Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року
м. Київ К/800/36123/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Винокурова К.С.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Марганецького районного
суду Дніпропетровської області від 30
жовтня 2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці
Дніпропетровської області про
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці
Дніпропетровської області про
визнання дій по виплаті йому
щомісячних страхових платежів за
період з 01.01.2004р. по 01.02.2013р. у меншому
розмірі, ніж це передбачено законом
протиправними; зобов'язання здійснити
позивачу виплату заборгованості по
щомісячних страхових платежах за
період з 01.01.2004р. по 01.02.2013р. в сумі
107857,00грн.; зобов'язання відповідача з
01.02.2013р. нараховувати та виплачувати
йому щомісячні страхові виплати в
розмірі, встановленому ст.1197
Цивільного кодексу України, до зміни
обставин, що тягнуть перерахунок
страхових виплат.

Постановою Марганецького районного
суду Дніпропетровської області від
30.10.2013р. позов задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12.06.2014р. постанову суду першої
інстанції скасовано й провадження у
справі закрито.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просив рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, а рішення суду
першої інстанції змінити, зобов'язавши
відповідача здійснити позивачу з
01.01.2004р. перерахунок щомісячних
страхових виплат, виходячи з
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, та здійснювати в
подальшому перерахунок вказаних
виплат при кожній зміні розміру
заробітної плати, встановленого
Законом України «Про Державний
бюджет».

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вже вказувалось в цій ухвалі,
позивачем подано касаційну скаргу,
зокрема, на постанову Марганецького
районного суду Дніпропетровської
області від 30.10.2013р.

Проте, враховуючи приписи п.2 ч.5 ст.214
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), відповідно
до яких суддя-доповідач відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо справа не переглядалася в
апеляційному порядку, зважаючи на те,
що постанова Марганецького районного
суду Дніпропетровської області від
30.10.2013р. не переглядалась по суті в
апеляційному порядку, але ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 05.08.2014р. було відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на вищевказане судове рішення,
судова колегія приходить до висновку,
що касаційне провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Марганецького районного суду
Дніпропетровської області від 30.10.2013р.
підлягає закриттю, як помилково
відкрите.

Що ж до касаційної скарги на ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року, то слід вказати таке.

Як встановлено судом, під час виконання
своїх трудових обов'язків ОСОБА_4
отримав виробничу травму й висновком
МСЕК від 12.12.2006р. йому встановлено
втрату працездатності 65% та визнано
інвалідом 3 групи, в зв'язку з чим
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" позивачу призначено
страхові виплати.

При цьому, при призначенні йому таких
виплат середній заробіток було
визначено, виходячи із заробітної
плати, яку він отримував на час
нещасного випадку.

В лютому 2013 року позивач звернувся до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці
Дніпропетровської області з заявою про
проведення перерахунку та виплати
щомісячних страхових виплат в розмірі,
встановленому ст.1197 Цивільного кодексу
України, проте отримав відмову.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
застосуванню до спірних правовідносин
підлягають положення Законів України
«Про Державний бюджет України» та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» з врахуванням
приписів ст.1197 Цивільного кодексу
України.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та закриваючи провадження у
справі, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що спірні
правовідносини є цивільно-правовими й
даний спір повинен розглядатись в
порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
за необхідне вказати на таке.

За приписами частини 2 статті 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3
КАС України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - це орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень (п.7 ч.1 вказаної статті).

Отже, за змістом вказаної статті у
публічно-правовому спорі, як правило,
хоча б однією стороною є орган
виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, у тому числі
на виконання делегованих повноважень.

При цьому, спір набуває ознак
публічно-правового за умов не лише
наявності серед суб'єктів спору
публічного органу чи посадової особи, а
й здійснення ним (ними) у цих відносинах
владних управлінських функцій, тобто
їх діяльності, спрямованої на
виконання покладених на них
Конституцією чи законами України
завдань.

Частиною 2 статті 4 КАС України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до приписів статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

За змістом частини 1 статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" страхування від
нещасного випадку здійснює Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків - некомерційна самоврядна
організація, що діє на підставі
статуту, який затверджується її
правлінням, а відповідно до частини 1
статті 18 цього ж Закону виконавча
дирекція Фонду соціального
страхування від нещасних випадків є
постійно діючим виконавчим органом
правління Фонду.

Статтею 14 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
страхові фонди є органами, які
здійснюють керівництво та управління
окремими видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
провадять збір та акумуляцію страхових
внесків, контроль за використанням
коштів, забезпечують фінансування
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та
здійснюють інші функції згідно з
затвердженими статутами.

Відповідно до приписів статті 35 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків розглядає справи про страхові
виплати.

Спір у даній справі виник з приводу
реалізації компетенції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у сфері управління
та стосовно виконання покладених на
нього обов'язків.

Враховуючи, що в даному випадку
оскаржуються дії органу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці
Дніпропетровської області з приводу
перерахунку страхових виплат
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", то такий спір належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

За таких обставин ухвала суду
апеляційної інстанції про закриття
провадження у справі підлягає
скасуванню з направленням справи до
апеляційного суду для продовження
розгляду.

Керуючись статтями 210, 214, 220, 222, 223, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Касаційне провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Марганецького районного суду
Дніпропетровської області від 30.10.2013р.
закрити.

Ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12.06.2014р. скасувати, а справу
направити до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.