Справа № 2а-2/10/1770
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/3392/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Блажівської Н.Є.

Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року по справі № 2а-2/10/1770 за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Дубенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Дубенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 10.12.2009 року №
/6, яким визначено податкове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 7042,13 грн. та №
/0, яким визначено податкове
зобов'язання по єдиному податку в сумі
1800,00 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2010
року у даній справі позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року скасовано постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 06
квітня 2010 року та прийнято нове рішення
про відмову у задоволенні позову з
мотивів безпідставності заявлених
вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 грудня 2013 року як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та залишити без змін постанову суду
першої інстанції, оскільки скаржник
вважає її такою, що прийнята з
правильним застосуванням норм чинного
законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що Дубенською ОДПІ
проведено документальну планову
перевірку дотримання позивачем вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем ст.13, пп. «б» п.1 ст.14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» № 13-92
від 26.12.1992 року, пп.9.12.1 п.9.12 ст.9, п.7.1 ст.7,
пп.8.1.3 п.8.1 ст.8 Закону України від 22
травня 2003 року № 889-IV «Про податок з
доходів фізичних осіб» (далі - Закон №
889-IV), абз.2 та 3 ст.2 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єкта малого підприємництва» № 727/98
від 03.07.1998 року (далі - Указ).

На підставі висновків перевірки
відповідачем прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що позивач здійснював підприємницьку
діяльність, яка не зазначена у
свідоцтві про сплату єдиного податку,
що в результаті призвело до заниження
єдиного податку і є підставою для
оподаткування на загальних підставах
доходів позивача від цих видів
діяльності.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Указу спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

За змістом абз. 3 п. 2 Указу у разі, коли
фізична особа - суб'єкт малого
підприємництва здійснює кілька видів
підприємницької діяльності, для яких
установлено різні ставки єдиного
податку, нею придбавається одне
свідоцтво і сплачується єдиний
податок, що не перевищує встановленої
максимальної ставки.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 2
Указу доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Вичерпний перелік умов, дотримання
яких є необхідним для застосування
спрощеної системи оподаткування,
встановлені пунктом 1 Указу. Ці умови не
обмежують суб'єкта малого
підприємництва у виборі здійснюваних
ним видів діяльності лише тими, що
зазначені у свідоцтві про сплату
єдиного податку чи в будь-якому іншому
документі.

Отже, суб'єкт малого підприємництва має
право займатися будь-якими видами
підприємницької діяльності, за
винятком тих, що не можуть
здійснюватися з використанням
спрощеної системи оподаткування в силу
прямої законодавчої заборони.

За таких обставин, режим оподаткування
єдиним податком поширюється на всі
доходи суб'єкта малого підприємництва,
що обрав спрощену систему
оподаткування, незалежно від видів
підприємницької діяльності, від яких
ці доходи одержані.

Враховуючи наведене, норми Указу
поширюються на всі доходи суб'єкта
спрощеної системи оподаткування,
отримані ним як виручка від реалізації
товарів, робіт, послуг у межах усіх
видів здійснюваної ним
підприємницької діяльності.

За таких обставин, місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності задоволення позовних
вимог, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права
до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року скасувати та залишити в силі
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2010
року по справі № 2а-2/10/1770.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може
бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБлажівська Н.Є. підписРибченко
А.О.