Справа № 826/14987/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 року 11:36
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., за участю секретаря
судового засідання Савченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
За позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
від позивача - ОСОБА_2;
від відповідача - Чайка М.О.
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, в якому просить суд: визнати
неправомірними дії Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві щодо відмови у державній
реєстрації прав власності на земельну
ділянку площею 0,0254 га, що розташована у
АДРЕСА_1 (кадастровий №72154015), та
квартиру №2 (загальною площею, 372 кв.м.,
житловою площею 134,9 кв.м.) у м. Києві по
АДРЕСА_1, а також зобов'язати
відповідача провести реєстрацію за
позивачем права власності на вказані
Свої вимоги обґрунтовує тим, що
посилання відповідача у рішенні від
23.01.2014 № 10216439 на частину 2 статті 5
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» є безпідставним,
оскільки позивачем надано всі
необхідні для проведення державної
реєстрації прав власності на земельну
ділянку та квартиру дозвільні
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02.10.2014 відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження у справі та
призначено справу до судового
розгляду.

У судовому засіданні 03.11.2014 позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали повністю з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні 03.11.2014 позовні вимоги не
визнала, просила у їх задоволенні
відмовити, стверджуючи про
правомірність відмови у проведенні
державної реєстрації прав вказаних
позивачем об'єктів, зазначаючи при
цьому, що позивачем при зверненні до
нього було надано документи, які
підтверджують введення в експлуатацію
виключно прибудови, а не всієї
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку із чим і встановлено
невідповідність заявлених позивачем
прав документам, що їх посвідчують.
Додатково зазначила, що позивач
взагалі не звертався до відповідача із
заявою про реєстрацію кв. № 2 АДРЕСА_1.

У судовому засіданні 03.11.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

20.01.2014 позивачем подано заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяження (щодо права власності) до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві на об'єкти
приватної власності: земельну ділянку
та житловий будинок у м. Києві по
АДРЕСА_1, № блоку/гар./кв. 1.

Дану заяву прийнято та зареєстровано
відповідачем у базі даних про
реєстрацію заяв і запитів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
20.01.2014 за реєстраційним номером 5020522.

Відповідно до наявної у справі копії
картки прийому заяви № 10080555, разом із
заявою позивачем було подано:
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 15.02.2000 №72-2-00399,
виданий Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна; договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
05.10.1999 №2436; договір купівлі-продажу від
05.10.1999 №2438 про придбання 1/3 частини
домоволодіння АДРЕСА_1; витяг з реєстру
прав власності на нерухоме майно від
17.01.2012 № 32886974, виданий Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна; технічний
паспорт НОМЕР_3, виданий 19.12.2008
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна;
повідомлення Солом'янської районної у
м. Києві державної адміністрації від
25.11.2013 № 108/06-Ж-1416; копію паспорта
громадянина України серії НОМЕР_4,
виданого 18.02.1997 Залізничним РУ ГУ МВС
України у м. Києві; копію довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера
від 14.01.1997 № НОМЕР_2.

23.01.2014 державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Шаманською А.С. винесено рішення від
№10216439 про відмову позивачу у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
зазначені у заяві від 20.01.2014 об'єкти у
зв'язку з недотриманням позивачем
вимог частини 2 статті 5 Закону № 1952-IV та
зокрема, виходячи з того, що подані ним
документи не відповідають вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови
у державній реєстрації прав власності
на земельну ділянку та квартиру
протиправними, позивач звернувся до
суду з даним позовом за захистом своїх
прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Положеннями частини 1 статті 331
Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності на нову
річ, яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації (частина 2
статті 331 Цивільного кодексу України).

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
врегульовано Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 1952-IV
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1952-IV
передбачено, що у Державному реєстрі
прав реєструються речові права та їх
обтяження на земельні ділянки, а також
на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення.

При цьому якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
проводиться після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку (частина 2
статті 5 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
№ 1952-IV державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам
(частина 4 статті 15 Закону № 1952-IV).

Згідно частини 13 статті 15 Закону № 1952-IV
порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Положеннями абзацу 8 частини 1 статті 16
Закону № 1952-IV встановлено, що у разі
виникнення, переходу або припинення
права власності на житловий будинок,
будівлю або споруду з одночасним
виникненням, переходом або припиненням
речових прав на земельну ділянку, на
якій вони розташовані, подається одна
заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень на такі об'єкти.

При цьому, одна заява подається лише у
разі, якщо права на житловий будинок,
будівлю, споруду та земельну ділянку,
на якій вони розташовані, реєструються
щодо однієї особи (абзац 9 частини 1
статті 16 Закону № 1952-IV).

Порядок здійснення кількох
реєстраційних дій по одній заяві про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень визначається Кабінетом
Міністрів України у Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (абзац 10 частини 1 статті 16
Закону № 1952-IV ).

Так, постановою Кабінету Міністрів
України від 22.06.2011 № 703 затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, що був
чинним на момент виникнення спірних
правовідносин (далі - Порядок №703), який
визначає процедуру проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
державна реєстрація прав), перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Згідно пункту 4 Порядку №703 у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, які розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду або їх окремі
частини, квартиру, житлове та нежитлове
приміщення.

При цьому у разі коли законодавством
встановлено вимогу щодо прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомого майна,
державна реєстрація права власності на
нього проводиться після прийняття
такого об'єкта в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

Водночас державна реєстрація права
власності на квартиру, житлове та
нежитлове приміщення проводиться
незалежно від того, чи зареєстроване
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду або їх окремі частини,
в яких вони розташовані (абзац 4 пункту
4 Порядку №703).

Так, заява про державну реєстрацію
подається щодо кожного об'єкта
нерухомого майна окремо. У разі коли
виникнення, перехід або припинення
права власності на житловий будинок,
будівлю або споруду відбувається
одночасно з виникненням, переходом або
припиненням у відповідної
заінтересованої особи речових прав на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані, подається одна заява про
державну реєстрацію щодо таких
об'єктів (абзац 2-3 пункту 7 Порядку №703).

Водночас положеннями абзацу 5 пункту 46
Порядку №703 встановлено, що для
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані чи
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього
Порядку, подає органові державної
реєстрації прав документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Згідно пункту 12 Порядку № 703 під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); повноважень заявника;
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; наявності обтяжень
прав на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 703 за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Рішення про відмову в державній
реєстрації прав та їх обтяжень згідно
пункту 23 Порядку №703 державний
реєстратор приймає виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

В свою чергу, положеннями пункту 4
частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV
визначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
позивачем згідно договорів
купівлі-продажу від 05.10.1999 №2436 та від
05.10.1999 №2438 придбано земельну ділянку
площею 0,0254 га та відповідно 1/3 частини
розташованого на ній домоволодіння №
1/9 по вул. Гайсинській у м. Києві.

Згідно пункту 1 договору від 05.10.1999 №2438
все домоволодіння складається з:
дерев'яного, обкладеного цеглою
житлового будинку - літера «А», житлова
площа якого становить 37,3 кв. м.;
вбиральні - літера «В»; гаража - літера
«Г»; огорожі - 1-3.

Як зазначено у позовній заяві, протягом
2006-2008 років мала місце здійснена
позивачем реконструкція придбаної
частини вказаного домоволодіння, у
тому числі, шляхом зведення прибудови,
в результаті чого утворилось дві
ізольовані квартири з окремими
виходами, що вбачається також із
наявного у справі плану земельної
ділянки та плану будинку (додатки 2.1 та
2.2 до технічного паспорта НОМЕР_3).

Разом з тим, судом встановлено, що 07.09.2007
на плані земельної ділянки вчинено
відмітку про наявність зведених
позивачем об'єктів самовільного
будівництва, а саме: житлової прибудови
площею 155,6 кв.м - літера «А1», житлової
прибудови площею 83,2 кв.м - літера «А2» та
підсобних приміщень - підвалу площею 81,6
кв.м - «під А1» та погребу площею 21,4 кв.м -
«під А1».

Водночас, як вбачається з запису від
19.12.2008, вчиненого на плані земельної
ділянки, актом від 14.11.2008, затвердженим
розпорядженням Солом'янської
райдержадміністрації м. Києва від
02.12.2008 №2011, наявним в матеріалах справи,
приміщення літера «А1», та підсобні
приміщення підвалу «під А1» та погребу
«під А1» прийнято в експлуатацію.

Разом з тим, доказів на підтвердження
введення в експлуатацію житлової
прибудови площею 83,2 кв.м - літера «А2» ні
відповідачу, ні суду позивачем не
надано.

Під час дослідження копії наявного у
справі журналу внутрішніх обмірів та
розрахунків площ приміщень будинку 1/9
літера «А» по вул. Гайсинській у м.
Києві судом встановлено, що такі
частини приміщення як: 1 - підсобне
приміщення площею 46,2 кв.м; 2- підсобне
приміщення площею 17,7 кв.м; 3 - коридор
площею 7,1 кв.м; 4 - кухня площею 18,5 кв.м; 5 -
душова площею 0,8 кв.м; 6 - вбиральня
площею 0,7 кв.м; 7 - підсобне приміщення
площею 17,3 кв.м; 8 - гараж площею 21,5 кв.м; 9 -
підсобне приміщення площею 1,5 кв.м; 10 -
підсобне приміщення площею 3,9 кв.м; 11 -
сходи площею 4,1 кв.м; 12 - коридор площею
2,2 кв.м; 13 - житлова кімната площею 20 кв.м;
14 - тамбур площею 2,4 кв.м; 15 - житлова
кімната площею 14,2 кв.м; 16житлова
кімната площею 26,8 кв.м; 17 - коридор
площею 20,6 кв.м; 18 - кухня площею 14,8 кв.м; 19
- санвузол площею 7,1 кв.м; 20 - сходи
площею 9,3 кв.м; 21 - коридор площею 8,5 кв.м;
22 - житлова кімната площею 30,7 кв.м; 23 -
житлова кімната площею 22,3 кв.м; 24 -
житлова кімната площею 20,9 кв.м; 25 -
санвузол площею 4,5 кв.м; 26 -
кухня-столова площею 28,4 кв.м,
знаходяться в квартирі №2, загальна
площа якої становить 372 кв.м.

При цьому з детального плану будинку
(додаток 2.2 до Плану земельної ділянки
садибного (індивідувального) житлового
будинку), зокрема, планів підвалу та 1-3
поверхів, вбачається, що квартирі №2 на
плані земельної ділянки (додаток 2.1)
відповідають приміщення, позначені
літерою "А1".

Однак у заяві від 20.01.2014 №5020522 в графі "№
блоку/гар./кв." відомостей про
місцезнаходження об'єкта нерухомого
майна позивачем зазначено цифру "1",
тобто квартиру №1, якій на плані
земельної ділянки (додаток 2.1)
відповідають приміщення житлової
прибудови, позначені літерою «А2», що,
як встановлено судом, в експлуатацію не
введені, а тому згідно з частиною 2
статті 5 Закону № 1952-IV державна
реєстрація прав на цей об'єкт може бути
проведеною лише після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Підставою для звернення до суду в
рамках даної справи є неправомірні, на
думку позивача, дії відповідача щодо
відмови у державній реєстрації прав
власності на квартиру №2 (загальною
площею 372 кв.м., житловою площею 134,9 кв.м.)
та земельну ділянку площею 0,0254 га
(кадастровий №72154015), що розташовані у м.
Києві по АДРЕСА_1.

Разом з тим, оскаржувана відмова
відповідача, викладена в рішенні від
23.01.2014 №10216439, стосується державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку та квартиру №1, про реєстрацію
права власності на яку відповідно і
звертався позивач із заявою від 20.01.2014.

При цьому доказів на підтвердження
факту звернення до відповідача з
вимогою проведення державної
реєстрації права власності на квартиру
№2 у м. Києві по АДРЕСА_1 та земельну
ділянку, на якій вона розташована, та
отримання відмови позивачем суду не
надано, й судом таких не встановлено, що
в свою чергу свідчить про фактичну
відсутність з боку відповідача
порушень прав, свобод та інтересів
позивача.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно частини 1 статі 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки під час судового
розгляду позивач не довів існування
факту порушення з боку відповідача
своїх прав, що стосуються проведення
державної реєстрації прав власності на
земельну ділянку та розташовану на ній
квартиру №2 за адресою: м. Київ, вул.
Гайсинська, 1/9, підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України.

Суддя
В.П.
Катющенко