Справа № 1309/8997/12
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року

Справа № 876/5741/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м.Львова
на постанову Залізничного районного
суду м.Львова від 14 березня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова про
нарахування та виплату підвищення до
пенсії, -

ВСТАНОВИЛА :

25 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позов, в якому
просила зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова
встановити до пенсії підвищення як
реабілітованому громадянину у розмірі
25% мінімальної пенсії за віком
відповідно до вимог п «г» ст.77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
виходячи з мінімального розміру пенсі
за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
період з 01 січня 2012 року.

Ухвалою Залізничного районного суду
м.Львова від 29 грудня 2012 року позов
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м.Львова
про зобов'язання встановити підвищення
до пенсії за період з 01 січня 2012 року по
24 квітня 2012 року, відповідно до п. «г»
ст.77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» залишено без розгляду.

Постановою Залізничного районного
суду м.Львова від 14 березня 2013 року
позов задоволено частково. Визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова щодо не
нарахування та невиплати підвищення до
пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком за період з 25 квітня 2012
року відповідно до п. «г» ст.77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Залізничному районі
м.Львова здійснити нарахування і
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком
за період з 25 квітня 2012 року відповідно
до п. «г» ст.77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», із розрахунку
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з урахуванням
фактично отриманих сум підвищення.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідач, управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова, подав
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду,
вважає її такою, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову скасувати та постановити
ухвалу, якою в задоволенні позову
відмовити. На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначає, що згідно
постанови Кабінету Міністрів України
№ 654 від 16 липня 2008 року громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
до пенсії або щомісячного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться в
розмірі 54,40 грн., а членам їх сімей, яких
було примусово переселено - 43,52 грн.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС
України, суд відповідно до ч. 1 п. 2 ст.197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що позивач, ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 05.07.1959 року
відповідно до свідоцтва про одруження
сері НОМЕР_1. Згідно довідки
інформаційного центру УВС Львівської
області №4/4-1440 від 28.07.1992 року
встановлено, що сім'я у складі ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_1 та ОСОБА_10 мають статус
реабілітованих на підставі ст.3 Закону
Української РСР від 17.04.1991 року «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні».

Безспірно встановлено, що позивач
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова та
отримує пенсію по віку з врахуванням
підвищення до пенсії реабілітованих
громадян в розмірі 43,52 грн. на підставі
Постанови Кабінету Міністрів України
від 16 липня 2008 року № 654.

Згідно п. "г" ч. 1 ст.77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
призначені пенсії підвищуються на 50%, а
членам їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25% мінімальної пенсії
за віком.

Згідно п. 6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до прийняття
відповідного закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про пенсійне забезпечення» має вищу
юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 16 липня 2008 року № 654.

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, відповідач неправомірно
виплачував підвищення до пенсії в
меншому розмірі, ніж це передбачено п.
"г" ч. 1 ст. 77 зазначеного Закону.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Також надання законодавством Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри соціальних виплат не означає,
що останній, встановлюючи порядок та
розміри таких виплат, може допустити
звуження змісту та обсягу прав
позивача, встановлених Законом. Тобто,
Кабінет Міністрів України повинен був
встановити зазначений порядок, не
порушуючи положень цього Закону, чи
інших законів, якими встановлено
розмір мінімальної пенсії.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу, що пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі.
Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі, у разі
відсутності спору про право особи на
отримання підвищення до пенсії або
встановлення такого права в судовому
порядку, не можна обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Тобто, органи Пенсійного фонду України
зобов'язані проводити нарахування та
виплати відповідних періодичних
платежів, зокрема, реабілітованим
громадянам до втрати ними такого права.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо нарахування та виплати підвищення
до пенсії як реабілітованому
громадянину відповідно до п. "г" ч.1 ст. 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду в
Залізничному районі м.Львова,
відповідний обов'язок вірно покладений
на відповідача у справі.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова залишити
без задоволення, а постанову
Залізничного районного суду м.Львова
від 14 березня 2013 року по справі №1309/8997/12
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова про
нарахування та виплату підвищення до
пенсії - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук