Справа № 816/3511/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.Справа № 816/3511/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
15.10.2014р. по справі № 816/3511/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод "Укрбудмаш"

до Державної податкової інспекції
у м. Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Завод "Укрбудмаш"
(далі по тексту - позивач), звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (далі по тексту -
відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
26.08.2014 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 580 357, 50 грн., в
т.ч. за основним платежем - 386 905, 00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
193452, 50 грн. ;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача 487,20 грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень 20 коп.) судових
витрат по сплаті судового збору.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.10.2014 року
адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
відповідача від 26 серпня 2014 року
№.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача витрати зі сплати
судового збору в розмірі 487 (чотириста
вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять)
копійок.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.10.2014 року
та винести нове рішення - про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач, надав до суду апеляційної
інстанції письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких вважає
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим, а апеляційну скаргу
відповідача - безпідставною, у зв'язку з
чим просить скаргу залишити без
задоволення, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
15.10.2014 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач у встановленому
законодавством порядку
зареєстрований, як юридична особа, , з 11 жовтня 2002 року
перебуває на обліку в якості платника
податків у відповідача та є платником
податку на додану вартість.

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010
є: виробництво інших машин і
устаткування спеціального
призначення, н.в.і.у. (28.99), виробництво
машин і устаткування для добувної
промисловості та будівництва (28.92),
вантажний автомобільний транспорт
(49.41), надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна.

Фахівцем відповідача було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинах з Приватним
підприємством "Полюс" (далі по тексту -
ПП "Полюс"), , за грудень
2011 року.

За результатами перевірки було
складено акт від 13 серпня 2014 року
№4705/16-01-22-02/32174727 (надалі по тексту - Акт
перевірки), в якому вказано на
порушення платником податків вимог
п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6
статті 198, ст. 201 Податкового Кодексу
України (далі - ПК України), внаслідок
чого визначено заниження суми
позитивного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту по податку на
додану вартість /надалі також ПДВ/ за
грудень 2011 року (рядок 18 декларації з
ПДВ) в розмірі 386 905 грн.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки відповідачем 26.08.2014 року було
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
позивача за платежем: "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" в
розмірі 580 357 грн. 50 коп. (в т.ч. 386 905 грн. -
основний платіж, 193 452 грн. 50 коп. -
штрафні (фінансові) санкції).

Не погоджуючись із зазначеним вище
податковим повідомленням - рішенням
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що при
прийнятті спірного податкового
повідомлення-рішення суб'єкт владних
повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішення чим
порушено законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 ПК
України цей Кодекс регулює відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК
України податковий кредит визначено
як суму, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

В пункті 198.6 статті 198 ПК України
зазначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Згідно з п. 201.1 статті 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст. 201 ПК
України).

Як вбачається з матеріалів справи
спірні відносини між позивачем та його
контрагентом - ПП
"Полюс" стосувалися придбання
товарно-матеріальних цінностей на
підставі договору поставки від 01.12.2011
року за №47.

Згідно з умовами вищевказаного
договору ПП "Полюс" (постачальник)
протягом грудня 2011 року
зобов'язувалось поставити, а позивач
(покупець) прийняти і оплатити товар.

Факт поставки ПП "Полюс"
товарно-матеріальних цінностей
підтверджується копіями податкових
накладних: від 05 грудня 2011 року №228, від
14 грудня 2011 року №229, від 14 грудня 2011
року №230, від 23 грудня 2011 року №231, від 23
грудня 2011 року №232.

Колегія суддів зазначає, що
вищевказані податкові накладні
позивачем відображено у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних за грудень 2011 року та на їх
підставі віднесено до складу
податкового кредиту звітного
(податкового) періоду суму податку на
додану вартість в розмірі
386 904 грн. 75 коп., що відображено у
податковій декларацій з податку на
додану вартість за грудень 2011 року
та додатку до податкової декларації №5
"Розшифровка податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів". Вищезазначені копії
податкових накладних оформлено у
відповідності до вимог пункту 201.1
статті 201 Податкового кодексу України.

Таким чином, зазначені податкові
накладні підтверджують факт придбання
позивачем у ПП "Полюс" товарів
загальною вартістю 2 321 428 грн. 51 коп. (в
т.ч. ПДВ - 386 904 грн. 75 коп.), та є підставою
для віднесення спірної суми податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документу,
дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого
складається документ, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що мають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійснені господарської операції.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Колегія суддів зазначає, що надані
позивачем до матеріалів справи копії
накладних від 05 грудня 2011 року за №3186,
від 14 грудня 2011 року №3187, від 14 грудня
2011 року №3188, від 23 грудня 2011 року №3189 ,
від 23 грудня 2011 року №3190 оформлено у
відповідності до вимог Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88, а тому в
розумінні ч.1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" є первинними
документами бухгалтерського обліку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у
кожному конкретному випадку товар було
отримано уповноваженим на те
довіреністю працівником підприємства
позивача на складі ПП "Полюс" та
доставлено до м. Полтави Полтавської
області власним автомобільним
транспортом позивача, що
підтверджується копіями
товарно-транспортних накладних,
подорожного листа службового
легкового автомобіля від 05 грудня 2011
року №811, подорожніх листів вантажного
автомобіля від 14 грудня 2011 року №591,
від 23 грудня 2011 року №609, книгою
обліку довіреностей, наказом про
прийняття на роботу водіїв, трудових
книжок водія ОСОБА_1 та механіка ОСОБА_2,
наказів про закріплення автомобілів,
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу , інвентарною
відомістю обліку позаоборотних
активів.

Що стосується доводів відповідача про
ненадання на перевірку подорожніх
листів та документів про сертифікацію
і якість товарів, колегія суддів
зазначає, що запит ДПІ у м. Полтаві від
08 липня 2014 року вих. №9726/10/16-01-22-02-23 не
містить конкретизованих вимог щодо
необхідності подання вказаних
документів /т. ІІ, а.с. 189/.

Водночас, позивач надав до матеріалів
справи копії подорожніх листів /т. І,
а.с. 122-124/ та сертифікатів якості /т. І,
а.с. 182-195/.

Оплату придбаних товарів позивачем
проведено у повному обсязі на підставі
виписаних постачальником рахунків /т.
І, а.с. 97, 100, 101, 103, 106, 109/ шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок ПП "Полюс" у банку, що
підтверджено копіями виписок установи
банку про рух коштів на рахунку /т. І,
а.с. 135-154/.

Отримані від ПП "Полюс" товари позивач
оприбуткував шляхом відображення
факту надходження кожної партії
товарів за даними бухгалтерського
обліку /т. І, а.с. 112-116/.

Придбані товарно-матеріальні цінності
ТОВ "Завод Укрбудмаш" використано для
виготовлення станцій масляних
мобільних потужністю 10,0м3/год у
комплекті з ЗІП та установок змішуючих
швидкодіючих типу УСБ-1, на
підтвердження чого до матеріалів
справи залучено копії накладних на
передачу у виробництво /т. І, а.с. 170-181/,
розрахунків витрат у зв'язку з випуском
продукції /т. І, а.с. 202, 204-208, 213, 215-219, 224,
226-230, 235, 237-241, 246, 248-250; т. ІІ, а.с. 1-2, 7, 9-13, 18,
20-24, 29, 31-35, 42, 45-46, 51, 54-55, 60 ,62-63/.

Виготовлені вироби позивач реалізував
третім особам, що підтверджено
долученими до матеріалів справи
копіями договорів поставки від 04 січня
2011 року №7 /т. І, а.с. 196-197/, від 03 січня 2012
року №1 /т. ІІ, а.с. 36-37/, накладних /т. І,
а.с. 198, 209, 220, 231, 242; т. ІІ, а.с. 3, 14, 25, 38, 47, 56/,
довіреностей /т. І, а.с. 199, 210, 221, 232, 243; т.
ІІ, а.с. 4, 15, 26, 39, 48, 57/ та податкових
накладних /т. І, а.с. 200, 211, 222, 233, 244; т. ІІ,
а.с. 5, 16, 27, 40, 49, 58/.

Крім того, позивач надав до матеріалів
справи довідку про економічну вигоду
від 17 вересня 2014 року №285, за змістом
якої дохід від реалізації продукції
склав 700 386 грн. 56 коп. /т. ІІ, а.с. 175-177/.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
матеріалами справи в повному обсязі
підтверджено товарність спірних
господарських операцій, факт сплати
позивачем у ціні придбаних товарів ПДВ
в розмірі 386 904 грн. 75 коп., наявність в
діях позивача ділової мети, а також рух
активів в ході здійснення
господарської діяльності.

Посилання податкового органу на
відомості, викладені в акті ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська від 10 квітня 2013 року
№1170/224/32350538, не приймаються до уваги,
оскільки отримання контролюючим
органом акта перевірки контрагента
платника податків, в якому викладені
висновки про вчинення таким
контрагентом нікчемного правочину або
відображення в звітності показників
господарських операцій, які фактично
не відбулись, не звільняє контролюючий
орган від виконання обов'язку по
самостійному встановленню та
доведенню факту вчинення платником
податків порушення закону, адже акт
перевірки контрагента не має
преюдиційного значення та не є
документом, що достовірно та
безсумнівно підтверджує обставини
фактичної дійсності.

Щодо посилань відповідача на відомості
Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів щодо наявних
розбіжностей між сумою податкового
кредиту ТОВ "Завод Укрбудмаш" та сумою
податкових зобов'язань ПП "Полюс" за
грудень 2011 року, колегія суддів
зауважує на таке.

Відповідно до частини другої статті 61
Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Частиною першою статті 218
Господарського кодексу України
передбачено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, зважаючи на принцип
персональної відповідальності
платника податку, право добросовісного
платника податків на податковий кредит
з ПДВ не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами.

Крім того, у постановах від 09 вересня 2008
року у справі №21-500во08, від 01 червня 2010
року у справі №21-573во10, від 31 січня 2011
року у справі №21-47а10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи.

Так само, Європейський Суд з прав
людини у рішенні від 22 січня 2009 року у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява №3991/03) зазначив, що "…
компанія-заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності."
/пункт 71/.

Як висновок, суд зазначає, що допущені
попередніми постачальниками у ланцюгу
постачання товару певні порушення
податкового законодавства тягнуть
негативні наслідки саме для таких
постачальників та не впливають на
право позивача (добросовісного
платника податку) на віднесення до
складу податкового кредиту сплаченого
податку на додану вартість
постачальникам товару.

Підставою для донарахування платнику
податку грошових зобов'язань може
слугувати лише встановлення факту
узгодженості дій платника податків з
недобросовісними платниками податків
(постачальниками) з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару у ланцюгу
постачання від виконання податкових
зобов'язань. Однак, матеріали справи
таких доказів не містять.

Відповідачем не надано доказів та не
зазначено обставин, які б ставили під
сумнів фактичне здійснення спірних
господарських операцій. Зокрема, не
надано доказів, що підтверджували б
невідповідність змісту угод дійсним
намірам сторін щодо набуття цивільних
прав і обов'язків чи свідчили про намір
сторін ухилитися від оподаткування
доходів, отриманих внаслідок виконання
договорів або приховування дійсного
об'єкта оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Так само, наявні у справі документи не
містять жодних доказів наявності між
позивачем та його контрагентами
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
державі суспільного ладу або моральних
засад.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч приписам зазначеної норми,
відповідач не довів правомірності
винесення податкового
повідомлення-рішення від 26 серпня 2014
року за №

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про визнання противним та
таким, що підлягає скасуванню
вказаного податкового
повідомлення-рішення відповідача.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.10.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.10.2014р. по
справі № 816/3511/14 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)П’янова
Я.В.Судді(підпис) (підпис) Зеленський
В.В. Чалий І.С.