Справа № 2а-/1970/1735/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року

Справа № 122596/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Яворського І.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року позивач - ОСОБА_1
звернувся з позовом до Міністерства
внутрішніх справ України, в якому
просить визнати дії посадових осіб
відповідача неправомірними та
зобов'язати негайно вирішити питання
щодо переміщення його по службі;
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити в користь ОСОБА_1 грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
за період з 1 січня 2010 року по день
постановлення судового рішення з
розрахунку посадового окладу за
останньою основною штатною посадою,
окладу за спеціальним званням,
надбавки за вислугу років та
додаткових видів грошового
забезпечення постійного характеру.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що згідно наказу
Міністерства внутнішніх справ України
від 04.07.2011 року № 845 о/с «По особовому
складу» ОСОБА_1 відряджено для
подальшого проходження служби по
Управлінню МВС України на Львівській
залізниці, який перебуває в
розпорядженні Управління МВС України
на залізничному транспорті. Оскільки в
даний час позивач ОСОБА_1 знаходиться в
розпорядженні Управління МВС України
на залізничному транспорті, тому
позовні вимоги про зобов'язання
Міністерства внутрішніх справ України
негайно вирішити питання щодо
переміщення по службі майора міліції
ОСОБА_1 безпідставні, так як виконані
прийняттям наказу Міністерства
внутнішніх справ України від 04.07.2011
року № 845 о/с «По особовому складу».

Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 перебуває
в розпорядженні Управління МВС України
на залізничному транспорті, не надав
суду жодного належного і допустимого
доказу про перебування в трудових
відносинах з МВС України, тому вимога
про зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити йому грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
з 1 січня 2010 року з розрахунку
посадового окладу за останньою
основною штатною посадою, окладу за
спеціальним званням, надбавки за
вислугу років та додаткових видів
грошового забезпечення постійного
характеру, до задоволення не підлягає.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, винесеною із порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповним з'ясуванням обставин
справи, невідповідністю висновків суду
обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив її,
подавши апеляційну скаргу в якій
просить скасувати постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2011
року та прийняти нову постанову, якою
повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що
твердження суду про те, шо ОСОБА_1
знаходився в розпорядженні Управління
МВС України на залізничному транспорті
не відповідає дійсності. Видання
наказу МВС України № 448о/с від 16.10.2009
року не вирішило питання про подальше
проходження ним служби, вказаним
наказом в розпорядження відповідного
орану його зараховано не було, а також
не вирішено питання про виплату йому
грошового забезпечення з 2 лютого по 16
жовтня 2009 року і в подальшому по
теперішній час за час вимушеного
прогулу.

Апелянт вважає, що в результаті такої
бездіяльності МВС України він був
позбавлений з 2 лютого 2009 року по даний
час свого конституційного права на
працю та своєчасне отримання
винагороди за працю.

Також апелянт зазначає, що твердження
суду про те, що МВС України по справі є
неналежним відповідачем, не відповідає
дійсності. Так як наказу про
зарахування його в період часу із 16.10.2009
року в розпорядження Управління МВС
України на залізничному транспорті
немає, суду такий наказ відповідачем не
наданий.

Крім того, при винесенні постанови
судом першої інстанції не було взято до
уваги того, що Управління МВС України
на залізничному транспорті фактично
вже ліквідовано, свою діяльність
припинило, штатної чисельності не має,
управління не фінансується, всі
розрахункові рахунки закрито, печатки
та штампи здано, ліквідаційний баланс
також вже затверджений Міністром
внутрішніх справ, ліквідаційна комісія
припинила свою діяльність, всі
документи здано в архів МВС України.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому суд апеляційної
інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1
ст.197 КАС України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 1 ст.18 Закону України
«Про міліцію» порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту 40 «в» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня
1991 року № 114, при здійсненні
організаційно-штатних заходів особи
начальницького складу можуть
зараховуватися в розпорядження органу
внутрішніх справ на строк не більше 15
діб.

У виняткових випадках, пов'язаних з
особливими обставинами, перебування в
розпорядженні органу внутрішніх справ
понад 15 діб, але не більше двох місяців,
допускається з дозволу Міністра
внутрішніх справ УРСР. До цього строку
не зараховуються періоди перебування в
установлених цим Положенням
відпустках (крім відпусток по
вагітності, родах і догляду за дитиною),
на лікуванні (обстеженні) у лікувальних
закладах.

Наказом МВС України №220 від 15.05.2009 року
«Про реорганізацію підрозділів
транспортної міліції» управління МВС
України на залізничному транспорті
ліквідовані, лінійні управління на
залізницях реорганізовані у
відповідні управління МВС України на
залізницях.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що майор міліції
ОСОБА_1 з серпня 1996 року проходив службу
в органах Міністерства внутрішніх
справ України на різних посадах
молодшого та середнього офіцерського
складу в територіальних органах
внутрішніх справ.

У період з квітня 2005 року по серпень 2008
року ОСОБА_1 проходив службу увідділі
по боротьбі з організованою
злочинністю Управління МВС України на
залізничному транспорті на Львівській
залізниці.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України №172 від 11.04.2008 року прийнято
рішення про ліквідацію підрозділів по
боротьбі з організованою злочинністю в
органах транспортної міліції, Наказом
МВС №264 дск від 06.06.2008 року «Про
реорганізаційно-штатні зміни в
підрозділах по боротьбі з
організованолю злочинністю МВС
України» Управління по боротьбі з
організованою злочинністю в УМВС на
залізничноиму транспорті було
ліквідовано, а його працівники
переведені для проходження служби в
інші територіальні органи внутрішніх
спав або залишені у розпорядженні УМВС
на залізничному транспорті. З 5 серпня
2008 року ОСОБА_1 зарахованитй у
розпорядження УМВСЗТ (наказ УМВСЗТ
№177о/с від 08.12.2008 рокук).

Наказом по Управлінню МВС України на
залізничному транспорті № 22 о/с від
11.03.2009 року його було призначено на
посаду начальника сектору дізнання
лінійного управління на Одеській
залізниці Управління з 9 лютого 2009 року.

Однак, згідно наказу Міністерства
внутрішніх справ України за №448 о/с від
16 жовтня 2009 року відмінено пункт наказу
Управління МВС України на залізничному
транспорті від 11.03.2009 року № 22 о/с в
частині призначення майора міліції
ОСОБА_1 на посаду начальника сектору
дізнання лінійного управління на
Одеській залізниці Управління МВС
України на залізничному транспорті.

16.09.2010 року, 14.12.2010 року, 22.04.2011 року
ОСОБА_1 неодноразово звертався з
рапортами до Міністра внутрішніх справ
України по питанню подальшого
проходження служби в органах
внутрішніх справ та отримував
відповіді 22.01.2010 року № 23/с-104, від 10.11.2010
року № 23/С- 71 про те, що приймаються
заходи щодо можливості його подальшого
проходження служби.

Згідно наказу Міністерства внутрішніх
справ України №845 о/с від 04.07.2011 року
ОСОБА_1 відряджено для подальшого
проходження служби по Управлінню МВС
України на Львівській залізниці і того
ж дня, на підставі п.п. «ж» п.64 Положення
про проходження служби рядовим
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (наказ №89о/с ) його
звільнено з посади за власним бажанням.
Тобто, позивач проходив службу в УМВС
України на залізничному транспорті та
отримував грошове забезпечення за
місцем служби

На думку апеляційного суду, суд першої
інстанції прийцшов до вірного висновку
про те, що оскільки ОСОБА_1 перебував у
розпорядженні Управління МВС України
на залізничному транспорті, позовні
вимоги до Міністерства внутрішніх
справ України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
нарахувати та виплатити йому грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
з 1 січня 2010 року з розрахунку
посадового окладу за останньою
основною штатною посадою, окладу за
спеціальним званням, надбавки за
вислугу років та додаткових видів
грошового забезпечення постійного
характеру не підлягають до
задоволення.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
правомірно відмовлено позивачу у
задоволенні позовних вимог до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, а
доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2011
року у справі №2-а/1970/1735/11 за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх
справ України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

І.О. Яворський