Справа № 823/3319/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3319/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Гарань
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Умань
Черкаської області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м.Умань Черкаської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Умань
Черкаської області про стягнення
боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Управління Пенсійного
фонду України в м.Умань Черкаської
області звернувся до Черкаського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Умань
Черкаської області, в якому просив
стягнути з відповідача користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області суму витрат за
період з 01.03.2013 по 30.09.2013 включно по
виплаті пенсій по трудовому каліцтву,
професійному захворюванню, у зв'язку з
втратою годувальника та цільових і
адресних допомог в загальному розмірі
3763,06 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні його позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
згідно з актами щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з березня по
вересень 2013р. позивачем були понесені
грошові витрати на виплату пенсій
(основний розмір); щомісячної цільової
грошової допомоги на прожиття; витрати
на виплату і доставку пенсій на
загальну суму 72 842,3 грн. (а.с.8,11,14,17,20,23,26).

Відповідачем прийнято до
відшкодування витрати, понесені
позивачем за вищевказаний період на
суму 69 079,24 грн.

Згідно із таблицями розбіжностей до
інформації про відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у березні-вересні 2013 року
(а.с.10,13,16,19,22,25,28) відповідач не прийняв
до заліку для відшкодування витрати на
виплату та доставку пенсій громадянам
держав-учасниць СНД та членам їх сімей,
які отримали каліцтво в державах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну, витрати на виплату пенсій по
справах, в яких акти Н-1 не відповідають
вимогам законодавства, а також витрати
на виплату пенсій інваліду з дитинства,
у зв'язку з виповненням утриманцю 23
років, на загальну суму 3 763,06 грн., що
підтверджується розрахунком суми
боргу (а.с.6).

Позивач не погоджується з рішенням
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Умань щодо не відшкодування
вищевказаних витрат в сумі 3 763,06 грн., що
стало підставою для звернення позивача
до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі Основи) встановлено,
що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування це система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
надання соціального захисту, що
включає матеріальне забезпечення
громадян у разі хвороби, повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом, за
рахунок грошових фондів, що формуються
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також бюджетних
та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 25 Основ за страхуванням від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання надаються
такі види соціальних послуг і
матеріального забезпечення:
профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;
відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого; допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд, що також
передбачено статтею 21 Закону №1105-XIV,
яка визначає перелік соціальних послуг
та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Як вбачається з матеріалів справи,
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Умань
Черкаської області не були прийняті до
відшкодування витрати на виплату та
доставку пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва
пенсіонерам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за
березень-вересень 2013 року на загальну
суму 2 775,44 грн., з яких 2 767,11 грн. сума
виплаченої пенсії та 8,33 грн. сума
витрат на доставку пенсії (а.с.7)

Відповідно до частини четвертої статті
26 Основ, у випадку якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене
частиною другою статті 24 Закону № 1105-XIV,
відповідно до пункту 5 якої якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», у разі настання
страхового випадку Фонд зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні: допомогу
у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності; одноразову допомогу в
разі стійкої втрати професійної
працездатності або встановлення
інвалідності; одноразову допомогу в
разі стійкої втрати професійної
працездатності або смерті потерпілого;
щомісяця грошову суму в разі часткової
чи повної втрати працездатності, що
компенсує відповідну частину
втраченого заробітку потерпілого;
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання тощо. Усі види соціальних
послуг та виплат, передбачені цією
статтею, надаються застрахованному та
особам, які перебувають на його
утриманні, незалежно від того,
перебуває на обліку підприємство, на
якому стався страховий випадок, як
платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії пенсійне забезпечення
громадян держав - учасниць цієї Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають. Статтею 3 Угоди
встановлено, що всі витрати, пов'язані
зі здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, яка надає забезпечення. За
змістом наведеної норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами
Пенсійного фонду України у зв'язку із
виплатою пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (у тому числі й пенсії
особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, або
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР),
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду як належного страховика від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання.

Такий висновок щодо застосування норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України від
20 березня 2007 року № 21-1087во06 та від 12
червня 2012 року № 21-165а12.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного
законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо протиправності дій
відповідача по відмові у сплаті витрат
на виплату та доставку пенсій по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва пенсіонерам ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 за березень-вересень 2013 року на
загальну суму 2 775,44 грн., які отримали
каліцтво в державах СНД та переїхали на
постійне місце проживання в Україну,
оскільки дана відмова Фонду суперечить
вимогам чинного законодавства.

Що стосується рішення відповідача щодо
відмови у відшкодуванні пенсії,
виплаченої Управлінням Пенсійного
фонду Пенсійного фонду України в
м.Умань Черкаської області пенсіонеру
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за березень 2013р. в
розмірі 150,00 грн., якому було призначено
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання (присвоєно
ІІІ групу інвалідності), по причині
невідповідності акта про нещасний
випадок за формою Н-1 від 10.08.2008р.
вимогам чинного законодавства, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що дані
правовідносини не є предметом розгляду
вказаної адміністративної справи,
оскільки відповідачем не було надано
належних та допустимих доказів
оскарження ним акту про нещасний
випадок за формою Н-1 від 10.08.2008р.,
визнання даного акту недійсними, або ж
його скасування, а також доказів
визнання неправомірними дій позивача
щодо призначення пенсії по
інвалідності пенсіонеру ОСОБА_5

В свою чергу, обговорюючи питання щодо
правомірності стягнення витрат на
виплату пенсії ОСОБА_6, як інваліду з
дитинства (утриманцю виповнилося 23
роки), колегія суддів зазначає, що
відповідно до підпункті «д» пункту 1
частини 1 статті 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
його смерті при настанні страхового
випадку, виплачуючи йому або особам,
які перебували на його утриманні
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до статті 33 Закону №1105-XIV у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини 1 статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Частиною 2 приведеної правової норми
встановлено, що такими непрацездатними
особами є, зокрема, інваліди - члени
сім'ї потерпілого на час інвалідності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 є інвалідом з
дитинства, що сторонами відповідно не
оспорюється, то остання, на думку
колегії суддів, має право на отримання
страхових виплат відповідно до
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» протягом всього
періоду своєї непрацездатності, а не до
моменту досягнення 23 років як
стверджує відповідач.

У зв'язку з цим, колегія суддів
знаходить обґрунтованими вимоги
даного позову в частині стягнення з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Умань
Черкаської області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м.Умань Черкаської області витрат на
виплату пенсії ОСОБА_6, як інваліду з
дитинства, у розмірі 837,62 грн. за період
березень-вересень 2013р.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Умань
Черкаської області - залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 19 листопада
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й.
Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.