Справа № 2а-2700/12/2770
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2014 року 09 год. 47 хв.
№ 2а-2700/12/2770
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справуза
позовомДочірнього підприємства
«Севастопольський УПРДОР» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі міста Севастополя Державної
податкової службипро визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 02
визнання дій протиправними, -
Дочірнє підприємство
«Севастопольський УПРДОР» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (далі - позивач, ДП
«Севастопольський УПРДОР») звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Севастополя з позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Севастополя
Державної податкової служби,
правонаступником якої згодом стала
Державна податкова інспекція у
Ленінському районі Головного
управління Міндоходів у м. Севастополі
(далі - відповідач, ДПІ) про визнання
протиправним і скасування податкового
повідомлення-рішення від 02 листопада
визнання дій, вчинених під час
проведення перевірки та оформлення
акта від 09 жовтня 2012 року №
99/22-2/231/05422674/10/7704, протиправними.
Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 19 лютого 2013 року у
справі № 2а-2700/12/2770, залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01 серпня 2013 року, позов ДП
«Севастопольський УПРДОР» задоволений
частково. А саме податкові
повідомлення-рішення від 02.11.2012р. №
протиправними та скасовані, а в решті
позовних вимог було відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25 березня 2014 року за №
апеляційного адміністративного суду
від 01 серпня 2013 року та постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 19 лютого 2013 року
скасовано, а справу № 2а-2700/12/2770
направлено до суду першої інстанції на
Відповідно до ч. 1 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.
Висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи (ч. 5 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Суд касаційної інстанції, скасовуючи
судові рішення та направляючи справу
на новий судовий розгляд, виходив з
того, що судами попередніх інстанцій
при вирішенні даної справи не було в
повному обсязі досліджено правочини
між позивачем та його контрагентами -
КП «Альянс» і БВП «Строитель-плюс», не
було досліджено первинні документи,
які фіксують факти здійснення
господарських операцій, наявність у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів, необхідних для
вчинення дій, що становлять зміст
відповідних операцій. Зокрема, в тексті
своєї ухвали від 25 березня 2014 року
Вищий адміністративний суд України
вказав на необхідність дослідження під
час нового розгляду справи № 2а-2700/12/2770
всіх первинних документів, пов'язаних з
виконанням спірних правочинів, та
обставин, які б підтверджували рух
активів у процесі здійснення
господарських операцій позивача з
названими контрагентами, встановлення
наявності зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг) з понесенням інших
витрат із господарською діяльністю
платника податку та використання цих
товарів у господарській діяльності.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04 червня 2014 справу
№ 2а-2700/12/2770 прийнято до
провадження суддею Дегтярьовою О.В.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що висновки
Акта ДПІ у Ленінському районі м.
Севастополя ДПС від 09.10.2012р. №
99/22-2/05422674/10/7704, складеного за
результатами проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ДП «Севастопольський
УПРДОР» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по податку
на прибуток і податку на додану
вартість при здійсненні
взаємовідносин з підприємствами КП
«Альянс» (ідентифікаційний код 32468182) і
Будівельно-виробничим підприємством
«Строитель-плюс» (ідентифікаційний код
31263808) за період з 01.01.2009р. по 31.12.2011р.,
документально та нормативно не
підтверджуються. Зокрема, позивач
наголошує на тому, що висновки
податкового органу про нереальність
правочинів, укладених між ДП
«Севастопольський УПРДОР» і
зазначеними підприємствами,
ґрунтується виключно на неналежних та
недостовірних доказах (зокрема: актах
про неможливість проведення
зустрічної звірки та матеріалах
досудового провадження у кримінальній
справі № 69-0146), а тому в силу норм
чинного законодавства України не
можуть бути обґрунтованими та
правовими підстави для нарахування
позивачу спірним сум податків. Крім
того, позивач переконаний, що наявні в
матеріалах справи копії первинних і
розрахункових документів є достатнім
доказами реального понесених
позивачем витрат по господарським
взаємовідносинам з КП «Альянс» і БВП
«Строитель-плюс».

Відповідач, у свою чергу проти позову
заперечував, подавши до канцелярії
суду письмові заперечення від 28.11.2012р.
№ 2615/9/10-039 та додаткові документи. В
обґрунтування своєї позиції
відповідач зазначає, що працівниками
ДПІ у Ленінському районі м. Севастополя
ДПС була проведена ДПІ проведено
позапланову документальну невиїзну
перевірку ДП «Севастопольський
УПРДОР» по податку на прибуток та
податку на додану вартість з питань
взаємовідносин з постачальниками КП
«Альянс» і Будівельно-виробниче
підприємство «Строитель-плюс» за
період з 01.01.2009 року по 31.12.2011 року, за
результатами якої складено акт від
09.10.2012р. № 99/22-2/05422674/10/7704. В основу цього
Акта перевірки лягли висновки актів
про неможливість проведення
зустрічних звірок
підприємств-контрагентів ДП
«Севастопольський УПРДОР». В
результаті проведеної документальної
перевірки позивача були встановлені
порушення ним норм ч. 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст.
215, ст. 228 Цивільного кодексу України, пп.
7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» та Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств». На підставі Акта
перевірки 09.10.2012р. № 99/22-2/05422674/10/7704 ДПІ
прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 02.11.2012 року
№/0 і № /0, якими позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств на
суму 1 210 137,00 грн. та по податку на додану
вартість - 750 016,00 грн.

В судових засіданнях, призначених у
даній справі, представник позивача
підтримав заявлені позовні вимоги в
повному обсязі та просив суду
задовольнити їх.

Представник відповідача в призначених
судових засіданнях заперечував проти
позовних вимог та просив відмовити в їх
задоволенні.

14 липня 2014 року в судовому засіданні
судом було ухвалено перейти до
письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

В ході попереднього судового розгляду
даної справи було встановлено
проведення працівниками ДПІ у
Ленінському районі м. Севастополя ДПС
документальної позапланової невиїзної
перевірки ДП «Севастопольський
УПРДОР» (ідентифікаційний код 05422674) з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по податку на прибуток
та податку на додану вартість з питань
взаємовідносин з постачальниками КП
«Альянс» і Будівельно-виробниче
підприємство «Строитель-плюс» за
період з 01.01.2009 року по 31.12.2011 року, про
що складений акт від 09.10.2012р. №
99/22-2/05422674/10/7704 (далі - Акт перевірки).

Перелік документів, що були
використані перевіряючим в ході
проведення вказаної документальної
перевірки наведений на стор. 6 Акта
перевірки.

Під час проведення перевірки
працівником відповідача встановлено
випадки неправомірного віднесення ДП
«Севастопольський УПРДОР» до складу
податкового кредиту за звітні періоди
січень-серпень, жовтень-грудень 2009
року, квітень-червень, жовтень-грудень
2010 року, квітень, червень-серпень і
листопад-грудень 2011 року сум податку на
додану вартість в розмірі 850 650,00 грн. на
підставі податкових накладних (перелік
яких наведений на стор. 9, 18 - 19 Акта
перевірки), що виписані
контрагентами-постачальниками КП
«Альянс» (ідентифікаційний код 32468182) на
суму ПДВ 4 283,74 грн. і БВП
«Строитель-Плюс» (ідентифікаційний код
31263808) на загальну суму ПДВ 846 367,21 грн. у
зв'язку з постачанням будівельних
матеріалів (усна угода (накладні від
06.05.2010р. № 1191), договори постачання від
16.10.2008р. № 2213, від 05.10.2011р. № 1338 та від
20.01.2011р. № 1-т/160). Також за наслідками
зазначених господарських операцій з
поставок товарів перевіряєме
підприємство сформувала валові витрат
за 2009 - 2011 роки всього в сумі 4 253 250,00 грн.

На думку перевіряючих усні та письмові
правочини, що були укладені між
зазначеними підприємствами, є
нікчемним, та фактично укладені з метою
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства, а надані до перевірки
податкові накладні - не відповідають
вимогам п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-XIV
і п. 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88. Як наслідок, у ДП
«Севастопольський УПРДОР» не було
правових підстав для формування сум
валових витраті і податкового кредиту
за рахунок названих вище
підприємств-контрагентів.

Дані висновки перевіряючим були
сформовані на підставі висновків та
відомостей, що викладені в тексті Акта
ДПІ у м. Сімферополь ДПС від 11.04.2012р. №
36/22/32468182 про неможливість проведення
зустрічної звірки КП «Альянс»
(ідентифікаційний код 32468182) з питань
правомірності проведених
господарських відносин з
контрагентами-покупцями та
постачальниками з метою встановлення
факту реальності проведених
взаємовідносин, повноти їх
відображення в податковому обліку з
урахуванням їх виду, обсягу, якості та
розрахунків при здійсненні
фінансово-господарської діяльності за
період з 01.01.2009р. по 31.03.2012р. (зокрема,
згідно висновків цього Акта від 11.04.2012р.
№ 36/22/32468182 встановлені порушення КП
«Альянс» норм ч. 1 ст. 203, ст.ст. 215, 216, 228,
662, 655 і 656 Цивільного кодексу України в
частині недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених по ланцюгу постачання, та не
підтверджена реальність проведених
зазначеним підприємством
господарських операцій з придбання та
реалізації товарів (робіт, послуг) за
вказаний період. Також в тексті даного
Акта про неможливість проведення
зустрічної звірки наявні посилання на
протоколи допиту звинуваченої ОСОБА_2,
в яких остання пояснила, що первинної
документації від імені підприємства КП
«Альянс» (директором якого вона
значилася в період укладення спірних
правочинів, та підписи якої наявні на
первинних документах) не підписувала.);
Акта ДПІ у м. Сімферополь ДПС від
11.04.2012р. № 37/22/31263808 про неможливість
проведення зустрічної звірки БВП
«Строитель-Плюс» (ідентифікаційний код
31263808) з питань правомірності
проведених господарських відносин з
контрагентами-покупцями та
постачальниками з метою встановлення
факту реальності проведених
взаємовідносин, повноти їх
відображення в податковому обліку з
урахуванням їх виду, обсягу, якості та
розрахунків при здійсненні
фінансово-господарської діяльності за
період з 01.01.2009р. по 31.03.2012р. (зокрема,
згідно висновків цього Акта від 11.04.2012р.
№ 37/22/31263808 документально не
підтверджено реальність проведених
БВП «Строитель-Плюс» господарських
операцій з контрагентами-покупцями (в
т.ч. з ДП «Севастопольський УПРДОР») та
контрагентами-постачальниками за
вказаний період. Крім того, в тексті
цього Акта про неможливість проведення
зустрічної звірки наявні посилання на
факт порушення кримінальної справи №
69-0146 відносно директора БВП
«Строитель-Плюс» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
фактом злочину (вчинення фіктивного
підприємництва), за ознаками, що
передбачені ч. 2 ст. 205 Кримінального
кодексу України.

На підставі вищенаведеного в розділі 4
«Висновок» Акта перевірки від 09.10.2012р.
№ 99/22-2/05422674/10/7704 перевіряючий вказав
про порушення ДП «Севастопольський
УПРДОР», зокрема, норм пп. 5.2.1 п. 5.2, пп.
5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що призвело до заниження підприємством
податку на прибуток за 2009 - 2011 роки на
загальну суму 1 034 463,00 грн., та пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997р. № 168/97-ВР
(зі змінами та доповненнями), що, в свою
чергу, призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 850 650,00
грн. (в т.ч. за січень 2009 року на суму 36
067,00 грн., за лютий 2009 року - 17 964,00 грн., за
березень 2009 року - 110 468,00 грн., за квітень
2009 року - 10 939,00 грн., за травень 2009 року -
14 487,00 грн., за червень 2009 року - 19 091,00
грн., за серпень 2009 року - 30 574,00 грн., за
жовтень 2009 року - 48 878,00 грн., за листопад
2009 року - 17 677,00 грн., за грудень 2009 року -
62 475,00 грн., за квітень 2010 року - 27 172,00
грн., за червень 2010 року - 54 784,00 грн., за
листопад 2010 року - 45 897,00 грн., за грудень
2010 року - 65 684,00 грн., за квітень 2011 року -
28 221,00 грн., за червень 2011 року - 27 019,00
грн., за липень 2011 року - 35 598,00 грн., за
серпень 2011 року - 35 714,00 грн., за листопад
2011 року - 90 195,00 грн., за грудень 2011 року -
71 746,00 грн.).

Не погоджуючись з висновками Акта
документальної перевірки позивач
звернувся до ДПІ з відповідними
письмовими заперечення від 23.10.2012р. №
237, проте за результатами розгляду
останніх висновки Акта перевірки
залишені без змін, а заперечення ДП
«Севастопольський УПРДОР» - без
задоволення (лист ДПІ від 30.10.2012р. №
160/10/22-2).

02 листопада 2012 року ДПІ у Ленінському
районі м. Севастополя ДПС на підставі
зазначеного Акта перевірки прийняла
наступні спірні у даній справі
податкові повідомлення-рішення (форми
«Р»):

- за № , яким визначило ДП
«Севастопольський УПРДОР» до сплати
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 750 016,00 грн.,
в т.ч. 611 060,00 грн. - основний платіж, 138
956,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- за № , яким визначило ДП
«Севастопольський УПРДОР» до сплати
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі 1 210 137,00 грн., в т.ч.
1 034 463,00 грн. - основний платіж, 175 674,00
грн. - штрафні (фінансові) санкції.

При вирішенні даного спору суд
виходить з наступного.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР (в редакції на момент спірних
правовідносин, що існували в період до
01 квітня 2011 року) (далі - Закон № 334/94-ВР),
який був спеціальним законом з податку
на прибуток на момент спірних
правовідносин, валові витрати
виробництва та обігу (валові витрати) -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Зазначений пункт містить загальне
визначення валових витрат.

Пункт 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР містить
конкретизацію ознак окремих груп
витрат, що відносяться до валових
витрат.

В силу підпункту 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

В силу підпункту 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону №
334/94-ВР датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

- або дата списання коштів з
банківських рахунків платника податку
на оплату товарів (робіт, послуг), а в
разі їх придбання за готівку - день їх
видачі з каси платника податку;

- або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Водночас, загальне визначення валових
витрат повинно тлумачитись у
системному зв'язку з визначенням
господарської діяльності, наведеному в
п. 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР, який визначає
господарську діяльність як будь-яку
діяльність особи, направлену на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації
господарської діяльності є регулярною,
постійною та суттєвою.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями (ч. 2 ст. 3
Господарського кодексу України).

У відповідності до п 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України
(застосовується до спірних
правовідносин, що виникли після 01
квітня 2011 року) (далі - ПК України)
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9. п. 5.3.
ст. 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Аналогічна норма містяться в пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139 ПК України, якою визначено, що
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Крім цього, у відповідності до п. 1.7 ст. 1
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
(в редакції на момент спірних
правовідносин, що існували в період до
01 січня 2011 року)(далі - Закон № 168/97-ВР)
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Аналогічно відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК
України (в цій частині застосовується
до спірних правовідносин, що виникли
після 01 січня 2011 року) право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР передбачено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту/пунктом 201.11
ст. 201 цього Кодексу.) (абз. 1 пп. 7.4.5 п. 7.5
ст. 7 Закону № 168/97-ВР/абз. 1 п. 198.6 ст. 198
ПКУкраїни).

Підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Обов'язкові реквізити податкової
накладної визначені в пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР.

Абзацом 1 підпункту 7.2.4 пункту 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР передбачено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Крім того, зокрема, форма та порядок
заповнення податкової накладної
затверджуються центральним органом
державної податкової служби (п. 201.2 ст.
201 ПК України), а саме - в період до 01
січня 2011 року - Наказом Державної
податкової адміністрації України від
30.05.1997р. № 165 «Про затвердження форми
податкової накладної та порядку її
заповнення», а після 01 січня 2011 року -
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 21 грудня 2010
року № 969 «Про затвердження форми
Податкової накладної та Порядку її
заповнення», що зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 29 грудня
2010 року за № 1401/18696 (який був чинний
станом на момент виникнення спірних
правовідносин).

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, як Законом України «Про
податок на додану вартість», так і ПК
України, визначено окремі випадки, за
яких неможливе формування податкового
кредиту, зокрема це відсутність зв'язку
з господарською діяльністю,
фіктивність операцій (відсутність
поставок), відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
ПДВ. Таким чином, із зазначеного вище
також випливає те, що при дослідженні
факту здійснення господарської
операції, оцінці підлягають відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

При цьому у листі від 02.06.2011р. № 742/11/13-11
Вищий адміністративний суд України
одночасно зазначає, що за відсутності
факту придбання товарів чи послуг або в
разі якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим сама по собі наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції (про що також
було зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011р. № 1936/11/13-11).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №
996-ХІV (в редакції на момент спірних
правовідносин)(далі - Закон №
996-ХІV), який визначає правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

При цьому згідно норм до п. 2.1 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, (в редакції на момент спірних
правовідносин)(далі - Положення) яке
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (підприємства),
«господарські операції» - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV
та норм Положення свідчить про те, що
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути фактично
здійснений і підтверджений належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011р. № 742/11/13-11.

В ході судового розгляду також
встановлено, що між ДП
«Севастопольський УПРДОР»
(Замовник/Покупець), в особі директорів
Іванова В.М./Прудникова В.М., і
Будівельно-виробничим підприємством
«Строитель-плюс» (Постачальник), в
особі директора ОСОБА_3, були укладені
письмові договори поставки, а саме:

- договір від 16.10.2008р. № 2213, за умовами
якого Постачальник за дорученням
Замовника зобов'язується поставити
своїм автотранспортом будівельні
матеріали, вартість яких визначається
за згодою сторін у відповідності з
виставленими рахунками, на умовах
цього Договору. Строк гарантії на
поставку будматеріалів зазначається в
документації (п. 1.1, п. 1.2 і п. 4.1 даного
Договору).

Одночасно п. 2.1 - 2.3 зазначеного Договору
Постачальник здійснює поставку
Замовнику обладнання за фактом
проплати, що проводиться Замовником на
розрахунковий рахунок Постачальника
на підставі виставлених рахунків. Сума
Договору складає 7 млн. грн.

- договір від 20.01.2011р. № 1-т/160/, за умовами
якого Постачальник зобов'язується у 2011
році в порядку та на умовах, визначених
цим Договором, систематично поставляти
товар (продукцію) - бітум 60/90 у кількості
700 тон, а Покупець, в свою чергу, -
приймати вказаний товар і оплачувати
його вартість. Згідно п. 1.2 цього
Договору Постачальник виконує
доставку товару в кількості 700 тон у
відповідності з Міжнародними
правилами тлумачення торгівельних
термінів «Інкотермс» (редакція 2000 року)
з урахуванням особливостей, наведених
у цьому договорі, на умовах
франко-склад - місце поставки - склад
Покупця.

Договірна ціна товару становить 4 325 895,00
грн. (в т.ч. ПДВ - 865 179,00 грн.).

Також умовами п. 2.2, п. 5.1, п. 5.2, п. 5.4 і п. 5.5
зазначеного Договору відвантаження та
поставка продукції Постачальником на
адресу Покупця здійснюється після
подачі останнім письмової заявки на
партію такої продукції. Одночасно
Постачальник повинен письмово
повідомити Покупця про відвантаження
товару. При цьому Постачальник
зобов'язаний на кожну партію продукції
видати сертифікат, який посвідчує
відповідність названої продукції
вимогам відповідних стандартів або
технічних умов. Перехід права
власності на товар, що є предметом
поставки за цим Договором
засвідчується підписанням акта
приймання-передачі (чи видаткової
накладної) та товарно-транспортної
накладної.

Розрахунки за поставлений товар
здійснюється Покупцем в безготівковій
формі після пред'явлення
Постачальником рахунку на оплату
товару та підписання сторонами акта
приймання-передачі (чи видаткової
накладної), та товарно-транспортної
накладної з відстрочкою платежу до 90-ти
календарних днів;

- договір від 05.10.2011р. № 1338 (аналогічний
за змістом договору від 20.01.2011р. № 1-т/160/
з урахуванням деяких відмінностей), за
умовами якого Постачальник
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених цим Договором, систематично
поставляти товар (продукцію) -
будівельні матеріали, а Покупець, в
свою чергу, - приймати вказаний товар і
оплачувати його вартість. Згідно п. 1.2
цього Договору Постачальник виконує
доставку товару в кількості 700 тон у
відповідності з Міжнародними
правилами тлумачення торгівельних
термінів «Інкотермс» (редакція 2000 року)
з урахуванням особливостей, наведених
у цьому договорі, на умовах
франко-склад - місце поставки - склад
Покупця.

Договірна ціна товару становить 12 000
000,00 грн.

Відповідно до п. 5.1 зазначеного
Договору відвантаження та поставка
продукції Постачальником на адресу
Покупця здійснюється після подачі
останнім усної або з використанням
факсу заявки на партію такої продукції.

За результатами аналізу змісту
зазначених договорів постачання судом
вбачається, що сторони домовилися про
здійснення постачання товарів
безпосередньо Постачальником з
використанням його автомобільного
транспорту.

На підтвердження фактів поставки БВП
«Строитель-плюс» протягом 2009 - 2011 років
вказаних товарів на адресу ДП
«Севастопольський УПРДОР» позивач
надав до суду копії наступних
документів: рахунків-фактур, які
натомість не містять відомостей про
П.І.П. і посаду особи, яка їх підписувала
від імені Постачальника. Також в
текстах даних рахунків-фактур відсутні
посилання на реквізити
цивільно-правового договору та/або
інших первинних документів, які стали
підставою для їх оформлення;
видаткових накладних щодо поставки
товарів (щебінь, ЖДТ, ЖДУ, мінеральний
порошок, відсів, бітум, мазут),
оформлених на підставі певних
рахунків-фактур, копії яких при цьому
не були пред'явлені суду без
повідомлення поважності причин на то,
та що не містять відомостей про місце
їх складання, адресу складу Покупця,
П.І.П. і посади осіб-учасників
господарських операцій, які їх
підписували від імені сторін;
паспортів на щебінь гранітний
виробників продукції (ТОВ «Мокрянський
камінний кар'єр № 3», ВАТ
«Новополтавський кар'єр»), виданих
безпосередньо одержувачу - ДП
«Севастопольський УПРДОР», та без
жодних відміток постачальника такої
продукції (БВП «Строитель-плюс»).
Зокрема, в даних паспортах наявні
відомості про дати відвантаження
продукції, номери залізничних вагонів;
сертифікатів БВП «Строитель-плюс»
поставки елементів металевої огорожі,
що містить лише відомості про складові
такої огорожі, а не про їх якісні
ознаки; залізничних накладних на
перевезення вантажів (щебінь
гранітний, відсів гранітний)
залізничним транспортом, зі змісту
яких вбачається, що відправлення
товарів здійснювалося третіми
особами-відправниками - ВАТ
«Новополтавський кар'єр», УПТК
Мокрянський камінний кар'єр», а не БВП
«Строитель-плюс», безпосередньо на
адресу одержувача - ДП
«Севастопольський УПРДОР»;
товарно-транспортних накладних, в яких
не наведені відомості про точні адреси
пунктів відвантаження і розвантаження
вантажу (окрім назв міст), реквізити
відповідних товаросупровідних
документів (накладних). Крім того, в ТТН,
що датовані 2009 роком, відсутні будь-які
відмітки БВП «Строитель-плюс» (в т.ч.
про передачу товарів перевізнику
та/або експедитору), а відомості про
нього як автопідприємство та/або
вантажовідправника взагалі не
значаться; калькуляцій та підсумкових
відомостей БВП «Строитель-плюс» щодо
транспортування мінерального порошку
та елементів металевої огорожі, які
містять відомості про марки
автомобілів, що згідно даних ТТН, які
наявні в матеріалах справи, в
перевезенні спірних вантажів не
використовувалися/використувалися
рідко. При цьому позивач не надав до
матеріалів жодних перевізних
документів (залізничних накладних, ТТН,
подорожніх листів вантажного
автомобіля) щодо транспортування
елементів металевої огорожі; актів
виконаних робіт, оформлених між БВП
«Строитель-плюс» і ДП
«Севастопольський УПРДОР» за
результатами надання послуг з доставки
вантажу, в обсягах згідно
рахунків-фактур. При цьому з текстів
цих актів виконаних робіт неможливо
встановити строки, особу перевізника
та в який спосіб здійснювалися
перевезення вантажу; прибуткових
ордерів ДП «Севастопольський УПРДОР»,
що підписані невідомими особами, те
здебільшого не містять посилання на
первинні документи з якими надійшов
товар на підприємство; податкових
накладних, виписаних від імені БВП
«Строитель-плюс» на користь позивача
на підставі певних рахунків-фактур
(копії та/або оригінали яких позивачем
до суду подані не були, та пояснення
щодо причин відсутності таких
документів не надані), підписаних
ОСОБА_4 (в період з січня 2009 року до
вересня 2009 року), ОСОБА_4 (починаючи з
жовтня 2009 року по грудня 2009 року),
ОСОБА_3 (за 2010 - 2011 роки), а також
невідомими особами, і скріплених
печаткою цього підприємства.

Інших первинних та інших документів,
оформлених на підставі договорів від
16.10.2008р. № 2213, від 20.01.2011р. № 1-т/160/
та від 05.10.2011р. № 1338, зокрема: видаткових
і податкових накладних, оформлених
саме на підставі зазначених договорів,
та/або рахунків-фактур, що стали
підставами для оформлення наявних в
матеріалах даної справи накладних і
перерахування безготівкових коштів;
первинних (бухгалтерських) документів
щодо оприбуткування, обліку та
списання товарів зі складу
підприємства (в т.ч. в розрізі по
контрагентах); витягів з журналу обліку
довіреностей та інших документів на
уповноваження певних посадив осіб ДП
«Севастопольський УПРДОР» на
отримання товарно-матеріальних
цінностей за спірними правочинами;
оборотно-сальдових відомостей по
рахунку бухгалтерського обліку по
рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними
постачальниками» за відповідні
періоди, позивач суду не пред'явив та
пояснень щодо причин їх відсутності не
надав.

Додатково в якості доказів проведення
розрахунків із названим
контрагентом-постачальником згідно
зазначених письмових договорів
поставки позивач надав до суду копії
платіжних доручень ДП
«Севастопольський УПРДОР», датованих
2009 - 2011 роками, щодо перерахування
коштів на користь БВП «Строитель-плюс»
(всього на загальну суму 5 129 477,23 грн. з
ПДВ) в якості оплати за товари згідно
певних рахунків-фактур, - що
роздруковані з бази «Клієнт-банк» та
без жодних відміток банку про
проведення операцій з переказу коштів.
При цьому оригіналів виписок по
особовому рахунку ДП
«Севастопольський УПРДОР» за
відповідні дати з відомостями про
перерахування вказаних сум коштів на
користь КП «Альянс» за наданні послуги,
позивач суду не надав. З огляду на це
зазначені документи позивача, на думку
суду, не можуть бути належним доказом
для засвідчення фактів здійснення
розрахунків по спірним операціям
поставки та зменшення капіталу ДП
«Севастопольський УПРДОР» на суми
вартості товарів.

Крім того, в травні 2010 року між
позивачем та постачальником - КП
«Альянс» була укладена усна угода щодо
поставки товарів (стійки металевої
ґрунтованої, метізи) на суму 25 702,42 грн.
(в т.ч. ПДВ 4 283,74 грн.). На підтвердження
факту поставки КП «Альянс» вказаних
товарів на адресу ДП «Севастопольський
УПРДОР» позивач надав до суду копії
наступних документів: рахунку-фактури
від 06.05.2010р. № 1241 (що не містять
відомостей про П.І.П. і посаду особи, яка
його підписала від імені
Постачальника. Також в тексті даного
рахунку-фактуру відсутні посилання на
цивільно-правовий договір та/або інші
первинні документи, який став
підставою для оформлення такого
рахунку); видаткової накладної від
06.05.2010р. № 1191, що складений на підставі
рахунку-фактури від 06.05.2010р. за № А-1900,
та не містять відомостей про П.І.П. і
посади осіб-учасників господарської
операції, які його підписали від імені
сторін; податкової накладної від
06.05.2010р. № 1191, виписаної від імені КП
«Альянс» на користь позивача на
підставі рахунку-фактури від 06.05.2010р. №
А-1900, копія та/або оригінал якого в
матеріалах справи відсутні, підписаної
ОСОБА_4 і скріплених печаткою цього
підприємства; сертифікату поставки
елементів металевої огорожі, що
містить лише відомості про її складові;
прибуткового ордеру від 06.05.2010р. № 117, що
підписаний невідомими особами.

Проте інших первинних та інших
документів, оформлених на виконання
усної угоди з КП «Альянс» щодо поставки
товарів, зокрема: рахунку-фактури від
06.05.2010р. № А-1900, що став підставою для
оформлення податкової та видаткової
накладних; перевізних документів
(товарно-транспортної накладної та/або
залізничної накладної; подорожніх
листів вантажного автомобіля та
первинних документів щодо придбання та
списання паливно-мастильних
матеріалів, оскільки позивач в ході
повторного судового розгляду даної
справи не надав суду жодних
документально обґрунтованих пояснень
стосовно порядку та способу
перевезення товарів за вказаним усним
правочином; платіжних документів з
відомостями про перерахування коштів в
сумі 25 702,42 грн. на користь КП «Альянс» (в
т.ч. платіжного доручення від 13.09.2010р. №
2324, на яке в своїх письмових поясненнях
від 323.06.2014р. посилався позивач, однак
без надання копії такого документів).

В своїх письмових поясненнях від
23.06.2014р. позивач посилався на наявність
безпосереднього взаємозв'язку між
спірними договорами та господарською
діяльністю ДП «Севастопольський
УПРДОР». Так, за даними довідки з органу
статистики до основних видів
господарської діяльності позивача за
КВЕД-2010 відносяться наступні:
будівництво автострад, доріг, вулиць,
залізниць, злітно-посадкових смуг на
аеродромах (45.23.1), функціонування
інфраструктури автомобільного
міського транспорту (63.21.2). Зокрема,
придбані у постачальників БВП
«Строитель-плюс» і КП «Альянс»
будівельні матеріали та обладнання
(металеві огорожі) були використані ДП
«Севастопольський УПРДОР» виконанні
на договірних підставах підрядних
робіт на замовлення Служби
автомобільних доріг у м. Севастополі,
що підтверджується певними первинними
документами (копії яких до суду надані
не були) та матеріалами попередніх
перевірок контролюючих органів
(податкових органів і КРУ)

Разом з тим, позивачем не були
пред'явлені суду жодні первинні та
розрахункові документи, банківські
виписки за певні періоди на
підтвердження фактів здійснення ДП
«Севастопольський УПРДОР» продажу
товарів певним контрагентам-покупцям у
відповідних обсягах та/або виконання
будівельних та інших підрядних робіт з
використанням попередньо придбаних
будівельних матеріалів і обладнання,
правовстановлюючих та інших
документів на підтвердження наявності
у підприємства на праві
власності/користуванні певних нежилих
приміщень (складських приміщень),
транспортних засобів (в разі
здійснення перевезення спірних
товарів самотужки).

Що ж до посилань позивача на інші
матеріали перевірок контролюючих
органів (а саме: Акти ДПІ у Ленінському
районі м. Севастополя від 27.10.2011р. №
122/23-1/05422674/8811/10 та від 28.05.2010р. №
44/231/05422674/3456/10, Акт
Контрольно-ревізійного управління в м.
Севастополі від 18.08.2010р. № 06-21/203, Акт
Державної фінансової інспекції в м.
Севастополі від 26.10.2012р. № 06-21/187) як
додаткові документальні докази
товарності спірних господарських
операцій та використання результатів
останніх в господарській діяльності
дочірнього підприємства, то суд
ставиться до них критично. Оскільки зі
змісту вказаних актів перевірок не
вбачається, що в ході проведення
перевірок ДП «Севастопольський
УПРДОР» об'єктами дослідження були
первинні документи, які наявні в
матеріалах справи. Також під час
проведення таких перевірок (зокрема, з
питань дотримання податкового
законодавства) зустрічні звірки по
контрагента-постачальниках (БВП
«Строитель - плюс» і КП «Альянс») не
проводилися.

На підставі вищевикладеного судом не
вбачається, що рух активів,
господарська мета при вчиненні
позивачем правочину з
Будівельно-виробничим підприємством
«Строитель - плюс» підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами

Враховуючи вищенаведений аналіз
наявних в матеріалах справи первинних
і розрахункових документів, що були
надані позивачем, судом вбачається, що
рух активів (товарів і капіталу),
господарська мета при вчиненні
позивачем правочинів з підприємствами
БВП «Строитель - плюс» і КП «Альянс»
такими матеріалах справи не
підтверджується.

З огляду на те, що позивачем не
підтверджено реальність
фінансово-господарських операцій з
названими
контрагентами-постачальниками
належними первинними документами та
зв'язок їх з його господарською
діяльністю, суд дійшов висновку про
правомірність донарахування
контролюючим органом позивачу сум
податку на прибуток і податку на додану
вартість із застосування штрафних
(фінансових) санкцій спірними
податковими повідомленнями-рішеннями
від 02.11.2012р. за № /0 і №
/0.

Щодо решти заявлених позивачем
позовних вимог про визнання
протиправними дій податкової
інспекції під час проведення
документальної перевірки ДП
«Севастопольський УПРДОР» і складання
акта від 09.10.2012р. № 99/22-2/05422674/10/7704 то суд
також не вбачає правових підстав для їх
задоволення у зв'язку з наступним.

Згідно п. 20.1.4 ст.20 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби мають право поводити перевірки
платників податку (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

У відповідності до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75
названого Кодексу документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків Документальна
позапланова перевірка не
передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 86.1 ст.86 Податкового
кодексу України результати перевірок
(крій камеральних та електронних
перевірок) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами контролюючого
органу та платниками податків або їх
законними представниками (у разі
наявності). У разі встановлення під час
перевірки порушень складається акт.
Якщо такі порушення відсутні,
складається довідка.

У разі незгоди платника податків з
висновками акта такий платник
зобов'язаний підписати такий акт
перевірки із зауваженнями, які він має
право надати разом з підписаним
примірником акта або окремо у строки,
передбачені цим Кодексом.

Таким чином, згідно чинного
законодавства вчинення податковим
органом дій по проведенню позапланової
документальної перевірки прямо
передбачено у повноваженнях органів
державної податкової служби.

При цьому дії по складанню акта
перевірки є частиною процесу
реалізації податковим органом
повноважень, наданих йому чинним
законодавством. Крім того, обставини,
викладені в акті перевірки, є лише
відображенням фактичних дій посадових
осіб контролюючого органу, вчинених в
процесі перевірки, щодо співставлення
даних первинного бухгалтерського
обліку та інших документів.

Результатом реалізації таких
повноважень є винесення у відповідній
формі рішення, яке породжує юридичні
наслідки для платників податків.

Отже, саме результат реалізації
повноважень податкового органу (тобто
рішення контролюючого органу як в
даному випадку - податкові
повідомлення-рішення від 02.11.2012р.), а не
процес реалізації його повноважень
(як-то проведення перевірки, складання
акта перевірки, включення до акта
перевірки певних висновків) має бути
об'єктом оскарження (аналогічна
правова позиція наведена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 21.10.2014р. № К/800/28943/14).

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про безпідставність позовних вимог, у
зв'язку з чим адміністративний позов не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст.ст. 69 - 71, ст. 94,
ст.ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Дочірнього підприємства
«Севастопольський УПРДОР» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В.
Дегтярьова