Справа № 205/5284/14-а
Суддя: Мовчан Д. В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 205/5284/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі: головуючого
судді Мовчан Д.В. розглянувши в
порядку письмового провадження справу
адміністративної юрисдикції за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
адміністративної комісії виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради, про визнання дій неправомірними
та скасування постанови по справі про
адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
вищеназваним позовом про скасування
постанови по справі про
адміністративне правопорушення № 365
від 11.06.2014 року, винесену
адміністративною комісією виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради, відповідно до якої на неї,
позивача, було накладено штраф у
розмірі 1 360 (одна тисяча триста
шістдесят) грн. 00 коп., за порушення
«Тимчасових правил благоустрою
території м. Дніпропетровська», за що
передбачена відповідальність ст.152
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (далі -КупАП).

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що вказана постанова
є необґрунтованою, а сама постанова не
відповідає вимогам процесуального
законодавства, винесена без урахування
фактичних обставин справи, у зв'язку з
чим така постанова підлягає
скасуванню, у зв'язку із відсутністю у
його діях адміністративного
правопорушення.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, надала суду письмову заяву, в
якій позовні вимоги підтримує в
повному обсязі, просить позов
задовольнити (а.с.29).

Представник відповідача
адміністративної комісії виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради у судове засідання не з'явився,
про день та час розгляду справи
повідомлялися належним чином, про що
свідчить підпис секретаря
адміністративної комісії в
повідомленні про вручення судової
повістки (а.с.28), про причини неявки в
судове засідання не повідомили, ніяких
письмових заяв чи клопотань до суду не
надходило.

У відповідності до ч. 6. ст. 128 КАС
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому
засіданні, визначених цією статтею,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності
потреби заслухати свідка чи експерта.
Тому суд ухвалив розглянути справу за
відсутністю сторін в порядку
письмового провадження на підставі
матеріалів справи.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, знаходить
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що
адміністративною комісією виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради, було винесено постанову по справі
про адміністративне правопорушення за
№ 365 від 11.06.2014 року, відповідно до якої
на позивача - ОСОБА_1 було накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 1 360 (одна тисяча триста
шістдесят) грн. 00 коп. за скоєння
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 152 КУпАП.

Зазначена постанова у справі про
адміністративне правопорушення, як
правовий акт індивідуальної дії,
перевірялась судом на предмет
дотримання суб'єктом владних
повноважень принципів правомірності
адміністративної поведінки, а саме: чи
прийнято рішення обґрунтовано, тобто з
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо.

Відповідно до п. 9 КУпАП України
адміністративним правопорушенням
(проступком) визначається протиправна,
винна (умисна або необережна) дія чи
бездіяльність, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність.

Статтею 152 КУпАП передбачена
адміністративна відповідальність за
порушення державних стандартів, норм і
правил у сфері благоустрою населених
пунктів, правил благоустрою територій
населених пунктів.

З аналізу вказаної норми вбачається, що
об'єктивна сторона правопорушення,
передбаченого диспозицією даної
статті, полягає у порушенні правил
благоустрою територій міст та інших
населених пунктів, а також
недодержанні правил щодо забезпечення
чистоти і порядку в містах та інших
населених пунктах.

Правові, економічні, екологічні,
соціальні та організаційні засади
благоустрою населених пунктів і
спрямований на створення умов,
сприятливих для життєдіяльності
людини визначені у Закону України «Про
благоустрій населених пунктів».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону
рішення місцевих органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування щодо благоустрою
території певного населеного пункту
є обов'язковим для виконання
розміщеними на цій території
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами, які на
ній проживають. Відповідно до ст. 34
Закону Правила благоустрою території
населеного пункту (далі - Правила) -
нормативно-правовий акт, яким
установлюються вимоги щодо
благоустрою території населеного
пункту.

Разом з цим, в оскаржуваній постанові
про адміністративне правопорушення не
зазначено, який саме пункт правил
благоустрою міста Дніпропетровська
(відповідну правову норму) порушив або
не виконав позивач.

Суд зауважує, що статтею 18 ч. 2 п. 1 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» (далі - Закон) передбачено, що
підприємства, установи та організації
у сфері благоустрою населених пунктів
зобов'язані: утримувати в належному
стані об'єкти благоустрою (їх частини),
що перебувають у їх власності або
користуванні, а також визначену
правилами благоустрою території
населеного пункту прилеглу до цих
об'єктів територію.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону до
об'єктів благоустрою населених пунктів
належать: території підприємств,
установ, організацій та закріплені за
ними території на умовах договору.

Згідно ч. 3 ст. 24 вказаного Закону
підприємства, установи, організації,
які розміщуються на території об'єкта
благоустрою, можуть утримувати
закріплену за ними територію або
брати пайову участь в утриманні цього
об'єкта відповідно до частини
четвертої статті 15 цього Закону.

З аналізу вказаних норм матеріального
закону вбачається, що утримання
закріпленої території відбувається
або у спосіб укладання договору на
утримання закріпленої території або у
спосіб укладання договору про пайову
участь в утриманні цього такої
території.

З наведеного вбачається, що в даному
випадку на позивача не може бути
покладений обов'язок щодо організації
заходів прибиранні прибудинкової
території будинку АДРЕСА_1, адже
договір на утримання такої закріпленої
території у встановленому законом
порядку із магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1»
або власником нежитлового приміщення,
що розташоване у будинку АДРЕСА_1 не
укладався. Навпаки, із матеріалів
справи вбачається, що між власником
такого нежитлового приміщення та
Комунальним виробничим підприємством
Кіровського району м.
Дніпропетровська, як виконавцем, було
укладено відповідний договір про
дольову участь в утриманні будинків і
споруд та прибудинкової території № 89
від 01.04.2014 року.

Однак зазначені вимоги матеріального
закону та фактичні обставини справи
адміністративна комісія виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради, при ухвалені постанови по справі
про адміністративне правопорушення за
№ 365 від 11.06.2014 року не врахувала.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі
про адміністративне правопорушення є
будь-які фактичні дані, на основі яких у
визначеному законом порядку орган
(посадова особа) встановлює наявність
чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в
його вчиненні та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Суд вважає, що вказані приписи
адміністративного законодавства
відповідачем також виконані не були,
адже маючи перед прийняттям постанови
у справі про адміністративне
правопорушення, наявні заперечення
відповідача з приводу притягнення його
до адміністративної відповідальності
з мотивів відсутності події
адміністративного правопорушення,
вказаний суб'єкт владних повноважень
повинен був, використовуючи свої
повноваження, зібрати докази, які б
спростували доводи позивача, але
посилання на такі докази вказана
постанова не містить.

Однак на пропозицію суду будь-яких
доказів в підтвердження вини позивача
у скоєнні адміністративного проступку
відповідачем не надано.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями
провадження в справах про
адміністративне правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точності відповідності
з законом. Ст.7 Кодексу України про
адміністративне правопорушення
передбачає, що ніхто не може бути
підданий заходу впливу у зв'язку з
адміністративним правопорушенням
інакше, як на підставах і в порядку,
встановлених законом. При цьому,
провадження в справах про
адміністративне правопорушення
здійснюється на основі суворого
додержання законів. Відповідно до
вимог процесуального закону, докази
мають бути належними та допустимими.
Допустимими є ті докази, які зібрані у
відповідності до закону, компетентними
органами та в установленому порядку, а
належними - якщо вони підтверджують
факт даного адміністративного
проступку.

Таким чином спірна постанова винесена
відповідачем з порушенням вказаних
вимог КупАП та без достатніх на те
підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 162 КАС
України при вирішенні справи по суті
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково.

Відповідно до змісту ст. 288 КУпАП
оскарження постанови по справі про
адміністративне правопорушення
здійснюється у порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України , з особливостями,
встановленими КУпАП. Відповідно до
приписів ст. 293 КУпАП в разі оскарження
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності
орган (посадова особа) при перевірці
законності та обґрунтованості
винесеної постанови може прийняти
рішення про скасування постанови і
закриття справи.

Підстав для відмови у задоволенні
адміністративного позову судом не
встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позивача було притягнуто суб'єктом
владних повноважень до
адміністративної відповідальності
передбаченої ст. 152 КУпАП без належних
на те правових підстав, за результатом
неповного та не всебічного з'ясування
обставин справи.

Таким чином, суд приходить до висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 і необхідності
скасування постанови по справі про
адміністративне правопорушення серії
№ 365 від 11 червня 2014 про притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності, передбаченої ст. 152
КУпАП, а також про закриття провадження
в адміністративній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
152, 247, 278, 280, 287-289, 293 КУпАП, ст. ст. 4,6,9,11,70,
71,104, 158-163, 167 КАС України суд, -

П О С Т
А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити.

2. Постанову адміністративної
комісії виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради у
справі про адміністративне
правопорушення № 365 від 11.06.2014 року про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст. 152 КУпАП та накладення на неї
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 1 360 (одна тисяча триста
шістдесят) грн. 00 коп. - скасувати.

3. Провадження у адміністративній
справі про вчинення ОСОБА_1
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 152 КУпАП, 11.06.2014 року, -
закрити.

Відповідно до ч.2 ст. 171-2 КАСУ рішення
місцевого загального суду як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Суддя:
Д. В. Мовчан