Справа № 813/2526/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
Справа № 876/7310/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Большакової О.О.,

Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ТзОВ «Виробниче підприємство «ЗВЗ» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року у справі №813/2526/14 за позовом ТзОВ
«Виробниче підприємство «ЗВЗ» до
Державної податкової інспекція у
м.Червонограді Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

25.03.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Виробниче
підприємство «ЗВЗ» (надалі -
Товариство) звернулось з
адміністративним позовом в суд до
Державної податкової інспекції у
м.Червонограді Головного управління
Міндоходів у Львівській області
(надалі - ДПІ), просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ від 12.03.2014р.
№ та №.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Товариство подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
24.06.2014р. та постановити нове рішення,
яким визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 12.03.2014р.
№ та №. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції при винесені рішення не було
взято до уваги подані Товариством
належним чином оформленні договори
купівлі-продажу вугілля та
товарно-матеріальних цінностей з
контрагентом ФОП ОСОБА_2, видаткові,
податкові накладні та
товарно-транспортні накладні, що
свідчать про реальність і фактичність
здійснення господарських операцій.
Водночас, відсутність Акта
прийому-передачі не може свідчити про
нікчемність правочину, оскільки
вказаний Акт не є обов'язковим
бухгалтерським документом і його
складання не було передбачено
договором між сторонами. Окрім цього,
вказує, що слідчим управління ГУ
Міндоходів Львівської області
проведено досудове розслідування по
факту ухилення від сплати податків
службовими особами Товариства та
підтверджено господарську діяльність
Товариства по взаєморозрахунках з ФОП
ОСОБА_2, а у зв'язку з відсутністю
порушень, кримінальне провадження
закрито. Взятий за основу акт перевірки
ДПІ №510/14-2/НОМЕР_1 від 29.11.2013р. за
результатами перевірки ФОП ОСОБА_2
оспорюється в суді та не має жодного
відношення до Товариства. Зазначає, що
достовірним фактом, що підтверджує
здійснення господарських операцій
апелянта з ФОП ОСОБА_2 є укладені
двосторонні договори, договори оренди,
належним чином оформленні видаткові та
податкові накладні, які є достатньою
підставою для формування витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
формування податкового кредиту.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав.
Представник відповідача щодо
апеляційної скарги заперечив та вважав
рішення суду першої інстанції
законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали,
доводи апеляційної скарги та
заперечення в їх сукупності на основі
наявних у справі доказів, колегія
суддів приходить до переконання, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
ТзОВ «ЗВЗ» зареєстроване, як юридична
особа, 25.07.2011р. виконавчим комітетом
Червоноградської міської ради
Львівської області, що підтверджується
копією Довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України серії АБ №483442 від 13.06.2012 року.

ДПІ проведено позапланову виїзну
перевірку Товариства з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства при проведенні
взаємовідносин із контрагентом ФОП
ОСОБА_2, за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р.,
за наслідками якої складено акт
№185/2200/37796356 від 27.02.2014р. зі змісту якого
вбачається, що під час перевірки
Товариства відповідач врахував акт
перевірки ДПІ у м. Червонограді
№510/14-2/НОМЕР_1 від 29.11.2013р. «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, за період з 01.01.2012р.
по 31.12.2012р.» та встановив порушення: п.
44.1 ст. 44 Податкового кодексу України
від 02.12.10 №2755-VI (із змінами і
доповненнями) (далі - ПК України); п. 198.1,
п. 198.3, ст. 198 ПК України, в результаті
чого завищено задекларовану суму
податкового кредиту за 2012 рік всього на
суму 856628,23 грн., в тому числі по
періодах: лютий 2012 - 34028,00 грн., березень
2012 - 19044,00 грн., квітень 2012 - 16528,60 грн.,
травень 2012 - 8470,00 грн., червень 2012 - 16166,66
грн., липень 2012 - 165857,00 грн., серпень 2012 -
79465,05 грн., вересень 2012 - 92255,50 грн.,
жовтень 2012 - 103253,50 грн., листопад 2012 -
192609,92 грн., грудень 2012 - 128950,00 грн.; пп. 185.1
ст. 185, пп. 187.1 ст. 187 ПК України, в
результаті чого завищено
задекларовану суму податкових
зобов'язань за серпень 2012 всього на
суму 1800,00 грн.; п. 138.2, п. 138.4, ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті
чого занижено податок на прибуток за
звітний (податковий) період 2012 року на
суму 899 459,64 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення № від
12.03.2014р. про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем 899 459,64 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на 224 864,91грн. та № від
12.03.2014р. про збільшення суми грошового
зобов'язання з ПДВ за основним платежем
854 828,23 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 213 707,06 грн., з
якими не погодився позивач, оскарживши
їх до суду.

Надаючи оцінку законності та
обґрунтованості рішенню суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом ІІ цього
Кодексу.

Як це передбачено п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, в тому числі, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Як передбачено п.198.3. ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, в тому числі, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Порядок створення, прийняття і
відображення в бухгалтерському обліку
первинних документів встановлено
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95р. №88 та
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 05.06.95р. за № 168/704.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» №996 від 16.07.1999р.,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

У розумінні пункту 14.1.36. ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Факт здійснення господарських
операцій Товариством та його
контрагента підтверджується
договорами, податковими та видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, платіжними дорученнями та
іншими документами, які є належними
доказами в підтвердження факту
виконання таких.

Як встановлено судом першої інстанції,
між ФОП ОСОБА_2 (Продавець) та ТзОВ «ЗВЗ»
(Покупець) уклали договір
купівлі-продажу від 03.02.2012р. №04/02/2012,
відповідно до умов якого Продавець
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених в Договорі, передати у
власність Покупцю, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
Товар відповідної якості, асортименту,
вартість якого вказана у накладних
(рахунках), які є невід'ємною частиною
цього договору. Оплата товару
здійснюється на умовах
відтермінування платежу на 230 днів
шляхом перерахування Покупцем
грошових коштів на розрахунковий
рахунок Продавця, або надання
готівкових коштів при умові оформлення
відповідних документів.

Також, ФОП ОСОБА_2 (Продавець) та ТзОВ
«ЗВЗ» (Покупець) уклали договір
купівлі-продажу від 03.02.2012р. №04/02/2012,
відповідно до умов якого Продавець
продає, Покупець купує шахтне
обладнання, запчастини до
автотранспорту за ціною згідно
накладних. Продавець зобов'язаний
передати Покупцю шахтне обладнання,
запчастини до автотранспорту,
забезпечити Покупця інструкцією по
експлуатації виробу та видати йому
сертифікат (свідоцтво про якість) на
виріб. Покупець зобов'язаний прийняти і
розрахуватися за товар. Оплата
вартості виробу відбувається за ціною
домовленості шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок, або
надання готівкових коштів при умові
оформлення відповідних документів.

На підтвердження реальності вчинення
господарських операцій Товариством
подано:

- накладні, виписані у період з 02.02.2012р.
по 24.12.2012р. (т. 1, а.с. 70-76, 103-115, 158-163, 185-189,
215-219; т.2, а.с. 2-11, 45, 49, 53, 59, 69-71);

- товарно-транспортні накладні з
14.02.2012р. по 24.12.2012р. (т. 1, а.с. 77-100, 116-156,
164-183, 190-213, 220-235; т.2, а.с. 12-43, 46-47, 50-51, 54-57,
60-67, 72-76);

- платіжні доручення №383 від 29.12.2012 року,
№381 від 28.12.2012 року, №369 від 26.12.2012 року,
№368 від 26.12.2012 року, №352 від 25.12.2012 року,
№345 від 21.12.2012 року, №337 від 18.12.2012 року,
№335 від 17.12.0212 року, №328 від 13.12.2012 року,
№137 від 11.07.2012 року;

- податкові накладні: з 02.02.2012р. по
03.12.2012р. (т. 2, а.с. 150-230; т. 3, а.с. 1-21).

Виписані податкові накладні по
контрагенту ФОП ОСОБА_2, відображені у
реєстрі виданих та отриманих
податкових накладних за лютий-грудень
2012 року.

Вартість отриманих ТМЦ від ФОП ОСОБА_2
без ПДВ Товариством включено до складу
витрат у деклараціях з податку на
прибуток за період 2012 року.

Колегією суддів враховано, що ТзОВ
«ЗВЗ» є суб'єктом господарювання у
сфері діяльності: оптова торгівля
твердим, рідким, газоподібним паливом і
подібними продуктами; технічне
обслуговування та ремонт
автотранспортних засобів; діяльність
посередників у торгівлі машинами,
промисловим устаткуванням, суднами та
літаками; оптова торгівля машинами й
устаткуванням для добувної
промисловості та будівництва; оптова
торгівля деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно-технічним
обладнанням; неспеціалізована оптова
торгівля.

Колегія суддів зауважує, що покликання
суду першої інстанції на те, що ОСОБА_2 є
пов'язаною особою з ТзОВ «ЗВЗ» і може
здійснювати вплив через володіння
корпоративними правами відповідно до
укладених між ними договорів або за
наявності іншої можливості впливати на
рішення, що приймаються не заслуговує
на увагу, оскільки суд керується
доказами, а не припущеннями.

Чинне законодавство не містить
заборони на укладення договорів з
пов'язаними особами. Проте Податковим
кодексом визначено окремий порядок
оподаткування господарських операцій
за участю пов'язаних осіб.

Так, відповідно до пп. 153.2.1 п. 153.2 ст. 153
Податкового кодексу у разі, якщо
договірна ціна на товари (роботи,
послуги), продані пов'язаним особам,
відрізняється більше ніж на 20% від
звичайної ціни на аналогічні товари
(роботи, послуги), то доходи продавця у
такому випадку визначатимуться
податковими органами за звичайними
цінами. На таких самих принципах
будується і врахування витрат платника
податку, понесених у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
пов'язаної особи, тобто якщо витрати на
товари (роботи, послуги) відрізняються
більше ніж на 20% від звичайної ціни на
такі самі товари (роботи, послуги), то у
випадку завищення витрат покупцем
більше ніж на 20% його витрати
визначатимуться за звичайними цінами.

Слід зауважити, що при перевірці
господарських операцій не встановлено
порушень учасниками договірних
відносин вимог 153.2.1 п. 153.2 ст. 153 ПК
України.

Щодо покликання суду на не
підтвердження того, що придбана
Товариством продукція відповідає
встановленим вимогам конкретного
стандарту чи іншого нормативного
документу, що містять інформацію про
відповідність даних про якість,
комплектність продукції фактичній
якості та її комплектності, тощо, а
також не надання довіреностей на
одержання товару, то колегія суддів
зауважує, що дана обставина не може
слугувати підставою нереальності
господарських операцій, оскільки
Товариство як договірна сторона,
погодившись з істотними умовами
поставки, погодилось і на якість
придбаного ним товару, уповноваживши
особу на її прийняття, яка зазначена у
первинних бухгалтерських документах,
товарно-транспортних накладних.

На підтвердження факту
транспортування ТМЦ Товариством
подано суду товарно-транспортні
накладні, наявність яких є обов'язковою
відповідно Інструкції про порядок
виготовлення, зберігання, застосування
єдиної первинної транспортної
документації для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи, затвердженої
спільним наказом Міністерства
транспорту України та Міністерства
статистики України від 7 серпня 1996 року
№228/253, зареєстровано у Міністерстві
юстиції України 28 серпня 1996 року за №
483/1508.

Окрім того, у розділі 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Мінтранспорту України від
14.10.97р. №363, зареєстрованих в Мін'юсті
України 20.02.1998р. за №128/2568 зазначено, що
«товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи». Здавання вантажу у
пункті призначення вантажоодержувачу
відповідно до п.13.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні проводиться згідно з
товарно-транспортною накладною.

На підтвердження виконання
домовленості між позивачем та його
контрагентом, ТзОВ «ЗВЗ» долучено
товарно-транспортні накладні,
відповідно до яких здійснювалося
транспортування та здавання ТМЦ у
пункті призначення. Слід зауважити, що
в долучених до матеріалів справи ТТН
зазначено Замовника,
Вантажоодержувача, пункт
відвантаження та пункт розвантаження,
дату складання, номер транспортного
засобу, назву та кількість товару.
Покликання суду першої інстанції на
відсутність певної інформації у ТТН не
заслуговує на увагу, оскільки не є
обов'язковою та такою, що спростовує
виконання транспортних перевезень.

Слід зауважити, що товари, які були
предметом Договору, не обмежені в
цивільному обороті України. Таким
чином, господарські операції, що є
предметом даного спору, здійснювалися
правоздатними господарюючими
суб'єктами і по своїй суті не
суперечать інтересам держави.

Відповідно до вимог ПК України,
податкова накладна є документом, який
підтверджує сплату покупцем податку на
додану вартість в ціні товару. За
наслідком виконання робіт Товариство
отримало податкові накладні, які не
мали недоліків та, порядок заповнення
яких, відповідає встановленому чинним
на момент їх виписки законодавством.

За змістом частини 1 статті 228
Цивільного кодексу України (далі-ЦКУ),
правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з частиною 2 згаданої
статті є нікчемним.

Як зазначено у частині 2 статті 215 ЦКУ,
визнання судами нікчемних правочинів
недійсними не вимагається. Відповідно
до ч. 1 ст. 216 ЦКУ недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім
пов'язаних з його недійсністю.

Актом перевірки підтверджено, що на
момент здійснення господарських
операцій учасники господарських
операцій були зареєстровані у
законному порядку, а також мали
Свідоцтво про реєстрацію платниками
податку на додану вартість.

Доказів того, що спірні господарські
зобов'язання в судовому порядку
визнавались недійсними представником
відповідача суду не надано.

Відповідно до п.3 та п.6 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України №984 від 22.12.2010р. акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби та в якому факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

З врахуванням вищевикладеного, Акт
перевірки, який є предметом
дослідження, не відповідає вимогам
вищезгаданого Порядку та складений без
об'єктивного аналізу господарських
операцій, вчинених Товариства і
ґрунтується виключно на припущеннях
щодо безтоварності операцій.

Колегія суддів зауважує, що
правовідносини між Товариством та ФОП
ОСОБА_2 за період 2012 року були предметом
перевірки СУ ФР ГУ Міндоходів у
Львівській області в рамках
кримінального провадження за
№0000011 від 11.01.2014р. за ознаками
злочинів, передбаченими ч.2 ст.212 та ч.3
ст.212 КК України, та згідно постанови
від 28.04.2014р. про закриття кримінальної
справи по окремому епізоду досудовим
слідством підтверджено господарську
діяльність Товариства та ФОП ОСОБА_2 і
як зазначено у постанові, «…не здобуто
доказів безтоварності господарських
операцій та фактів їх не відбуття, а
також умисного ухилення посадовими
особами Товариства від сплати
податків…».

Аналізуючи обставини справи та вимоги
чинного законодавства колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення дійшов
помилкового висновку про порушення
Товариством податкового законодавства
щодо завищення задекларованої суми
податкового кредиту за 2012 рік, сум
податкових зобов'язань за серпень 2012
року та сум витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за 2012
рік, а тому прийняті на основі таких
висновків податкові
повідомлення-рішення є протиправними і
підлягають скасуванню.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України слід
стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства судовий збір в
сумі 4 872,00 грн.

В силу приписів ст.202 КАС України, яка
визначає підстави для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення:
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи; розгляд і вирішення
справи неповноважним судом, колегія
суддів приходить до переконання, що
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню, а позов - до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Виробниче
підприємство «ЗВЗ» задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 червня 2014
року у справі №813/2526/14 скасувати та
прийняти нову, якою позовні вимоги ТзОВ
«Виробниче підприємство «ЗВЗ»
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
12.03.2014р. № та від 12.03.2014р. №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТзОВ «Виробниче
підприємство «ЗВЗ» судовий збір в сумі
4872,00 грн. (чотири тисячі вісімсот
сімдесят дві гривні 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
О.О. Большакова

М.А. Пліш

Повний текст Постанови виготовлено
14.11.2014р.