Справа № 368/534/14-а
Суддя: Потапенко А. В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий в І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 368/534/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014 Ржищівський міський суд
Київської області у складі:

головуючого - судді Потапенка А.В.,

за участі секретаря - Проценко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
уточненим адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління соціального
захисту населення Ржищівської міської
ради Київської області про визнання
дій та бездіяльності незаконними і
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2014 року до Ржищівського
міського суду Київської області від
Кагарлицького районного суду
Київської області згідно ухвали
Кагарлицького районного суду
Київської області від 19 вересня 2014 року
(а.с.66) надійшла справа за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Кагарлицької районної державної
адміністрації Київської області про
визнання протиправною бездіяльність, а
також про призначення, нарахування
(здійснення перерахунку) та виплату
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, провадження у якій
відкрито ухвалою Кагарлицького
районного суду Київської області в
частині вимог, починаючи з 27 вересня
2013 року (а.с.36).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2014 року
вищевказану справу прийнято до
провадження Ржищівського міського
суду Київської області та замінено
первинного відповідача УПСЗН
Кагарлицької РДА на належного
відповідача - УСЗН Ржищівської міської
ради Київської області (далі-УСЗН).

Матеріали справи містять
уточнений позов ОСОБА_1 до Управління
соціального захисту населення
Ржищівської міської ради Київської
області про визнання дій та
бездіяльності незаконними і
неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії (а.с. 78-81).

Свої вимоги позивач
обґрунтовувала тим, що вона є інвалідом
ІІ групи із числа учасників ліквідації
наслідків аварії на Чоронобильській
АЕС та віднесена до категорії 1 осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Відповідно
до вимог статті 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від
28 лютого 1991 року (далі - Закон № 796-ХІІ),
позивач має право на отримання
одноразової компенсації в розмірі 45
мінімальних заробітних плат, щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат.

Оскільки їй стало відомо про
порушення її прав, позивач звернулась
з відповідною заявою від 19 листопада 2013
року до УСЗН. На цю заяву відповідачем
було надіслано відповідь, в якій було
зазначено, що щорічна допомога на
оздоровлення призначена у
відповідності до положень чинного
законодавства України, а саме: згідно з
бюджетними призначеннями і, враховуючи
вимоги ст. 95 Конституції України та
Бюджетного кодексу України, Кабінет
Міністрів України встановив розміри
одноразової компенсації на
оздоровлення, визначені Постановою КМУ
від 26 липня 1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та Постанови КМУ від 12
липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Відповідно до даних
постанов ОСОБА_1 було нараховано та
виплачено одноразову компенсацію при
встановленні інвалідності у 2003 розмірі
284,40 грн., а щорічна допомога на
оздоровлення призначена у
відповідності до положень чинного
законодавства України, а тому підстав
для перерахунку та виплати допомоги в
іншому розмірі відповідач не вбачає.

Як вказувала позивач, її права
чітко урегульовано Законом №796-ХІІ у
редакції чинних Законів № 230/96, № 563 та
№ 2368, а також пов'язаними із ними
Законами, що регулюють порядок
визначення державних соціальних
гарантій.

Позивач вказувала, що одноразова
компенсація та щорічна допомога на
оздоровлення мають бути нараховані,
перераховані та виплачені
відповідачем виключно в порядку, на
підставі та відповідно до вимог
Конституції України та Закону № 796-ХІІ
у редакції Законів № 230/96, № 563 та № 2368, а
саме: одноразова компенсація в розмірі
45 мінімальних заробітних плат, з
урахуванням виплаченої суми
одноразової компенсації, де розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати
одноразової допомоги; щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат за період,
починаючи з 1 січня 2000 року і до моменту
розгляду справи, з урахуванням
виплачених сум щорічної допомоги, де
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати
щорічної допомоги.

У зв'язку з вищевикладеним
позивач просила суд визнати
незаконними дії УСЗН щодо
застосування ним під час
нарахування/перерахунку ОСОБА_1
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення, визнати
протиправною бездіяльність та
зобов'язати УСЗН здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 недоотриману суму одноразової
компенсації на підставі, у порядку та
розмірах, встановлених Законом № 796-ХІІ
у редакції діючих Законів № 230/96 від 6
червня 1996 року, № 563 від 25 березня 1999
року, № 2638 від 11 липня 2001 року та
пов'язаними із ними Законами, а саме: в
розмірі 45 мінімальних заробітних плат,
з урахуванням виплаченої суми
одноразової компенсації, а також
зобов'язати УСЗН зробити нарахування,
перерахунок та виплату ОСОБА_1 суми
щорічної допомоги на оздоровлення на
підставі, у порядку та у розмірах,
встановлених вказаними вище законами у
розмірі 5 мінімальних заробітних плат,
за період починаючи з 1 січня 2000 року по
і до моменту розгляду справи, з
урахуванням виплачених сум щорічної
допомоги на оздоровлення; зобов'язати
УСЗН в подальшому нараховувати та
виплачувати їй щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, в порядку та на умовах,
визначених Законом № 796-ХІІ у редакції
діючих Законів № 230/96 від 6 червня 1996
року, № 563 від 25 березня 1999 року, № 2638
від 11 липня 2001 року та пов'язаними із
ними Законами.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2014 року
залишено без розгляду позовні вимоги в
частині визнання дій та бездіяльності
УСЗН незаконними і неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії за
період з 1 січня 2000 року по 26 вересня
2013 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання
не з'явилась, хоча про дату, час та місце
судового розгляду була повідомлена
належним чином. Позовна заява містить
клопотання про розгляд справи за
відсутності позивача та її
представника.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, подавши заяву
про розгляд справи без участі
представника, а також надіслав
заперечення, з якого встановлено, що
ОСОБА_1 у 2013 році не зверталась до УСЗН
із заявою про виплату щорічної
допомоги на оздоровлення. 27 лютого 2014
року вона звернулась з письмовою
заявою про виплату у 2014 році щорічної
допомоги на оздоровлення. Нарахування
коштів щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік позивачеві
здійснено Управлінням 3 березня 2014 року
відповідно до Постанови КМУ від 12 липня
2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
у розмірі 120 грн, саме таку суму
виплачено ОСОБА_1 23 травня 2014 року. Отже,
щорічна допомога ОСОБА_1 за 2013 рік не
нараховувалась та не виплачувалась,
так як вона з заявою не зверталась, а у
2014 році щорічна допомога нарахована та
виплачена у повному обсязі. Отже,
відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, дослідивши докази по справі,
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 статі 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1
є особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, віднесена
до категорії І, є інвалідом ІІ групи з
числа учасників ліквідації аварії на
ЧАЕС.

На обліку для отримання
компенсацій та допомог, згідно Закону
№ 796-ХІІ, позивач перебуває в УСЗН з 28
грудня 2000 року, тому їй нараховано та
виплачено одноразову компенсацію при
встановленні інвалідності у 2003 році в
розмірі 284 грн 40 коп. Щорічну
компенсацію на оздоровлення вона
отримувала у таких розмірах: з 2000 року
по 2004 рік - по 26 грн 70 коп. кожного року; з
2005 по 2012 рік - по 120 грн кожного року
(а.с.30-31).

Згідно довідки про виплату
соціальної допомоги № 01-33/1710 від 3
листопада 2014 року, виданої УСЗН
Ржищівської міської ради встановлено,
що щорічна допомога на оздоровлення
виплачувалась згідно заяви ОСОБА_1 в
наступному розмірі: 2013 рік - не
зверталася з заявою; 2014 рік - 120 грн
виплачено 23 травня 2014 року (а.с.89).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 48 Закону № 796-ХІІ
передбачено виплату одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою.

Порядок виплати такої допомоги
було врегульовано постановою КМУ від
20.06.2000 N 987 «Про затвердження Порядку
використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення»
(далі - Порядок №987).

Пунктом 20 цього Порядку №987 до 2002
року було передбачено, що виплата
компенсацій і допомоги, передбачених
Законом № 796-ХІІ, провадиться:

працюючим громадянам (у тому
числі працюючим пенсіонерам за умови
подання ними довідки про неодержання
допомоги і компенсацій в органах, які
виплачують пенсію) - підприємствами,
установами, організаціями, військовими
частинами, в яких громадяни працюють,
навчаються або несуть службу;

непрацюючим пенсіонерам -
органами, які виплачують пенсію.

З 2002 року непрацюючим пенсіонерам
виплати компенсацій і допомоги почали
здійснювати органи праці та
соціального захисту населення.

Відповідно до постанови КМУ від
20.09.2005 року № 936 «Про затвердження
Порядку використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
виплата одноразової компенсації
особам, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи
здійснюється центрами по нарахуванню
та виплаті соціальних допомог,
управліннями праці та соціального
захисту населення за місцем реєстрації
громадян.

Одноразова компенсація
відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ
позивачу у період з 1996 року по 2002 рік в
органах, які здійснювали виплату
пенсії, не виплачувалася. Однак, як
вбачається із довідки УСЗН позивачу
нараховано та виплачено одноразову
компенсацію при встановленні
інвалідності у 2003 році у розмірі 284 грн
40 коп. (а.с.30-31).

Даний факт позивачем жодним чином
не спростовано.

Натомість, з адміністративного
позову не вбачається де і за яких
обставин позивач дізнався про факти, що
є предметом позову щодо вимог про
одноразову компенсації та причини,
чому вона не могла дізнатись про них,
починаючи з 2003 року.

Таким, чином суд приходить до
висновку, що позивач отримала
одноразову компенсацію і про порушення
своїх прав повинна була дізнатися у 2003
році.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтеречів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 162 КАС
України якщо в ході судового розгляду
справи суд встановить, що провадження
у справі відкрито за позовною заявою,
поданою з пропущенням установленого
законом строку звернення до
адміністративного суду, або викладений
в ухвалі про відкриття провадження у
справі висновок суду про визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними був
передчасним і суд не знайде інших
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, позовна заява
залишається без розгляду.

Таким чином, суд приходить
висновку про залишення позову в
частині стягнення на користь позивача
одноразової компенсації за період з 27
вересня 2013 року по дату ухвалення
рішення без розгляду.

Крім того, у 2013 році позивач не
зверталась з заявою про виплату
щорічної допомоги на оздоровлення,
отже вказана допомога їй не
нараховувалась та не виплачувалась.

За таких підстав, відсутній факт
порушення діями УСЗН прав та законних
інтересів позивача, а тому вимоги про
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік є
безпідставними.

Таким чином, суд приходить
висновку про відмову в задоволенні
позову в цій частині.

Проте, щорічна допомога на
оздоровлення позивачу виплачувалась
за 2014 рік відповідно до постанови КМУ N
562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 120 грн..

Згідно з частиною першою статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону
№796-ХІІ, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в таких
розмірах: інвалідам ІІ групи - п'ять
мінімальних заробітних плат, а згідно
із ч.7 ст. 48 згаданого Закону розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

За змістом п. 6-7 Прикінцевих
положень Закону України "Про державний
бюджет України на 2014 рік" установлено,
що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30,
31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону №796-ХІІ,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Із аналізу наведених норм
встановлено, що визначення порядку та
розмірів виплат зазначеним категоріям
громадян делеговано Кабінету
Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України
станом на дату виплати позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 рік таке право використано не було,
оскільки відповідного
нормативно-правового акта КМУ на
виконання вимог пункту 6-7 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» щодо
встановлення розмірів щорічної
допомоги на оздоровлення прийнято не
було, тому до прийняття вищезгаданого
нормативно-правового акта КМУ при
визначенні розміру виплат щорічної
допомоги на оздоровлення за 2014 рік
застосуванню підлягають безпосередньо
положення статті 48 Закону №796-ХІІ.

Постановою КМУ №562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» встановлено розміри
компенсацій за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в абсолютних сумах, а саме:
розмір щорічної допомоги на
оздоровлення особам, які стали
інвалідами 2-ї групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, визначений
у розмірі 120,00 грн., що не відповідає
розміру, встановленому ст. 48 Закону
№796-ХІІ.

Рішенням Конституційного Суду
України від 25.01.2012 року №3-рп2012 дано
тлумачення, що нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України під час
вирішення-справ про соціальний захист
підлягають застосуванню тоді, коли
вони видані у межах його компетенції на
основі і на виконання Бюджетного
кодексу України, закону про Державний
бюджет України на відповідний рік та
інших законів України.

Ураховуючи особливість дії в часі
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік, нормативно-правовий
акт Кабінету Міністрів України,
виданий на його виконання, також діє у
межах бюджетного року.

Отже, постанова КМУ №562 від 12
липня 2005 року «Про щорічну допомогу на
здоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» була видана на виконання
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2005 рік» і була розрахована
на бюджетний період 2005 року, а тому
вказані норми даної постанови не
підлягають застосуванню при
визначенні розміру виплат щорічної
допомоги на здоровлення у бюджетному
періоді 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, тобто, відповідачем
неправомірно, зокрема, у порушення ст. 19
Конституції України, занижений розмір
соціального забезпечення, обов'язок
виплати якого покладено на
відповідача, у зв'язку з чим дії
відповідача є такими, що порушують
права позивача на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення за 2014 рік
відповідно до ст. 48 Закону №796-ХІІ.

Отже, дії відповідача щодо не
виплати у повному розмірі щорічної
допомоги на оздоровлення у 2014 році є
неправомірними.

Таким чином позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, а
тому слід визнати неправомірними дії
та зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення за 2014
рік в розмірі 5 мінімальних заробітних
плат відповідно до ст.48 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до ст. 159 КАС України
законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Щодо посилання позивача у
позовній заяві до строків позовної
давності, передбачених Законом України
«Про використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку», то воно не є
доречним, адже ст. 90 зазначеного Закону
вказує, що всі вимоги цього Закону
застосовуються щодо будь-якого
ядерного інциденту, що може статися на
території України, після набрання цим
Законом чинності. Вищевказаний
нормативно-правовий акт набрав
законної сили після Чорнобильської
катастрофи.

Також судом встановлено, що спір
про нарахування суб'єктом владних
повноважень та проведення
встановлених ст. 48 Закону № 796-ХІІ
виплат є публічно-правовим, а не
цивільно-правовою вимогою, тому, на
думку суду, посилання позивача до
Віденської конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року з поправками, внесеними
Протоколом про внесення поправок до
Віденської конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 12
вересня 1997 року до даної справи
відношення не мають.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання відповідачів в подальшому
здійснювати нарахування та
виплачувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, суд вважає за
необхідне вказати про наступне.

Згідно частини 1 ст. 6 КАС України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Тобто, на час звернення до
адміністративного суду вже повинно
відбутися порушення конкретного права
особи або її свобода чи інтересу,
іншими словами, повинен існувати
предмет судового захисту, особа
повинна звертатися на захист свого
порушеного права, інтересу чи свободи.

В даному ж випадку позивач
просить суд захистити його права та
інтереси, які, на його думку, можуть
бути порушені відповідачами в
майбутньому.

Приймаючи до уваги наведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо захисту прав та інтересів
на майбутній час не можуть бути
задоволені, оскільки не ґрунтовані на
процесуальному законі та не
відповідають адміністративно-правовим
способам захисту прав та інтересів
адміністративним судом.

Керуючись ст. ст.6, 7-12, 69-71, 86, 99,
159-163, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, -
задовольнити частково.

Визнати дії Управління
соціального захисту населення
Ржищівської міської ради Київської
області при нарахуванні та виплаті
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік неправомірними.

Зобов'язати Управління та
соціального захисту населення
Ржищівської міської ради Київської
області нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2014 рік, виходячи з
розміру 5 мінімальних заробітних плат,
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
враховуючи виплачені кошти.

В решті позову, - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
визнання протиправною бездіяльності,
призначення, нарахування (перерахунку),
виплати одноразової компенсації за
період з 27 вересня 2013 року по 5
листопада 2014 року, - залишити без
розгляду.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову
суду подається до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Ржищівський міський суд
Київської області.

Згідно з ч. 2 ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо постанову було
постановлено у письмовому провадженні
або без виклику особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя: