Справа № 2а/1522/6556/11 (2а/1522/473/12)
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/800/16202/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Конюшка К.В.

Логвиненка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси на
постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 03 лютого 2012 року та
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси про
перерахунок пенсії,-

в с т а н
о в и л а :

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 03 лютого 2012 року,
частково зміненою постановою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року, позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано відповідача
виконати розрахунок пенсії ОСОБА_4 за
вимогами ч.ч.2,3 ст.27 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та сплатити різницю між
сплаченими і перерахованими розмірами
пенсії з 04 травня 2011 року. Зобов'язано
відповідача вилучити з розрахунку
страхового стажу позивачу період з
01.10.2000 року по 01.11.2001рік. Зобов'язано
відповідача при розрахунку пенсії
ОСОБА_4 взяти період її заробітних плат
з 01.02.1989 року по 01.02.1995 року у загальній
сумі 60 місяців та з 01.09.2007 року до 31.12.2008
року у загальній сумі 16 місяців, з якого
вилучи період з 01.02.1989 року по 01.06.1990
року у кількості 16 місяців. Зобов'язано
відповідача зарахувати до страхового
стажу позивача періоди з 16.06.1977 року по
11.08.1977 року, з 19.04.1981 року по 15.05.1981 року, з
17.03.1982 року по 17.05.1982 року та з 17.10.1984 року
по 05.11.1984 року. В задоволені решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанції,
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси
звернулось з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, 15.10.2010 року ОСОБА_4
звернулась до відповідача з заявою про
призначення пенсії, надала всі
документи і довідки про заробітну
плату та зазначила, щоб для розрахунку
її пенсії вибрали оптимальний період з
наданих довідок та розрахували їй
пенсію за нормами Закону України „Про
пенсійне забезпечення".

В січні 2010 року позивач отримала
роздруківку розрахунку пенсії, розмір
якої склав 432,62 грн., будучи незгодною із
вказаним розміром 23.09.2011 року
звернулася до відповідача з письмовою
скаргою, але відповідач своїми листами
№4503/Б-11 від 07.10.2011р. та № 4746/Б-11 від
27.10.2011р. відмовив у перерахунку.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій вказали, що
дії відповідача щодо відмови у
перерахунку пенсії ОСОБА_4 є
протиправними.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Під час звернення позивача за
призначенням пенсії до відповідача,
позивач просила розрахувати розмір її
пенсії за вимогами ч.2 ст.27 Закону
України № 1058-15, але відповідач
розрахував розмір пенсії позивача за
нормами ч.1 ст.27 цього Закону.

Згідно ч.2 ст.27 Закону України № 1058-15, за
бажанням застрахованої особи частина
розміру пенсії за віком за період
страхового стажу, набутого до дня
набрання чинності цим Законом, може
бути визначена відповідно до раніше
діючого законодавства, а частина
розміру пенсії за період страхового
стажу, набутого після набрання
чинності цим Законом, - відповідно до
цього Закону. Страховий стаж позивача
до прийняття вказаного Закону складає
26 років.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.40 Закону
України № 1058-15, за вибором особи, яка
звернулася за призначенням пенсії, з
періоду, за який враховується
заробітна плата (дохід) для обчислення
пенсії, виключаються періоди до 60
календарних місяців страхового стражу,
з урахуванням будь-яких періодів
незалежно від перерв, що включаються до
стразового стажу згідно з частиною
третьою статті 24 цього Закону, та
будь-якого періоду страхового стажу
підряд за умови, що зазначені періоди в
сумі складають не більш як 10 відсотків
тривалості страхового стажу,
врахованого в одинарному розмірі. Отже
право вибору періоду вилучення 10
відсотків страхового стажу належить
пенсіонерові.

Статтею 65 Закону України № 1788-12
визначено, що середньомісячний
заробіток для обчислення пенсії
береться за будь-які 60 календарних
місяців підряд протягом усієї трудової
діяльності незалежно від перерв у
роботі та за період роботи починаючи з
липня 2003 року до моменту звернення за
пенсією. Заробіток за період роботи до 1
липня 2003 року враховується на підставі
документів про нараховану заробітну
плату (виплати, дохід), виданих у
встановленому законодавством порядку,
а за період роботи починаючи з 1 липня
2003 року за даними персоніфікованого
обліку відомостей у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Відповідно до вимог ст.10 Закону України
„Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" право вибору пенсії
належить пенсіонеру.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що відповідач
повинен розрахувати пенсію позивача за
вимогами ч.2,3 ст.27 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням вимог абз.3,4
ч.1 ст.40 Закону № 1058-15 та ст.65 Закону №
17880-12, а не за вимогами ч.1 ст.27 Закону
України „Про загальнообовязкове
пенсійне страхування".

Крім того, при призначенні пенсії
позивачу, відповідач узяв в розрахунок
пенсії позивача періоди заробітних
плат, коли позивач виховувала
маленьких дітей та отримувала невелику
зарплату через постійні лікарняні
листи по догляду за дітьми, а повинен
був узяти за бажанням позивача період з
1989 року до 1995 року, та як за вимогами
чинного законодавства право вибору
належить пенсіонерові.

Також відповідач зарахував до
страхового стажу позивача період з
01.10.2000 року до 01.10.2001 року включно та,
всупереч вимогам чинного
законодавства, в розрахунку пенсії
позивача зазначив тринадцятьма нулями
коефіцієнти заробітних плат за цей
період, що призвело до зменшення
розміру пенсії позивача.

Відповідно до частини 2 статті 24 цього
Закону, страховий стаж обчислюється
територіальними органами Пенсійного
фонду відповідно до вимог цього Закону
за даними, що містяться в системі
персоніфікованого обліку, а за періоди
до впровадження системи
персоніфікованого обліку на підставі
документів та в порядку, визначеному
законодавством, що діяло до набрання
чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 цього Закону
визначено, що страховий стаж
обчислюється в місяцях. Неповний
місяць роботи, якщо застрахована особа
підлягала загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню або
брала добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, зараховується
до страхового стажу як повний місяць за
умови, що сума сплачених за цей місяць
страхових внесків є не меншою, ніж
мінімальний страховий внесок.

Таким чином, періоди, за який
роботодавцем не були сплачені страхові
внески, не зараховується до страхового
стажу, а отже зарахування відповідачем
цього періоду істотно вплинуло на
розмір пенсії позивача.

Разом з тим, вірним є висновок про
відмову у застосуванні відповідачем
при розрахунку розміру її пенсії
показника середньомісячної заробітної
плати штатного працівника в Україні за
2009 рік в розмірі 1650,43грн., а отже в цій
частині позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси - залишити
без задоволення, а постанову
Приморського районного суду м. Одеси
від 03 лютого 2012 року та постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: