Справа № 816/3271/14
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 р.Справа № 816/3271/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання
- Дудки О.А.,

представників позивача - Сергійчук Т.С.,
Лагутіна І.В.,

представника відповідача -
Біленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р. по
справі № 816/3271/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Єристівський
гірничо-збагачувальний комбінат"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Єристівський
гірничо-збагачувальний комбінат"
звернулося до суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 06 серпня 2014 р.
№ /1524.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2014 р. позовні вимоги задоволені, а саме:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 06 серпня 2014 р. № /1524.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність рішення суду першої
інстанції в зв'язку з ненаданням
належної правової оцінки обставинам
справи та невірним застосуванням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
10 вересня 2014 р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволені
позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме: вимог Податкового кодексу
України, КАС України та не
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є платником податку на додану
вартість згідно свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість від 24 липня 2008 р. № 100130216,
виданого Комсомольським відділенням
Кременчуцької ОДПІ.

В липні 2014 року ревізором-інспектором
Кременчуцької ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Єристівський ГЗК" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам,
серед інших, із ТОВ "Пластум" за період
травень-червень 2011 року, ПП
"Українатеплосервіс-2006" за травень 2011
року, ПП "Капітал-Гарант" за жовтень 2011
року.

За наслідками проведеної перевірки
було складено акт перевірки від 18 липня
2014 року № 1838/16-03-22-02-12/35713283, згідно
висновків якого відображено порушення
пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого, на думку податкового
органу, завищено податковий кредит
всього на суму 410 117 грн., в т.ч. за
травень 2011 року на суму 7237 грн. за
червень 2011 року на суму 31900 грн., за
жовтень 2011 року - 370980 грн., та завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового кредиту та податкових
зобов'язань всього на суму 410 117 грн., в
т.ч. за травень 2011 року на суму 7237 грн. за
червень 2011 року на суму 31900 грн., за
жовтень 2011 року - 370980 грн.

За наслідками розгляду акту перевірки
від 18 липня 2014 р. № 1838/16-03-22-02-12/35713283
Кременчуцькою ОДПІ 06 серпня 2014 р.
прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № /1524,
згідно якого позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми ПДВ у розмірі
410 117 грн., в т.ч. за травень 2011 року на
суму 7237 грн. за червень 2011 року на суму
31900 грн., за жовтень 2011 року - 370980 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення від 06 серпня 2014 р. № /1524 є
необґрунтованим та таким, що прийнято
з порушенням вимог чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Виходячи з вимог п.198.1. ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог
статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 4 п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Тому суд вважає, що ці аргументи
відповідача не можуть стати підставою
для відмови в задоволенні позовних
вимог.

У відповідності до п. 200.1. ст. 200 ПК
України, сума податку, що підлягає
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Виходячи з вимог п. 2 ст.3 цього ж Закону
України, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. Правила
податкового обліку визначаються
відповідними нормативними
документами, що регламентують порядок
оподаткування в Україні.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Судом першої інстанції було
встановлено та підтверджено при
апеляційному перегляді справи, що
доводи податкового органу про
порушення позивачем приписів пунктів
198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого, на
думку податкового органу, мало місце
завищення податкового кредиту, не
грунтуються на дійсних обставинах
справи.

Зокрема, за матеріалами справи
встановлено, що 03 березня 2011 р. між
позивачем (Замовник) та ПП
"Українатеплосервіс-2006" (Підрядник)
було укладено договір № 86/50103, за
умовами якого Замовник доручає, а
Підрядник зобов'язується виконати
будівельні, монтажні і
пусконалаштувальні роботи по проекту
"Технічні вузли обліку вод в
водовідвідних колекторах № 1, 2, 3
кар'єру гірничого цеху ТОВ
"Єристівський ГЗК".

Виконання умов вказаного договору
підтверджується копіями актів
приймання виконаних будівельних робіт
за травень 2011 року, договірної ціни на
будівництво, податкової накладної від
10 травня 2011 року № 36 на загальну суму
43424,75 грн., в т.ч. ПДВ - 7237,46 грн., ліцензії
серії АВ № 314578, виданої ПП
"Українатеплосервіс-2006" для здійснення
будівельної діяльності, дозволу на
початок виконання робіт підвищеної
небезпеки та експлуатацію обладнання
підвищеної небезпеки. Фактична сплата
за товар грошовими коштами
підтверджується наявними платіжними
дорученнями про оплату виконаних
робіт.

05 квітня 2011 р. між позивачем (Замовник)
та ТОВ "Пластум" (Виконавець) укладено
договір про надання послуг автокраном
№ 05/04-2011, за умовами якого Виконавець
бере на себе зобов'язання надати
Замовнику послуги з підіймання і
переміщення вантажів автокраном.

На підтвердження фактичного виконання
умов вищевказаного договору позивачем
надано рахунок-фактуру, акт
здачі-приймання робіт (надання послуг)
від 10 травня 2011 р. № 10/05-01, платіжне
доручення, копії яких долучено до
матеріалів справи. В зв'язку з
господарською операцією позивачу
виписано податкову накладну від 10
травня 2011 р. № 20, ПДВ за якою в розмірі
31900 грн. ТОВ "Єристівський ГЗК"
віднесено до складу податкового
кредиту за червень 2011 року.

23 вересня 2011 р. ТОВ "Єристівський ГЗК" та
ПП "Капітал-Гарант" укладено договір
підряду № 923, за яким позивач, як
замовник доручає ПП "Капітал-Гарант"
(підрядник) виконання робіт з
навантаження та перевезення
піщано-гравійної сировини у середині
кар'єру для відсипання
внутрішньокар'єрних технологічних
доріг.

За данною господарською операцією
позивачем включено до складу
податкового кредиту за жовтень 2011 року
суму ПДВ 370980 грн. На підтвердження
виконання ПП "Капітал-Гарант" вказаних
робіт ТОВ "Єристівський ГЗК" надано до
суду податкову накладну від 28 жовтня 2011
р. № 1, накладні на відпуск
товарно-матеріальних цінностей від 31
жовтня 2011 р. №№ 3, 4, акт виконаних робіт
від 28 жовтня 2011 р. № 10/1,
товарно-транспортні накладні.

Судом першої інстанції зроблено вірний
висновок, що документи щодо операцій по
виконанню договорів між позивачем та
зазначеними вище контрагентами мають
обов'язкові реквізити визначені
законодавством, а відтак є первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку та відображають
фактично здійснені позивачем
господарські операції. За таких умов
вказані документи є підставою для
включення відповідних сум по
переліченим вище операціям до складу
витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування.

Таким чином висновки відповідача про
безтоварність правочинів між
позивачем та вказаними контрагентами
не доведено ним у належному порядку та
вони ґрунтуються на припущеннях.

З урахуванням викладеного колегія
суддів зауважує, що надання
податковому органу належним чином
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

В даній справі відповідачем до суду не
було надано доказів наявності між
позивачем та його контрагентами при
здійсненні ними договірних відносин
взаємоузгоджених зловмисних дій, не
спрямованих на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.
Доводи апеляційної скарги вказаних
висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р. по
справі № 816/3271/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Курило Л.В. Русанова В.Б. Повний текст
ухвали виготовлений 10.11.2014 р.