачається зі змісту пункту 2 вказаного
Порядку накладати штраф від імені
інспекцій мають право керівник
Держархбудінспекції та його
заступники, керівники територіальних
органів Держархбудінспекції та їх
заступники.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
не привів Порядок накладення штрафів
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності у
відповідність до вимог Закону України
№5459-VІ, а тому в даному випадку існує
невідповідність вимог підзаконних
нормативно-правових актів вимогам
закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що постанова про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності №194/168-п від
01.07.2014 року прийнята Інспекцією ДАБК в
Одеській області за відсутності
повноважень накладати штрафи за
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, оскільки, з
набранням чинності Закону України №
5459-VI від 16.10.2012 року, такими
повноваженнями наділений лише
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, а саме Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України.

З цих підстав суд вважає, що
оскаржувану постанову № 194/168-п від
01.07.2014 року було прийнято Інспекцією
ДАБК в Одеській області не у
відповідності та не у порядку, та за
відсутності повноважень, що
передбачені вимогами чинного
законодавства, а тому позовні вимоги
ОСОБА_2 про визнання її протиправною та
скасування підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 122, 158-163, 167,
186, 254 КАС України , суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області про визнання
протиправними дії, акту перевірки,
припису та протоколу, скасування
постанови - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області про накладення штрафу
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності №194/168-п від
01.07.2014 року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 14 листопада 2014 року.

Суддя
Білостоцький О.В.