Справа № 814/2453/14
Суддя: Єнтіна А. П.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

28 жовтня 2014 року
справа № 814/2453/14

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Єнтіна А.П.,
розглянув в письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Юженергобуд", Промислова
зона а/с 62, м.
Южноукраїнськ,Миколаївська область,55000

доЮжноукраїнської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, вул. Енергобудівників, 5, м.
Южноукраїнськ, Миколаївська
область,55002

проскасування податкового
повідомлення - рішення від 08.07.2014р. №
, В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
"Юженергобуд" (далі - позивач)
звернулось з адміністративним позовом
до Южноукраїнської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області (далі - відповідач) з вимогою
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 08.07.2014р.
№19, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ в сумі 582042,00грн., у
тому числі за основним платежем
388028,00грн. та за штрафними санкціями
194014грн. (а.с.21).

Відповідач, про дату, час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином, у судове засідання не
з'явився але надав суду письмові
заперечення проти позову (а.с.172-173).

Представник позивача надав суду
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Відповідно до ст.122 та ст.128 КАС України
справа розглядається в порядку
письмового провадження. Дослідив
матеріали справи суд, - встановив:

Публічне акціонерне товариство
"Юженергобуд" (далі - позивач)
зареєстроване 31.08.1993р. виконавчим
комітетом Южноукраїнської міської
ради (довідка з ЄДРПОУ позивача (а.с.22),
, перебуває на
податковому обліку у відповідача, є
платником ПДВ (а.с.10).

Основними видами діяльності позивача є
будівництво житлових і нежитлових
будівель, вантажний автомобільний
транспорт, виготовлення виробі з
бетону для будівництва тощо (а.с.22).

В період з 18.02.14р. по 20.02.13р., на підставі
наказу №80 від 17.02.14р., керуючись пп.75.1.2
п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1, ст.78, ст.79
Податкового кодексу України (ПКУ),
відповідачем проведено документальну
невиїзну позапланову перевірку
позивача з питань правомірності
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам з ПП "Примула-Дніпро"
(), за грудень 2012р., з питань
правомірності формування витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування по взаємовідносинам з ПП
"Примула-Дніпро" за 4 кв. 2012р.

За результатами перевірки складено акт
№9/14-09-22-01/04630809 від 27.02.2014р. (а.с.10-20).

Згідно вказаного акту відповідачем
встановлено порушення позивачем п.198.1,
п.198.3, п.198.6 ст.198, в результаті чого, на
думку відповідача, позивачем
безпідставно завищено дозволений
податковий кредит за грудень 2012р. в
сумі 388028грн. та відображений в
податкових деклараціях в вересні 2013р. в
сумі 44907грн., в листопаді 20123р. в сумі
343121грн., чим занижено ПДВ на суму
388028грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
08.07.14р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем по податку на
додану вартість у сумі 582042,00грн., у тому
числі за основним платежем 388028грн. та
за штрафними санкціями у сумі 194014грн.
(а.с.21).

Так, перевіркою було встановлено, що
контрагент позивача (ПП
"Примула-Дніпро") не знаходиться за
юридичною адресою, що унеможливлює, на
думку відповідача здійснення
керування господарськими операціями з
боку керівника підприємства, відсутні
й також інші необхідні умови для
досягнення результатів економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
трудових ресурсів, основних фондів,
складських приміщень тощо.

Зазначені висновки були зроблені на
підставі Акту №103/221/35809530 від 19.03.2013р.
Новомосковської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області "Про
результати позапланової перевірки ПП
"Примула-Дніпро" (код 35809530) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства України з ПДВ за період
січень 2012 - лютий 2013р.

Крім того, відповідач дійшов висновку,
що позивачем порушено ч.1 ст.203, ч.1 ст.207,
ст215, п.1 ст.216, ст.228 Цивільного кодексу
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
угод, які не спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними по правочинах,
здійснених позивачем з ПП
"Примула-Дніпро", а отже є недійсними
(а.с.15).

В той же час, позивач в позові зазначив,
що відповідачем не прийнято до уваги
первинні бухгалтерські, податкові та
інші документи, що підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій з контрагентом (ПП
"Примула-Дніпро").

Позивач вважає, що податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
упередженим, з огляду на
безпідставність та неправомірність
висновків Акту перевірки, а також з
огляду на неправомірне застосування
положень цивільного та господарського
законодавства (а не податкового) та,
таким чином, рішення підлягає
скасуванню (а.с.3-9).

Розглянув матеріали справи, з'ясував
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінив докази, які
мають юридичне значення для вирішення
спору по суті, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог з
наступних підстав:

Відповідно до п.п.21.1.1 п.21.1 ст.21
Податкового кодексу України, посадові
особи контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Тобто, факт вчинення певних
господарських операцій, та
правомірність подальшого відображення
їх в обліку, можливо досліджувати лише
на підставі вивчення первинних
документів платника податків та
результатів його безпосередньої
господарської діяльності.

В той же час, судом встановлено, що
відповідач дійшов певних висновків без
достатньої мотивації, без дослідження
всіх первинних документів позивача, а
також із застосуванням припущень та
положень цивільного та господарського
законодавства.

В свою чергу, судом встановлено, що
позивачем було укладено договір
поставки товарно - матеріальних
цінностей (договір поставки (плити
ребристої ПИ-1, ПИ-1-2, ПИ-1-3, ПИ-4) №30-11 від
30.11.12р. між ПП "Примула-Дніпро" та
позивачем (а.с.32-34).

Таким чином, придбання такого виду
товару співвідноситься з характером
господарської діяльності позивача.
Крім того, позивачем надано до суду
документи, що свідчать про
використання придбаного товару
(ребристих плит) у своїй
підприємницькій діяльності. Так,
позивач в якості підрядника виконував
будівельні роботи по замовленню ОП ЮУ
АЕС на підставі договору №1-2004 від
18.02.2013 року. Використання придбаних
плит підтверджується також й іншими
документами (реєстр документів по
контрагенту ПП "Примула-Дніпро" (а.с.28-31),
видаткові накладні, рахунки - фактури,
податкові накладні, акти виконаних
робіт, товарно - транспортні накладні,
квитанції на підтвердження реєстрації
податкових накладних (а.с.35-161); виписки
з особового рахунку позивача (а.с.162-168).

На підставі зазначеного, суд дійшов
висновку, що факт придбання позивачем
плити ребристої різних марок у свого
контрагента підтверджується, крім
іншого, зазначеними документами та
фактом подальшого використання
товарів в своїй господарській
діяльності.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до листа ДПА України від 03.02.09р. (п.2.1.2)
податковим органам при проведенні
перевірок слід врахувати, що не може
бути доказом безтоварності посилання в
акті перевірки на відсутність
інформації щодо підтвердження чи
спростування будь-яких фактів
переміщення товарів, наявності
транспортних засобів, тощо.

Всі вказані господарські операції
позивача та його безпосереднього
контрагента відповідають їх офіційно
задекларованим видам діяльності.

Суд також зазначає, що позивач та його
безпосередній контрагент були
зареєстровані як юридичні особи та
платники ПДВ на момент вчинення
господарських операцій. Щодо них
відсутні рішення судів (вироки) про
визнання угод недійсними або
притягнення до відповідальності їх
посадових осіб (доказів про інше
відповідачем суду не надано).

Відповідачем не надано суду також будь
- яких доказів застосування до
контрагентів позивача фінансових
санкцій, вироків суду та інших
допустимих та достатніх доказів на
підтвердження наявності безтоварності
(реальності) господарських операцій
або порушення публічного порядку з
боку контрагентів або позивача.

Безпідставним також є посилання
відповідача в акті перевірки на
порушення позивачем або його
контрагентами норм цивільного та
господарського законодавства з огляду
на врегулювання спірних правовідносин
саме нормами податкового
законодавства (а.с.16-17).

Крім цього, слід зазначити, що органи
податкової служби не наділені
повноваженнями за власною ініціативою
визнавати нікчемними (недійсними)
господарські угоди між двома
суб'єктами господарювання з огляду на
норми Закону "Про державну податкову
службу" та ст.20 Податкового кодексу
України.

Посилання відповідача на частини 1, 5
ст.203, ст.215, частину 1 ст.216 ЦКУ є
безпідставним, так як зазначені норми
можуть використовуватися лише при
визнанні правочинів недійсними у
судовому порядку.

Крім того, факт відсутності
підприємства-контрагента за
місцезнаходженням або податковою
адресою сам по собі не може бути
підставою для визнання безтоварними
господарських операцій на виконання
договорів, укладених з ним, оскільки
проведення перевірки є заходом
контролю податкового органу відносно
платника податків, а реальність
господарської операції оцінюється з
урахуванням її специфікації - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються тощо. Таким
чином, при дослідженні господарської
операції, контрагент за договором, в
першу чергу, розглядається як суб'єкт
господарювання, спроможний або
неспроможний надавати відповідні
послуги або поставляти товари.

Обґрунтованим, на думку суду, є також
посилання позивача на відповідну
судову практику. Так, в Постанові ВАСУ
від 14.11.2012 року по справі №К/9991/50772/12
зазначено, що навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи із загальних
засад судочинства.

Крім того, в Ухвалі ВАСУ від 19.02.2013р. по
справі №К/9991/56274/12 було зазначено, що
лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з ПДВ.

Відповідачем не було надано суду
доказів наявності фактів узгодженості
дій позивача з недобросовісним
контрагентом або інших неправомірних
дій з боку позивача.

Суд також зазначає, що вищенаведені
висновки узгоджуються із правовими
позиціями ВСУ при вирішенні спорів
цієї категорії. Так, у постановах від
09.09.08р. у справі №21-500во08, від 01.06.10р. у
справі №21-573во10 та від 31.01.11р. у справі
№21-47а10 Верховний Суд України дійшов
висновку, що якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Крім того, зазначена позиція
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22.01.09р. в
пункті 71 зазначив, що платник податку
не повинен нести відповідальності за
наслідки невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також пеню. На думку суду, такі вимоги
стали б надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Згідно із ст.17 Закону України "Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського суду з прав
людини" №3477-IV від 23.02.06р. українські
суди мають застосовувати при розгляді
справ практику Європейського Суду з
прав людини як джерело права.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 31.03.2011р. у справі №К-12509/08,
постанові Вищого адміністративного
суду України від 14.11.2012р. по справі
К/9991/50772/12.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача.

Відповідачем не надано суду ґрунтовних
доводів на підтвердження
правомірності прийнятого рішення,
також не доведено наявність порушень
податкового законодавства з боку
позивача.

За таких обставин, позовні вимоги є
обґрунтованими, підкріплені належними
та достатніми доказами, та, у зв'язку з
цим, підлягають задоволенню в повному
обсязі.

При винесені рішення по
адміністративній справі, суд вирішує
питання про розподіл витрат відповідно
до ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Керуючись статтями 2, 11, 158, 160-163 КАС
України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Южноукраїнської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області від 08.07.2014р. №19, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ в сумі 582042,00грн., у тому числі за
основним платежем 388028,00грн. та за
штрафними санкціями 194014грн.

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного товариства "Юженергобуд"
() сплачений судовий
збір в розмірі 487 грн. 20коп.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з
дня її проголошення/отримання.

Суддя
А. П. Єнтіна