Справа № 338/1212/14-а
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Справа №
876/9079/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області на
постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 10
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій протиправними -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області, в якому
просила визнати протиправними дії
відповідача та зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області зарахувати
в пільговому обчисленні період роботи
з 05.02.1986 року по 01.12.1994 року, як трудовий
стаж вироблений в районах Крайньої
Півночі.

Постановою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 10
вересня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії відповідача.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Богородчанському
районі Івано-Франківської області
провести перерахунок пенсії ОСОБА_1
зарахувавши в пільговому обчисленні
період роботи з 05.02.1986 року по 04.02.1997
року, як трудовий стаж, зароблених в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі та в районах Крайньої
Півночі, зарахувавши один рік роботи за
один рік шість місяців. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області зробити
перерахунок пенсії, що виплачується
ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу
з 11.02.2014 року.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, зазначену постанову
оскаржило Управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області, яке
просить суд апеляційної інстанції
скасувати рішення Богородчанського
районного суду Івано-Франківської
області від 10.09.2014 року та в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані
тим, що рішення суду першої інстанції
постановлене з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та суттєвим порушенням норм
процесуального права з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, що є підставою для
скасування оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
скарги в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно статті 46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Законодавство про пенсійне
забезпечення базується на Конституції
України, складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», закону про
недержавне пенсійне забезпечення,
законів, якими встановлюються умови
пенсійного забезпечення, відмінні від
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення,
міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України
(далі - закони про пенсійне
забезпечення), а також інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до законів про пенсійне
забезпечення, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в
Україні.

Якщо міжнародним договором України,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством України про пенсійне
забезпечення, то застосовуються норми
міжнародного договору.

Статтею 5 Угоди «Про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення» від 13 березня
1992 року, яка Україною підписана,
встановлено, що вона розповсюджує дію
угоди на пенсійне забезпечення
громадян, які встановлені чи будуть
установлені законодавством
держави-учасниць угоди.

Статтею 3 тимчасової Угоди між Урядом
України та Урядом Російської Федерації
про гарантії прав громадян, які
працювали в районах Крайньої Півночі,
та в місцевостях, які прирівняні до
даних районів, в галузі пенсійного
забезпечення від 19 січня 1993 року,
дозволено обчислювати стаж за
нормами Закону Російської
Федерації «Про державні гарантії і
компенсації для осіб, працюючих і
проживаючих в районах Крайньої Півночі
та прирівняних місцевостях» від 19
лютого 1993 року яким дозволено
застосовувати пільгу про обчислення
стажу незалежно від факту наявності
строкового трудового договору, тим
самим на рівні міжнародних угод
укладених між Україною та Росією
встановлено, що на території України
гарантується пенсійне забезпечення
громадян, які працювали на території
Росії в районах Крайньої Півночі та
прирівняних до них місцевостях, і при
цьому обов'язково визначено, що
обчислення стажу здійснюється
незалежно від факту наявності
строкового трудового договору.

Відповідно до пункту 5 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» період роботи
до 1 січня 1991 року в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі колишнього
Союзу РСР, а також на острові
Шпіцберген зараховується до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
до 1 січня 1991 року.

Згідно з пунктом «д» статті 5 Указу
Президії Верховної Ради СРСР «Про
упорядкування пільг для осіб, що
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» від 10 лютого 1960 року
працівникам, що переводяться,
направляються або запрошуються на
роботу в райони Крайньої Півночі і в
місцевості, прирівняні до районів
Крайньої Півночі, з інших місцевостей
країни, за умови укладення ними
трудових договорів про роботу в цих
районах строком на п'ять років, а на
островах Північного Льодовитого
океану - два роки, надається додатково
пільга зараховувати один рік роботи в
районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, за один рік і шість
місяців роботи при численні стажу, що
надає право на отримання пенсії через
старість і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради
СРСР «Про розширення пільг на осіб, що
працюють у районах Крайньої Півночі і у
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» від 26 вересня 1967 року
№ 1908-VII передбачено скоротити
тривалість трудового договору, що дає
право на отримання пільг, передбачених
статтею 5 Указу Президії Верховної Ради
СРСР від 10 лютого 1960 року «Про
упорядкування пільг для осіб, що
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі», з п'яти до трьох
років. Надавати зазначені пільги
особам, які прибули в ці райони і
місцевості з власної ініціативи, за
умови укладення ними трудових
договорів на строк три роки, а на
островах Північного Льодовитого
океану - два роки.

Відповідно до частини 2 пункту 2
Інструкції про порядок надання пільг
особам, які працюють в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, затвердженої
постановою Державного комітету Ради
Міністрів СРСР з питань праці і
заробітної плати Президії Всесоюзної
Центральної Ради професійних спілок
від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, пільги,
передбачені статтею 5 Указу від 10
лютого 1960 р. та статтею 3 Указу від 26
вересня 1967 р., надаються додатково
працівникам, які прибули на роботу в
райони Крайньої Півночі і в місцевості,
прирівняні до районів Крайньої
Півночі, з інших місцевостей країни
(включаючи осіб, які прибули з власної
ініціативи), при умові укладення ними
трудових договорів, про роботу в цих
районах і місцевостях на строк три
роки, а на островах Північного
Льодовитого океану - два роки.

Пунктом 1 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 серпня 1993 року № 637 (далі -
Порядок), передбачено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка.

Відповідно до Інструкції про порядок
надання пільг особам, які працюють у
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі затвердженої
постановою Держкомпраці і Президії
ВЦРПС № 530/п-28 від 16 грудня 1967 року
період роботи у зазначених місцевостях
зараховувався до загального трудового
стажу у наступному порядку: за період з
01 березня 1960 року - один рік роботи
зараховувався за один рік і 6 місяців;
за період з 01 серпня 1945 року до 01
березня 1960 року один рік роботи
зараховувався за два роки, якщо
робітник мав право на пільги у
відповідності з Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945
року. Пільгове обчислення трудового
стажу відповідно до зазначених Указів
поширювалось лише на робітників, які
уклали письмові трудові договори про
роботу на Крайній Півночі та
прирівняних місцевостях, на підставі
документів (трудової книжки, довідки),
які б стверджували право на пільги.
Таким документом був і письмовий
договір, який укладався із робітниками
і службовцями, що прибували для
роботи на Крайню Північ.

Таким чином, законодавство визначає
достатнім надання одного з цих
документів: «трудової книжки, або
письмового трудового договору чи
довідки, де був зазначений період такої
роботи». Для здійснення пільгового
обчислення стажу роботи надання
письмового договору не є обов'язковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення
трудового договору оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Постановою управління Пенсійного
фонду України від 25 листопада 2005 року №
2 затверджено новий порядок подання та
оформлення документів для призначення
перерахунку пенсій відповідно до
якого, за період роботи до 1 січня 1991 р.
на Крайній Півночі чи місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі колишнього Союзу РСР, а також
на острові Шпіцберген надаються
договори або інші документи, що
підтверджують право працівника пільги,
передбачені для осіб, які працювали в
районах Крайньої Півночі чи
місцевостях прирівняних до районів
Крайньої Півночі.

Згідно з трудовою книжкою,
позивачка працювала з 05.02.1986 року по
01.12.1994 року в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі.

Даний факт підтверджується
довідкою №10-1034 від 04.08.2014 року виданий
ПАТ «Укранафта», в якій зазначається
те, що ОСОБА_1 працювала в
Івано-Франківському управлінні
бурових робіт з 05.02.1986 року по 01.12.1994
року - робота вахтово-експедиційним
методом в районах Крайньої
Півночі(Ямало-Ненецький автономний
округ Тюменської області).

Відмова УПФУ в м.Калуші та Калуському
районі мотивована тим, що при
переведенні розмір пенсії зменшується,
а тому здійснення перерахунку є
недоцільним. Крім того, ОСОБА_3 не
подано документи, що підтверджують
набуття не менше 24 місяців страхового
стажу після призначення (попереднього
перерахунку) пенсії.

Відповідно до ст.45 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
переведення з одного виду пенсії на
інший здійснюється з дня подання заяви
на підставі документів про
страховий стаж, заробітну плату
(дохід) та інших документів, що
знаходяться на час переведення з
одного виду пенсії на інший в
пенсійній справі, а також додаткових
документів, одержаних органами
Пенсійного фонду.

Як вбачається з матеріалів
пенсійної справи трудовий стаж ОСОБА_3
становить 21 рік 9 місяців 26 днів, в тому
числі період роботи з вересня 1990 року
по березень 1995 року.

З копії трудової книжки та копії
архівних довідок колегією суддів
досліджено, що ОСОБА_3 в період з 01.08.2003
року по 31.12.2013 року працював на
підприємствах розташованих на
території Російської Федерації.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що ОСОБА_1 має право на перерахунок
її трудового стажу з врахуванням
пільгового обчислення за період роботи
позивача у місцевостях, прирівняних до
Крайньої Півночі.

У відповідності до ст.200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини справи, а судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судв,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 10
вересня 2014 року в справі № 338/1212/14-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська