Справа № 804/11031/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2014 р. Справа № 804/11031/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Кальника В.В.
розглянувши у письмовому провадженні у
місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №9746-15, №
9747-15, № 9748-15 від 26.06.2014р.

В обґрунтування позову зазначено, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення винесені відповідачем з
порушенням норм законодавства, є
протиправними та підлягають
скасуванню, оскільки не містять
посилання на розрахунок податкового
зобов'язання. Крім того, позивач не
згоден з сумою податкового
зобов'язання, оскільки вважає, що вона
завищена, а без розрахунку податкового
зобов'язання неможливо переконатися,
що дії відповідача щодо нарахування
земельного податку є правомірними. Не
отримавши розрахунку податкового
зобов'язання, позивач не має
інформації, виходячи з якої
здійснювався розрахунок податкового
зобов'язання (база оподаткування
(нормативна грошова оцінка), період
нарахування, ставка податку, та інше).

Представник позивача в судове
засідання не прибув.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, до суду надав
письмові заперечення, в яких зазначив,
що:

- особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, які відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
Земельного Кодексу, передають у
власність або користування такі
земельні ділянки;

- однак, позивач - ОСОБА_1 не намагався
звернутися з відповідним клопотанням
до відповідного органу виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування, з метою одержання у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення. Крім того, зазначив, що
ОСОБА_1 не проводилась нормативна
грошова оцінка земельних ділянок за
адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, на яких
знаходиться нерухоме майно, шо
належить на праві власності позивачу;

- розмір нормативної грошової оцінки
земельних ділянок, якими користується
ОСОБА_1, ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська встановлено на
підставі листа Дніпропетровської
регіональної філії Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» №2-2/2629 від 09.09.2011
року про надання інформації;

- у листі Дніпропетровської
регіональної філії Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» №2-2/2629 від 09.09.2011
року наводяться дані щодо орієнтовної
нормативної грошової оцінки 1 кв.м.
земельних ділянок за адресами, АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2;

15.08.2014 року представником відповідача
до суду надано доповнення до
заперечення на позов, в якому
зазначено, що розрахунок податкових
зобов'язань по земельному податку та
винесені оскаржені податкові
повідомлення-рішення повністю
відповідають даним, наведеним в листі
ГУ Держземагенства у
Дніпропетровській області від 02.07.2014
року № 26/167. Також надано розрахунок
земельного податку до податкового
повідомлення - рішення по формі «Ф»
ОСОБА_1 та лист ГУ Держземагенства у
Дніпропетровській області від 02.07.2014
року № 26/167, в якому повідомлено про
нормативну грошову оцінку 1 кв.м.
земельних ділянок у 2011-2014 роках за
адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, АДРЕСА_2,
АДРЕСА_4.

У відповідності до вимог ст. 128 КАС
України, справу розглянуто без участі
сторін, на підставі наявних у ній
доказів.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська являється власником
Ѕ частини нежитлових приміщень, що
знаходяться за наступними адресами:
АДРЕСА_1 (прим. №2, загальною площею 48,2
кв.м); АДРЕСА_3 (прим. №34, загальною
площею 64,1 кв.м.); АДРЕСА_2 (прим. № 2,
загальною площею 51,1 кв.м.).

08 липня 2014 р. поштовим листом позивач
отримав податкові
повідомлення-рішення №9746-15, № 9747-15, №
9748- 15 від 26.06.2014 р. про нарахування
земельного податку, згідно якого на
підставі пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 розділу II та
п. 286.5 ст. 286 розділу XIII Податкового
кодексу України визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
«земельний податок з фізичних осіб»
код платежу «13050300» в розмірі 482,04 грн.,
445,08 грн., 444,02 грн. відповідно.

Згідно ст. 377 Цивільною кодексу України
до особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України
визначено, що у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Згідно зі ст. 269 Податкового кодексу
України платниками податку за землю є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв); землекористувачі.

За правилами ст. 270 Податкового кодексу
України об'єктами оподаткування є
земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні; земельні
частки (паї), які перебувають у
власності.

Відповідно до п.287.8 ст.287 Податкового
кодексу України власник нежилого
приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Отже, виходячи із вищенаведених норм
законодавства, позивач є платником
земельного податку з земельних
ділянок, на яких розташовані належні
йому на праві власності частини
нежилих приміщень.

Так, статтею 286 Податкового кодексу
України встановлено, що підставою для
нарахування земельного додатку є дані
державного земельного кадастру.

Відповідно до пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 27І
Податкового кодексу України базою
оподаткування є нормативна грошова
оцінка земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно зо порядку, встановленого
цим розділом.

П. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України
встановлено, що для визначення розміру
податку та орендної плати
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок. Центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних
відносин здійснює управління у сфері
оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оцінку земель» від 11.12.2003 № 1378-IV
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок проводиться, зокрема, у разі
визначення розміру земельного податку.

Статтею 20 Закону України «Про оцінку
земель» передбачено, що за
результатами бонітування ґрунтів,
економічної оцінки земель та
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок складається технічна
документація, а за результатами
проведення експертної грошової оцінки
земельних ділянок складається звіт.
Дані про нормативну грошову оцінку
окремої земельної ділянки
оформляються як витяг з технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель.

Порядок проведення нормативно
грошової оцінки визначається Наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах, Міністерства
аграрної політики України,
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України, Української академії аграрних
наук №18/15/21/11 від 27.01.2006 року «Про
порядок нормативно грошової оцінки
земель сільськогосподарського
призначення та населених пунктів».

Відповідно до розділу 4 зазначеного
Порядку за результатами нормативної
грошової оцінки земель складається
технічна документація. Дані про
нормативну грошову оцінку окремої
земельної ділянки оформляються як
витяг із технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки згідно з додатком 2.

Суд зазначає, що відповідач жодним
чином не підтвердив «базу
оподаткування», оскільки не надав
жодного документу, який би відповідав
зазначеній формі Додатку 2 до Порядку,
або містив передбачені цією формою
дані.

Як доказ нормативної грошової оцінки
земельних ділянок (бази оподаткування),
на яких розміщені об'єкти позивача,
відповідач надав Лист Управління
Держземагенства у м. Дніпропетровську
№26/167 від 02.07.2014 р. «Про надання
інформації».

Суд вважає, що зазначений лист не є
належним та допустимим доказом
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок та його використання при
здійсненні розрахунку земельного
податку позивачу є недопустимим
виходячи з того, що в листі №26/167 від
02.07.2014 р. зазначена лише нормативна
грошова оцінка 1 м2 за адресами, а не
конкретна нормативна грошова оцінка
земельних ділянок під приміщеннями
позивача.

Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Податкового
кодексу України базою оподаткування
визначаються конкретні вартісні
фізичні або інші характеристики
певного об'єкта оподаткування. База
оподаткування - це фізичний, вартісний
чи інший характерний вираз об'єкта
оподаткування, до якого застосовується
податкова ставка і який
використовується для визначення
розміру податкового зобов 'язання.

Здійснення розрахунку земельного
податку із застосуванням «нормативної
грошової оцінки 1 м2 за адресами», тобто
без конкретних характеристик об'єкта
(бази оподаткування), на думку суду, є
порушенням ст. 23 Податкового кодексу
України.

Відповідно до п. 1.7. Порядку проведення
нормативної грошової оцінки,
затвердженої Наказом Державного
комітету України по земельних
ресурсах, Міністерства аграрної
політики України, Міністерства
будівництва, архітектури та житлово -
комунального господарства України,
Української академії аграрних наук
№18/15/21/11 від 27.01.2006 р. нормативна грошова
оцінка земельних ділянок проводиться
суб'єктами оціночної діяльності, які
отримали ліцензії на проведення робіт
із землеустрою.

З Розрахунку земельного податку,
наданого відповідачем, вбачається, що
останній не тільки розрахував
земельний податок, а також самостійно
порахував базу оподаткування -
нормативну грошову оцінку земельних
ділянок під приміщенням позивача, що,
на думку суду, є недопустимим, оскільки
ліцензія на проведення таких робіт у
органу ДПІ відсутня.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України
«Про оцінку земель» витяг з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку окремої земельної ділянки
видається центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Лист №26/167 від 02.07.2014 р., наданий
відповідачем як доказ нормативної
грошової оцінки земельної ділянки, не є
витягом з технічної документації про
нормативну грошову оцінку.

Відповідно пп.2 п. 286.6. ст. 286 Податкового
кодексу України земельний податок за
земельну ділянку, на якій розташована
будівля, що перебуває у користуванні
кількох фізичних осіб, податок
нараховується пропорційно тій частині
площі будівлі, що знаходиться в
користуванні такої фізичної особи, з
урахуванням прибудинкової території.

З матеріалів справи, а саме Розрахунку
земельного податку до податкового
повідомлення по формі «Ф» вбачається,
що земельний податок податковим
органом був нарахований позивачу на
його частку приміщення, а не
пропорційно його частині відносно
всієї площі будівлі.

Листом Державної податкової служби
України №7188/7/17-3217 від 13.03.2012р.
роз'яснено, що співвласник відповідно
до своєї частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний
сплачувати земельний податок
пропорційно тій частині площі будівлі,
що знаходиться в їх користуванні, з
урахуванням прибудинкової території.

Таким чином, всупереч зазначеному,
нарахування земельного податку
відповідач здійснив не пропорційно тій
частині площі будівлі, що знаходиться в
його користуванні, відповідач при
нарахуванні земельного податку не
використовував нормативну грошову
оцінку земельних ділянок (базу
оподаткування), а відтак відсутні
підстави вважати, що земельний податок
нарахований позивачу вірно.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суд, згідно ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно положень частини другої статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Перевіривши оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від
26.06.2014р. №9746-15, № 9747-15, № 9748-15 на
відповідність частині третій статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про їх
протиправність та наявність підстав
для їх скасування, у зв'язку із чим
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 128, 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити повністю.

Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області №9746-15, №
9747-15, № 9748-15 від 26.06.2014р.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_1) витрати по сплаті судового
збору в сумі 182,70 грн.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та в
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя В.В. Кальник