Справа № 760/21152/14-а
Суддя: Кицюк В. С.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Соломянський районний суд м. КИЄВА
П о с т а н о в а

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

03 листопада 2014 року
Солом'янський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Кицюк В.С.,

при секретарі Грінченко Є.С.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача Шевченко Ю.Г.,

представника відповідача
Гончаренко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві адміністративну
справу за позовом ОСОБА_4 до інспектора
ДПС Третього взводу батальйону
супроводження полку
Дорожньо-патрульної служби Управління
ДАІ ГУ МВС України в м.Києві Шевченка
Юрія Григоровича, командира полку ДПС
УДАІ ГУ МВС України в м.Києві Комишного
Валерія Івановича, УДАІ ГУ МВС України
в м. Києві про визнання незаконними дій
суб`єкта владних повноважень по
складанню протоколу про
адміністративне правопорушення та по
вилученню посвідчення водія, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів про визнання незаконними
дій Шевченка Ю.Г. по складанню ним 16.05.2010
року протоколу про адміністративне
правопорушення серії АА№471914 та по
вилученню посвідчення водія серії
НОМЕР_2. Так, позовні вимоги, з
урахуванням пояснень представника
позивача в судовому засіданні,
обґрунтовані наступним. 16.05.2010 року
приблизно о 22.00 годині позивач, керуючи
автомобілем «Ауді А6», реєстраційний
номер НОМЕР_1, рухався вулицею М. Вовчка,
але був зупинений інспектором ДПС
Третього взводу батальйону
супроводження полку ДПС УДАІ ГУ МВС
України в м. Києві Шевченком Ю.Г., який
склав відносно нього адміністративний
протокол серії АА№471914 за відмову від
проходження медичного огляду для
визначення стану алкогольного
сп`яніння в установленому законом
порядку, що, в свою чергу, є порушенням
п.2.5 Правил дорожнього руху України, за
що передбачена відповідальність за ч.1
ст.130 КУпАП, та вилучив у позивача його
водійське посвідчення. Такі дії
відповідача позивач вважає
незаконними, оскільки, зазначає він,
по-перше, пропозиція відповідача
Шевченко Ю.Г. пройти медичний огляд в
установленому законом порядку на стан
сп`яніння є такою, що порушує його
конституційні права, оскільки ніхто не
може бути підданий медичним дослідам
без його вільної згоди, а відповідач, за
думкою позивача, мав намір «відвезти
позивача до свого знайомого
лікаря-нарколога» за адресою м. Київ,
вул. С. Хохлових, 5, де, на думку позивача,
співробітники ДАІ разом із наркологами
підмінюють аналізи, підробляють
результати досліджень і вимагають
хабарі з водіїв, по-друге, відповідачем
Шевченко Ю.Г., на думку позивача, була
порушена сама процедура складання
відповідного протоколу. Так, всупереч
п.11.17 Інструкції з оформлення
працівниками ДАІ МВС матеріалів про
адміністративні правопорушення у
сфері забезпечення безпеки дорожнього
руху, затвердженої наказом МВС України
від 26.02.2009 року №77, зареєстрованим в
Мінюсті 24.04.2009 року №374/16390 (в редакції
чинній на час складання
адміністративного протоколу)
відповідач Шевченко Ю.Г. заповнив свою
посаду, місце роботи і звання не
друкованими літерами, а прописними.
Щодо вилучення посвідчення водія,
позивач наполягає на тому, що
відповідач Шевченко Ю.Г. перевищив свої
повноваження (а.с. 1-6)

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги,
просила суд задовольнити їх в повному
обсязі, при цьому посилалася на
преюдиційність постанови про закриття
провадження по справі про притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності.

Відповідач Шевченко Ю.Г. та представник
відповідача УДАІ ГУ МВС України в м.
Києві Гончаренко М.О. кожний окремо
заперечували проти задоволення позову,
акцентували увагу на тому, що Шевченко
Ю.Г. діяв в рамках закону, при складанні
протоколу дотримувався відповідної
процедури, був ввічливим із позивачем,
крім того, представник відповідача
Гончаренко М.О. надав письмові
заперечення (а.с. 234)

Відповідач Комишний В.І. - командир
полку ДПС УДАІ ГУ МВС України в м. Києві,
в судове засідання не з`явився, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином (а.с. 231) За
таких обставин, суд вважав можливим
розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, приходжу
до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб`єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб`єкта владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, в тому числі, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб`єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дії
чи бездіяльності.

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
ухвалі від 05.04.2014 року також
акцентувала увагу на тому, що дана
справа є справою адміністративної
юрисдикції, з пред`явленими позовними
вимогами, які підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, оскільки хоча сам
протокол і не є актом індивідуальної
дії, не містить обов`язкових для
позивача приписів, вказівок, вимог,
зобов`язань, але дії по його складанню
впливають на права, свободи та інтереси
фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин та можуть
бути оскаржені в порядку
адміністративного судочинства за
умови відсутності іншого порядку
судового провадження (а.с. 122)

Пунктом 2 ст.18 КАС України передбачено,
що усі адміністративні справи з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб`єктів владних повноважень у
справах про притягнення до
адміністративної відповідальності
підсудні місцевим загальним судам як
адміністративним судам.

Судовим розглядом встановлено, що
16.05.2010 року інспектором ДПС Третього
взводу батальйону супроводження полку
ДПС УДАІ ГУ МВС України в м. Києві
Шевченком Ю.Г. було складено відносно
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності -
ОСОБА_4 протокол про адміністративне
правопорушення серія АА№471914, в якому
зазначено, що 16.05.2010 року о 21.30 годині
ОСОБА_4 керував автомобілем по вул.
М.Вовчка в м. Києві з ознаками
алкогольного сп`яніння, різкий запах
алкоголю з порожнини рота,
почервоніння очей. Від проходження
медичного огляду на стан сп`яніння в
установленому законом порядку водій
відмовився в присутності двох свідків,
чим порушив вимоги п. 2.5 Правил
дорожнього руху, за що передбачена
відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 8)

Проте, постановою Солом`янського
районного суду м. Києва від 03.08.2010 року
по справі №3-4816/10 провадження по справі
про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_4 за ч.1 ст.130
КУпАП було закрито у зв`язку із
відсутністю складу адміністративного
правопорушення. Судом було достовірно
встановлено, що згідно з даними
токсикологічного дослідження крові та
сечі від 17.05.2010 року, проведеного у
Житомирському обласному
наркологічному диспансері, в зразках
крові та сечі ОСОБА_4 алкоголю виявлено
не було, діагноз - тверезий (а.с. 21)

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст. 72 цього
кодексу.

В свою чергу, частиною 1 статті 72 КАС
України передбачено, що обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Однак, суд вважає неспроможними доводи
представника позивача про те, що абзац 4
мотивувальної частини вищезазначеної
постанови суду від 03.08.2010 року можна в
даному випадку застосовувати як
преюдицію, оскільки зазначені в ньому
судом ймовірні порушення працівником
Державтоінспекції МВС п. п. 1.2, 1.3, 2.1
Інструкції про виявлення у водіїв
транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп`яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції,
затвердженої Наказом МВС України та
Міністерства охорони здоров`я України
09.09.2009 року №400/666 (зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 6 жовтня
2009 року за №931/16947), п. 5 ч.5 Положення про
ДАІ МВС, затвердженої Постановою КМУ
від 14.04.1997 року №341, п. 11.17 Інструкції з
оформлення працівниками ДАІ МВС
матеріалів про адміністративні
порушення у сфері забезпечення безпеки
дорожнього руху, затвердженої наказом
МВС України від 26 лютого 2009 року №77,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 24.04.2009 року за №374/16390, в
редакції чинній на час складання
протоколу про адміністративне
правопорушення), не є обставинами,
встановленими судовим рішенням, що
набрало законної сили, які не потрібно
доказувати в порядку ч.1 ст.72 КАС
України, оскільки сама норма цієї
статті передбачає вичерпний перелік
юрисдикційності справ, серед якого
немає справ про адміністративні
правопорушення, крім того, особа, яка
складала протокол не була стороною в
справі.

Частиною ж 4 ст.72 КАС України
передбачено, що, зокрема, постанова
суду в справі про адміністративний
проступок, є обов`язковою для
адміністративного суду лише в частині
правових наслідків дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалена постанова суду, і лише в
питаннях, чи мало місце діяння та чи
вчинене воно цією особою.

Так, суд ставиться критично до доводів
представника позивача щодо
кваліфікації дій відповідача Шевченка
Ю.Г. по складанню протоколу про
притягнення до адміністративної
відповідальності позивача 16.05.2010 року
як таких, що не відповідають закону у
зв`язку із тим, що останній прописними
літерами, а не друкованими в протоколі
вказав свою посаду, місце роботи і
звання, оскільки це по суті само по собі
ніяким чином не порушило прав позивача
на час складання відповідного
протоколу, загалом зміст протоколу
відповідає вимогам закону - Кодексу
України про адміністративні
правопорушення.

Так, відповідно до ст. ст. 254 - 256 КУпАП
протокол про адміністративне
правопорушення від 16.05.2010 року
складений уповноваженою на те
посадовою особою, у двох екземплярах,
один з яких під розписку вручений
особі, яка притягалася до
адміністративної відповідальності.
Сам протокол містить дату і місце його
складання, посаду, прізвище, ім`я,
по-батькові особи, яка склала протокол,
відомості про особу, яка притягалася до
адміністративної відповідальності,
місце, час вчинення і суть
адміністративного правопорушення,
нормативний акт, який передбачає
відповідальність за дане
правопорушення, прізвища, адреси
свідків, пояснення особи, яка
притягалася до адміністративної
відповідальності. Протокол підписаний
особою, яка його склала, і особою, яка
притягалася до адміністративної
відповідальності. При складанні
протоколу особі, яка притягалася до
адміністративної відповідальності,
були роз`яснені її права і обов`язки,
передбачені ст. 268 КУпАП, про що також
міститься відмітка у протоколі.

Крім того, згідно п.6 ч.4 Положення про
ДАІ МВС, затвердженої Постановою КМУ
від 14.04.1997 року №341, передбачено, що ДАІ
виявляє та вживає заходів до
попередження і припинення
адміністративних правопорушень Правил
дорожнього руху. Працівники ДАІ під час
виконання службових обов`язків мають
право перевіряти виконання власниками
(володільцями) транспортних засобів
вимог законодавства, в тому числі
правил, норм, стандартів, що стосуються
забезпечення безпеки дорожнього руху,
зупиняти транспортні засоби, зокрема, у
разі порушення вимог правил, норм,
стандартів забезпечення безпеки
дорожнього руху, наявних ознак, що
свідчать про їх технічну несправність,
а також в разі наявності даних про те,
що вони використовуються з
протиправною метою, оглядати
транспортні засоби і перевіряти у
водіїв документи на право користування
і керування ними (п. п.1, 5ч.5 зазначеного
положення)

Згідно дослідженим по справі письмовим
доказам, відповідач Шевченко Ю.Г. 16.05.2010
року під час несення служби згідно
дислокації по нагляду за дорожнім
рухом на вул. М. Вовчка звернув увагу на
автомобіль «Ауді А6», реєстраційний
номер НОМЕР_1, який рухався в його
напрямку, оскільки характер руху
автомобіля викликав підозру в
спроможності водія керувати ним (різка
зміна напрямку руху та швидкісного
режиму) (а.с. 22). Останнє не
заперечувалося і самим відповідачем
Шевченком Ю.Г. в судовому засіданні.
Відтак, твердження представника
позивача про незаконне зупинення
транспортного засобу позивача 16.05.2010
року також не знайшло свого
підтвердження під час розгляду справи
судом.

Пунктами 1.2, 1.3 Інструкції про
виявлення у водіїв транспортних
засобів ознак алкогольного,
наркотичного чи іншого сп`яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, затвердженої
Наказом МВС України та Міністерства
охорони здоров`я України 09.09.2009 року
№400/666 (зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 6 жовтня 2009 року за
№931/16947), передбачена процедура
проведення огляду водіїв транспортних
засобів з метою виявлення ознак стану
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп`яніння та оформлення результатів
такого огляду, згідно якої огляду на
стан сп'яніння підлягають водії
транспортних

засобів, щодо яких в уповноваженої
особи Державтоінспекції МВС є

підстави вважати, що вони перебувають у
стані сп'яніння згідно з ознаками
такого стану. Серед ознак такого стану
може бути запах алкоголю з порожнини
рота та різка зміна забарвлення
шкірного покриву обличчя. В разі
наявності вищезазначених ознак,
уповноважена особа Державтоінспекції

МВС проводить огляд на стан сп'яніння
за допомогою спеціальних

технічних засобів, дозволених до
застосування МОЗ та

Держспоживстандартом (п.2.1 останньої
інструкції)

На підставі наведеного суд також не
знаходить підстав для визнання
протиправними дій відповідача
Шевченко Ю.Г. і в частині внесення в
протокол від 16.05.2010 року відомостей про
те, що позивач «з ознаками алкогольного
сп`яніння, різкий запах алкоголю з
порожнини рота, почервоніння очей».
Сама ж відмова від проходження
медичного огляду на стан сп`яніння в
установленому законом порядку за
пропозицією відповідача Шевченко Ю.Г.
позивачем в позовній заяві не
оспорюється. Доводи ж позивача щодо
неконституційності даної пропозиції,
піддання позивача медичним дослідам
без його згоди та намагання
відповідача «відвезти позивача до
свого знайомого лікаря-нарколога» за
адресою м. Київ, вул. С. Хохлових, 5, де, на
думку позивача, співробітники ДАІ
разом із наркологами підмінюють
аналізи, підробляють результати
досліджень і вимагають хабарі з водіїв,
суд вважає такими, що не заслуговують
на увагу.

В адміністративних справах щодо
протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб`єкта владних
повноважень обов`язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС
України)

За таких обставин, аналізуючи
викладене, суд приходить до висновку що
відповідачі довели безпідставність
позовних вимог ОСОБА_4 в частині
визнання незаконними дій відповідача
Шевченка Ю.Г. по складанню ним 16.05.2010
року протоколу про адміністративне
правопорушення серії АА №471914.

Щодо вимоги позивача визнати
незаконними дії відповідача Шевченка
Ю.Г. по вилученню в нього 16.05.2010 року
посвідчення водія серії НОМЕР_2, то суд
також не вбачає підстав для її
задоволення, оскільки ч.1 ст.265-1 КУпАП
прямо передбачено право працівника
відповідного підрозділу МВС України,
що забезпечує безпеку дорожнього руху,
в разі наявності підстав вважати, що
водієм вчинено порушення, за яке
відповідно до цього кодексу може бути
накладено адміністративне стягнення у
вигляді позбавлення права керування
транспортними засобами, тимчасово
вилучати посвідчення водія до набрання
законної сили постановою у справі про
адміністративне правопорушення. А
санкція статті, за якою було складено
протокол про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності,
передбачала такий вид стягнення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 254-256 КУпАП, ст. ст. 2, 6-10, 17, 171-2 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити
в повному обсязі.

Постанова остаточна та оскарженню не
підлягає.

Суддя
В.С. Кицюк