Справа № 2а-3801/11/1370
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
№ 876/1351/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області до Головного
управління юстиції у Львівській
області, Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Відділу примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів - ОСОБА_1 про
визнання протиправними дій та
скасування постанов, -

встановив:

30.03.2011 ГУ ПФУ у Львівській області
звернулося з адміністративним позовом,
у якому з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог, просив визнати
протиправними дії державного
виконавця, в.о. начальника ППВР ВДВС ГУЮ
у Львівській області та начальника
ВДВС ГУЮ у Львівській області, а також
скасувати постанову державного
виконавця від 18.11.2010 ВП № 22655505 про
відкриття виконавчого провадження та
постанову в.о. начальника ППВР ВДВС ГУЮ
у Львівській області про результати
розгляду скарги позивача від 01.12.2010 №
11033/06-22.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що постанова про
відкриття виконавчого провадження від
18.11.2010 ВП 22655505 є неправомірною, оскільки
винесена на підставі виконавчого
листа, який не відповідає встановленим
вимогам, а саме: в такому відсутні дата
та номер рішення, за яким видано
виконавчий лист. Крім того, позивач
зазначає, що не є територіальним
підрозділом органу державної влади, а
тому державному виконавцю слід було
відмовити у відкритті виконавчого
провадження. На вказану постанову,
позивачем було подано скаргу, однак
постановою в.о. начальника ППВР ВДВС
ГУЮ у Львівській області від 18.11.2010 у її
задоволенні відмовлено.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19.12.2013 у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився позивач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з не повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому просить її скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Апеляційні обґрунтування апелянт
наводить ті ж, що і у поданому ним
адміністративному позові.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не прибули, хоча були
належним чином повідомлені про його
дату, час та місце, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
повідомленнями про вручення повісток,
а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України їх неприбуття не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Враховуючи те, що справу може бути
вирішено на підставі наявних в ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
хоча були належним чином повідомлені
про його дату, час та місце, відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
головним державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Шестаком О.В. 18.11.2010
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 22655505 з
примусового виконання виконавчого
листа № 2а-3489/09, виданого Дрогобицьким
міськрайонним судом Львівської
області 05.11.2010 у справі про зобов'язання
ГУ ПФУ у Львівській області
перерахувати та виплатити ОСОБА_1
пенсію згідно чинного законодавства за
минулий період з часу звільнення зі
служби до 14.05.2007.

Згідно виконавчого листа № 2а-3489/2009,
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 24.11.2009 у
справі № 2а-3489/2009 набрало законної сили
11.10.2010, строк пред'явлення до вчинення -
11.10.2013.

З постановою про відкриття виконавчого
провадження від 18.11.2010 позивач не
погодився та 01.12.2010 подав на неї скаргу
до начальника ППВР ВДВС ГУЮ у
Львівській області, в якій звертав
увагу на недотримання державним
виконавцем вимог до виконавчого
документа та на непідвідомчості цього
виконавчого провадження ППВР ВДВС ГУЮ
у Львівській області.

Постановою в.о. начальника ППВР ВДВС
ГУЮ у Львівській області від 13.12.2010 у
задоволенні цієї скарги відмовлено.

27.12.2010 ГУ ПФУ у Львівській області
скерувало начальнику ВДВС ГУЮ у
Львівській області скаргу на постанову
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження від 18.11.2010 ВП №
22655505 та на постанову від 13.12.2010 про
відмову в задоволенні скарги. Однак,
начальником ВДВС - заступником
начальника ГУЮ у Львівській області, у
її задоволенні відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що адміністративний позов задоволеним
бути не може, оскільки виконавчий
документ відповідає вимога визначеним
Законом України «Про виконавче
провадження», а Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області є територіальним підрозділом
центрального органу державної влади -
Пенсійного фонду України,
безпосередньо йому підпорядковане, що
виходячи з положень ст. 20-1 зазначеного
вище Закону, свідчить про
підвідомчість спірного виконавчого
провадження ППВР УДВС ГУЮ у Львівській
області.

Однак, суд апеляційної інстанції з
такими висновками суду першої
інстанції не погоджується, оскільки
вони зроблені без належного з'ясування
того, чи ця справа предметно підсудна
окружному адміністративному суду.

Особливості провадження у справах з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби визначені
ст. 181 КАС України (у редакції чинній на
час звернення позивача до суду - 30.03.2011).

Частиною 1 цієї статті визначено, що
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, цією нормою визначено, що
учасники виконавчого провадження
вправі звернутися до
адміністративного суду з позовом щодо
оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження.

Законом України від 04.11.2010 № 267-VI, який
набрав чинності 08.03.2011, тобто був чинним
на час звернення позивача до суду,
Закон України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (далі -
Закон № 606-ХІV) викладено у новій
редакції.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 вказаного
Закону, рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Таким чином, частина 4 статті 82 Закону №
606-ХІV, у редакції яка прийнята пізніше,
встановлює інший порядок судового
оскарження рішень, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби, а ніж той, що
визначений Кодексом адміністративного
судочинства України.

Отже, критеріями визначення
компетентного суду щодо вирішення
справ з приводу оскарження рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення є: суд, який видав
виконавчий документ та статус
позивача, як сторони у виконавчому
провадженні.

У розумінні статті 8 Закону № 606-ХІV
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник.

Враховуючи те, що позивачем, який є
стороною виконавчого провадження
(боржник), оскаржується рішення і дії
державного виконавця та іншої
посадової особи органу ДВС, які вчинені
(прийняті) щодо виконання судового
рішення за виконавчим листом № 2а-3489/2009,
виданим Дрогобицьким міськрайонним
судом Львівської області, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що цей спір підсудний Дрогобицькому
міськрайонному суду Львівської
області, тобто суду який прийняв судове
рішення, видав виконавчий лист і
повинен здійснювати судовий контроль
за його виконанням.

З огляду на викладене, цей спір
вирішений неповноважним судом, що у
відповідності до п. 4 ст. 202 КАС України,
є підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та прийняття
нового судового рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом N 606-XIV (у редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 3 Закону
№ 606-XIV, державною виконавчою службою
підлягають виконанню, зокрема,
виконавчі листи, що видаються судами.

Статтею 5 Закону № 606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі про на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону № 606,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону № 606, у
виконавчому документі зазначаються: 1)
назва документа, дата видачі та
найменування органу, посадової особи,
що видали документ; 2) дата і номер
рішення, за яким видано виконавчий
документ; 3) найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по
батькові за його наявності для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за його
наявності (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника за його
наявності (для фізичних осіб -
платників податків), а також інші
відомості, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, такі як дата і
місце народження боржника та його
місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання чинності рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Положенням ст. 24 Закону № 606
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Як вбачається із матеріалів справи
копії виконавчого листа (а.с. 22), такий
містить усі реквізити, які визначені у
ст. 19 Закону № 606, зокрема: номер рішення
- 2а-3489/2009, за яким видано виконавчий
документ та дату прийняття цього
рішення - 24.01.2009, а тому безпідставними є
посилання позивача (апелянта) на
невідповідність виконавчого документа
вимогам ст. 19 Закону № 606 через
відсутність у ньому дати прийняття і
номеру такого виконавчого документа.
Законом № 606 чітко встановлена вимога
лише щодо дати і номера рішення, за яким
видано виконавчий документ, а не щодо
дати і номера самого виконавчого
документа.

Також, безпідставними є посилання
позивача (апелянта) на непідвідомчість
ППВР ВДВС Головного управління юстиції
у Львівській області спірного
виконавчого провадження, з огляду на
таке.

Згідно ст. 20-1 Закону № 606, на підрозділ
примусового виконання рішень відділів
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції покладається
виконання рішень за якими боржниками є
територіальні підрозділи центральних
органів державної влади, місцеві суди,
міські або районні ради чи районні
державні адміністрації, міські,
районні, міжрайонні, інші прирівняні до
них прокуратури, військові прокуратури
гарнізонів, а також інші територіальні
підрозділи органів державної влади.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
постановою КМУ від 24.10.2007 № 1261,
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра праці та соціальної політики.

Згідно із підпунктом 1.1 Положення про
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
затвердженого Постановою правління
Пенсійного фонду України від 27 червня
2002 року № 11-2 (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року № 5-5) головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі (далі -
Управління) утворюють систему органів
Пенсійного фонду України (далі - Фонд),
який є центральним органом виконавчої
влади.

Виходячи із зазначених положень можна
дійти висновку, що Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області є територіальним підрозділом
центрального органу державної влади -
Пенсійного фонду України,
безпосередньо йому підпорядковане, а
тому виконавчі провадження, у яких воно
є боржником, підвідомчі підрозділам
примусового виконання рішень відділів
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції.

З огляду на те, згідно ст. 20-1 Закону
спірне виконавче провадження
здійснюється ППВР ВДВС ГУЮ у
Львівській області, діяльність якого
поширюється на Львівську область, на
території якої знаходиться, як
стягувач так і боржник, безпідставним є
посилання позивача (апелянта) на
положення ст. 20 Закону № 606, якою
визначено місце виконання рішення.

Таким чином, головний державний
виконавець Шестак О.В., вчиняючи дії та
приймаючи постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання постанови Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 24.11.2009, діяв на підставі, в
межах компетенції та у спосіб, що
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження».

У зв'язку з викладеним, немає підстав і
для задоволення позовних вимог про
визнання протиправними дій начальника
ВДВС та в.о. начальника ППВР ВДВС ГУЮ у
Львівській області, а також скасування
постанови останнього від 13.12.2010 за
результатами розгляду скарги від 01.12.2010
№ 11033/06-22, так як такі позивачем
оскаржуються з тих самих мотивів, що і
дії та постанова державного виконавця.

З огляду на те, що оскаржувана
постанова прийнята неповноважним
судом, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про її скасування та
прийняття нової постанови про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 181, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області - задовольнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
у справі № 2а-3801/11/1370 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На постанову протягом двадцяти днів,
після набрання нею законної сили, може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін