Справа № 826/13072/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Соколова
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«М'ясо-виробничий комплекс «Панвітек»
до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«М'ясо-виробничий комплекс «Панвітек»
(далі - Позивач, ТОВ «МВК «Панвітек»)
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - Відповідач, ДПІ у
Солом'янському районі) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
22.08.2014 року №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.09.2014 року позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що Позивачем доведено
відсутність фактів порушення
податкового законодавства. Крім
іншого, суд першої інстанції наголосив
на тому, що Відповідачем не подано
жодних доказів нікчемності та
безтоварності укладеного Позивачем з
ТОВ «ВКП «Технобудсервіс» договору, на
підставі яких ТОВ «МВК «Панвітек» було
сформовано податковий кредит з ПДВ.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
неповному дослідженні судом всіх
фактичних обставин справи та перевірки
їх доказами, що спричинило прийняття
неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити
повністю.

Представник Позивача наполягав на
залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції - скасувати, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, скасувати її та
ухвалити нову постанову суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що у липні
2014 року працівниками ДПІ у
Солом'янському районі на підставі
наказу від 18.07.2014 року №1701 та згідно пп.
75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст.
79, п. 82.2 ст. 82 ПК України було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «МВК «Панвітек» з питань
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків ТОВ «ВКП «Технобудсервіс» за
лютий 2014 року. У ході перевірки
податковим органом було виявлено
порушення Позивачем: п. п. 198.3, 198.6 ст. 198,
п.п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на суму 109 989,00 грн. Результати
перевірки зафіксовані в акті від 05.08.2014
року №3586/26-58-22-02-18/34224583. На підставі
викладених в акті перевірки висновків
Відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 22.08.2014 року
форми «В4» №, яким Позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на суму
109 989,00 грн.

Надаючи оцінку твердженням Окружного
адміністративного суду м. Києва про
необґрунтованість висновків
податкового органу щодо відсутності у
Позивача підстав для формування
від'ємного значення ПДВ за
результатами взаємовідносин з ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс», колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції, між ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс» (Постачальник) та ТОВ
«МВК «Панвітек» (Покупець) було
укладено договір поставки від 07.02.2014
року №0702 (далі - Договір), за умовами
якого Постачальник здійснює поставку
сільськогосподарської продукції і
передає його у власність Покупця, який
зобов'язується прийняти товар та
здійснити його оплату.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору передбачено, що
поставка здійснюється транспортом
Постачальника та за рахунок
останнього. Пунктом доставки товару є
склад Покупця: м. Золотоноша, вул.
Обухова, 66 Б.

Факт виконання договірних зобов'язань,
на думку суду першої інстанції,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: видаткових накладних
(а.с. 66, 69, 72, 75), податкових накладних (а.с.
78-81), товарно-транспортних накладних
(а.с. 67-68, 70-71, 73-74, 76-77).

При цьому судом першої інстанції
встановлено, що наявні у матеріалах
справи докази підтверджують
здійснення підприємством діяльності з
метою отримання прибутку.

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції дійшов
до висновку, що підстав для визнання
безтоварним укладеного Позивачем з ТОВ
«ВКП «Технобудсервіс» Договору немає.
При цьому, суд наголосив на тому, що
податковим органом як суб'єктом
владних повноважень не доведено, що
господарські операції Позивача є
фіктивними або безтоварними, не
доведено недобросовісності Позивача
та його контрагента. Крім того, доказів
визнання нікчемною угоди суду не
надано, а отже висновки податкового
органу ґрунтуються на припущеннях, які
не підтверджені належними доказами і
не мають фактичного та правового
обґрунтування.

Разом з тим, з такими висновками суду
першої інстанції колегія суддів не
може погодитися з огляду на наступне.

Приписами ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Однак, суд першої інстанції не звернув
увагу, що всупереч зазначеним вище
вимогам закону та Положення, Позивачем
не було надано належним чином
оформлені первинні документи, які б
підтверджували факт здійснення
господарських операцій з ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс», які б давали право на
формування податкового кредиту за
результатами господарських відносин з
вказаним контрагентом, оскільки подані
Позивачем копії видаткових накладних
(а.с. 66, 69, 72, 75) не містять відомостей, які
б могли дати змогу ідентифікувати
посаду і прізвище особи,
відповідальної за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий чи
електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції як з боку ТОВ
«МВК «Панвітек», так і з боку ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс», а також інформації
щодо місця складання первинної
документації.

При цьому, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що наявні
у матеріалах справи копії договорів
оренди цілісних майнових комплексів
(а.с. 109-135), договору оренди
технологічного обладнання (а.с. 139-142),
договорів оренди транспортних засобів
та витяги з балансу про перелік майна
ТОВ «МВК «Панвітек» (а.с. 87-108) свідчать
про здійснення Позивачем
господарської діяльності.

Разом з тим, Окружний адміністративний
суд м. Києва не врахував, що ТОВ «МВК
«Панвітек» не подано доказів, по-перше,
належності складських приміщень у м.
Золотоноша, вул. Обухова, 66Б, куди, за
умовами Договору, здійснювалася
поставка контрагентом Позивача товару,
по-друге, наявності документів, що
підтверджують якість поставлених
товарів, по-третє, здійснення перевірок
та зважувань товару при здійсненні
його прийомки.

Відтак судова колегія не може
погодитися з твердженням суду першої
інстанції про наявність у матеріалах
справи доказів використання Позивачем
у власній господарській діяльності
документально отриманого від ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс» товару, оскільки
надані ТОВ «МВК «Панвітек» документи
не підтверджують рух
товарно-матеріальних цінностей від
контрагента Позивача до ТОВ «МВК
«Панвітек», а також доказів
використання останніх з метою
отримання прибутку.

Крім іншого, відповідно до п. 1
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 12.06.1996 року №293/1318
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери
(надалі - цінності) відпускаються
покупцям або передаються безплатно
тільки за довіреністю одержувачів.

Згідно з п. 5 вказаної Інструкції
довіреність на одержання цінностей від
постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей.

Приписи п. 9 Інструкції визначають, що
особа, якій видана довіреність,
зобов'язана не пізніше наступного дня
після кожного випадку доставки на
підприємство одержаних за довіреністю
цінностей, незалежно від того, одержані
цінності за довіреністю повністю або
частково, подати працівнику
підприємства, який здійснює
виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад
(комору) або матеріально
відповідальній особі.

Водночас Позивачем не було надано
доказів виписування довіреностей на
отримання товару, зокрема, копії
журналу реєстрації довіреностей. Крім
того, первинні документи не містять
інформації щодо таких довіреностей. З
огляду на викладене судова колегія
критично оцінює твердження суду першої
інстанції про використання Позивачем у
власній господарській діяльності
начебто отриманого від ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс» товару.

При цьому, колегією суддів
враховується, що встановлення факту
нереальності вчинення господарської
операції не потребує з'ясування змісту
умислу учасників такої операції.
Відсутність реально вчиненої
господарської операції та, як наслідок,
юридична дефектність відповідних
первинних документів за змістом пункту
44.1 Податкового кодексу України не
дозволяє формувати дані податкового
обліку незалежно від спрямованості
умислу платників податку - учасників
відповідної операції.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

З наведеного вбачається, що в силу
положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають
право на формування податкового
кредиту операції, не підтверджені
належним чином оформленими
документами. При цьому, як було
зазначено раніше, встановлення факту
нереальності вчинення господарської
операції не потребує з'ясування змісту
умислу учасників такої операції.
Відсутність реально вчиненої
господарської операції та, як наслідок,
юридична дефектність відповідних
первинних документів за змістом пункту
44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не
дозволяє формувати дані податкового
обліку незалежно від спрямованості
умислу платників податку - учасників
відповідної операції.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року №742/11/13-11.

Враховуючи, що Позивачем не було
доведено реальності здійснення
господарської операції та факту
отримання від контрагента товарів, а
також встановлену невідповідність
первинних документів вимогам чинного
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
у ТОВ «МВК «Панвітек» правових підстав
для формування податкового кредиту за
наслідкам відносин з ТОВ «ВЕП
«Технобудсервіс».

Разом з тим, судова колегія
погоджується з посиланням суду першої
інстанції на те, що встановлення факту
взаємовідносин контрагентів Позивача
або Позивача з фіктивними суб'єктами
господарювання не є безумовним доказом
ознак фіктивності у діяльності ТОВ
«МВК «Панвітек», оскільки приписи
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин законодавства не
ставили у залежність право формування
Позивачем податкового кредиту від
добросовісності платника податку, з
яким суб'єкт господарювання перебував
у господарських правовідносинах.
Тобто, невиконання такими особами
податкових зобов'язань тягне за собою
настання відповідальності лише для
зазначених суб'єктів і не може бути
підставою для притягнення до
відповідальності іншого суб'єкта
господарювання.

Крім того, посилання податкового
органу на використання у ході
перевірки Позивача акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «ВКП «Технобудсервіс»
колегія суддів оцінює критично,
оскільки зустрічні звірки не є
перевірками платника податків,
письмовий документ який складається
після проведення такої звірки (довідка)
не може містити у собі висновки
посадових осіб податкового органу про
порушення суб'єктом господарювання
вимог чинного законодавства, у тому
числі і про реальність, повноту,
достовірність, господарських операцій
такої особи. Тобто дані висновки не
можуть братися до уваги та
використовуватися податковими
органами під час проведення перевірок
інших платників податків, як податкова
інформація чи доказова база.

Однак, враховуючи, що Позивачем не було
доведено реальності здійснення
господарської операції та факту
отримання від контрагента товарів, а
також встановлену невідповідність
первинних документів вимогам чинного
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку про помилковість
твердження Окружного
адміністративного суду м. Києва про
наявність у ТОВ «МВК «Панвітек»
правових підстав для формування
податкового кредиту та валових витрат
за наслідкам відносин з ТОВ «ВКП
«Технобудсервіс».

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при ухваленні постанови було
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу ДПІ у Солом'янському
районі задовольнити, а постанову суду -
скасувати.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києва - задовольнити
повністю.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 вересня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «М'ясо-виробничий
комплекс «Панвітек» до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою у задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.