Справа № 813/608/13-а
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/7953/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Коваля Р.Й.,

суддів:
Судової-Хомюк Н.М.,

Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового
засідання: Малетич М.М..

представника позивача:
Боровець М.С.,

представника відповідача:
Халявка І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Радехівському
районі Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2013
року в адміністративній справі №
813/608/13-а за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Молочні
ріки» до державної податкової
інспекції у Радехівському районі
Львівської області про скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У січні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Молочні ріки» (далі
-ТзОВ «Молочні ріки») звернулося з
позовом до державної податкової
інспекції у Радехівському районі
Львівської області (далі - ДПІ у
Радехівському районі) про скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.01.2013 року за № , яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 24
937,50 грн, у тому числі: 19 950,00 грн - за
основним платежем та 4 987,50 грн - за
штрафними санкціями.

Позивач вказував, що відповідачем
зроблено хибні висновки про
незаконність формування ним
податкового кредиту в результаті
господарських операцій з ТзОВ
«Укртехно Плюс», оскільки реальність
господарських відносин з даними
контрагентами підтверджується
належними первинними документами.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15.04.2013 року
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Радехівському районі за № від
08.01.2013 року.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що оскаржувана постанова
прийнята з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу апелянта
необхідно залишити без задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ДПІ у
Радехівському районі проведено
позапланову невиїзну перевірку ТзОВ
«Молочні ріки» з питань підтвердження
відображення в податковій декларації з
податку на додану вартість податкового
зобов'язання та податкового кредиту по
взаємовідносинах із ТОВ «Укртехно
Плюс» за період з 01.11.2011 року по 31.12.2011
року, за наслідками якої складено акт
за № 44/22-0/35603085 від 18.12.2012 року.

Перевіркою встановлено, що товариством
порушено вимоги п.198.1, п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), внаслідок чого позивачем
занижено суми податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
спрямовується на спеціальний рахунок
сільськогосподарського підприємства у
розмірі 19 950 грн, в тому числі: за
листопад 2011 року в сумі 10404 грн і за
грудень 2011 року - в сумі 9546 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення за № від
08.01.2013 року, яким ТзОВ «Молочні ріки»
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на додану
вартість» в сумі 24937,50 грн, з них: за
основним платежем - 19950 грн, за
штрафними (фінансовими) санкціями - 4987,5
грн.

Підставою для прийняття оскарженого
податкового повідомлення-рішення
стали висновки податкового органу про
нікчемність господарських операцій
позивача з ТзОВ «Укртехно Плюс».

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками податкового органу з
наступних підстав.

Відповідно до п.2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» № 996-XIV
від 16.07.1999 року (далі - Закон № 996-XIV)
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно із п.1 статті 9 Закону № 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Поняття господарської операції
визначено в ст.1 Закону № 996-XIV, згідно
якої це - дія або подія, яка викликає
зміни у структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, а первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 9 Закону №
996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо-безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Для підтвердження реальності
господарських операцій позивачем
надано наступні документи:

- договір поставки № 1/4 від 14.11.2011 року,
укладений між ТзОВ «Укртехно Плюс» та
ТзОВ «Молочні ріки», зі змісту якого
видно, що предметом договору поставки є
макуха соняшникова чи шрот. Поставка
товару виконується ТзОВ «Укртехно
Плюс». Загальна сума договору не
зазначена. Остаточна сума договору
визначається на підставі фактично
поставленого товару у відповідності до
специфікацій чи накладних;

- податкові накладні № 20 від 26.12.2012 року,
№ 1 від 06.12.2012 року, № 15 від 26.11.2012 року, №
13 від 30.10.2012 року, № 5 від 15.10.2012 року, № 8
від 17.09.2012 року, № 5 від 27.08.2012 року, № 2
від 10.08.2012 року, № 17 від 27.07.2012 року, № 7
від 10.07.2012 року, № 6 від 12.06.2012 року, № 25
від 23.04.2012 року, №13 від 12.04.2012 року, № 11
від 21.03.2012 року, № 22 від 29.02.2012 року, № 4
від 16.01.2012 року, № 3 від 16.01.2012 року, № 26
від 08.12.2011 року, № 10 від 17.11.2011 року;

- видаткові накладні № РН-000202 від 26.12.2012
року, № РН-000189 від 06.12.2012 року, № РН-000185
від 26.11.2012 року, № РН-000172 від 30.10.2012 року,
№ РН-000164 від 15.10.2012 року, № РН-000147 від
17.09.2012 року, № РН-000137 від 27.08.2012 року, №
РН-000134 від 10.08.2012 року, № РН-000132 від
27.07.2012 року, № РН-000123 від 10.07.2012 року, №
РН-000112 від 12.06.2012 року, № РН-000092 від
23.04.2012 року, №РН-000081 від 12.04.2012 року, №
РН-000062 від 21.03.2012 року, № РН-000054 від
29.02.2012 року, № РН-000005 від 16.01.2012 року, №
РН-0030 від 08.12.2011 року, № РН-0015 від 17.11.2011
року;

- платіжні доручення № 1128 від 15.12.2011
року, № 1018 від 18.11.2011 року, № 1003 від
17.11.2011 року, № 1622 від 17.12.2012 року, № 1595
від 12.12.2012 року, № 1591 від 07.12.2012 року, №
1552 від 04.12.2012 року, № 1522 від 26.11.2012 року,
№ 1478 від 19.11.2012 року, № 1474 від 16.11.2012
року, № 1423 від 01.11.2012 року, № 1411 від
29.10.2012 року, № 1393 від 24.10.2012 року, № 1370
від 19.10.2012 року, № 1336 від 15.10.2012 року, №
1245 від 20.09.2012 року, № 1246 від 20.09.2012 року,
№ 1190 від 13.09.2012 року, № 1132 від 04.09.2012
року, № 1118 від 29.08.2012 року, № 1111 від
22.08.2012 року, № 1103 від 21.08.2012 року, № 1066
від 15.08.2012 року, № 1043 від 10.08.2012 року, №
1027 від 07.08.2012 року, № 997 від 26.07.2012 року, №
983 від 25.07.2012 року, № 944 від 16.07.2012 року, №
926 від 11.07.2012 року, № 899 від 27.06.2012 року, №
888 від 26.06.2012 року, № 871 від 22.06.2012 року, №
681 від 15.05.2012 року, № 568 від 23.04.2012 року, №
520 від 17.04.2012 року, № 393 від 22.03.2012 року, №
394 від 22.03.2012 року, № 347 від 13.03.2012 року, №
313 від 07.03.2012 року, № 88 від 20.01.2012 року, №
56 від 16.01.2012 року.

Суд враховує те, що придбаний у ТзОВ
«Укртехно Плюс» товар - шрот
соняшниковий був використаний для
виготовлення комбікорму, який надалі
реалізований ТзОВ «Крупецький
комбікормовий завод» на підставі
договорів про надання послуг № 38 від
27.07.2011 року та № 3 від 05.01.2012 року.

Позивачем надано всі відповідні
розрахункові, платіжні та інші
документи, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку та які
вказують на товарність господарських
операцій, їх відповідність основній
меті господарської діяльності
позивача. Наявність недоліків в
оформленні первинних документів, на
які посилається відповідач, не впливає
на зміст господарських операцій, що
відбулись.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.1 ст.198 ПК України).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК
України).

Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п.198.4. ст.198 ПК України).

Якщо у подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами.
(п.198.5 ст.198 ПК України).

Датою використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу ІІІ цього
Кодексу.

Згідно із п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна, згідно із п.201.6.
ст.206 ПК України, є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.201.7 та п.201.10 ст.201 ПК
України податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Судом встановлено та актом перевірки
відповідача підтверджено, що дані
податкові накладні не мали недоліків, а
тому у позивача були всі підстави для
формування податкового кредиту на
підставі податкових накладних виданих
його контрагентами.

Стосовно покликання апелянта на
висновки акту перевірки ТзОВ
«Укртехно Плюс» від 13.11.2012 року №
124/224/37215278, складеного Криворізькою
північною МДПІ, згідно яких
встановлено, що ТзОВ «Укртехно Плюс»
порушено вимоги пп.1, 5 ст.203, пп.1,2 ст.215,
ст.216, ч.2 ст.228, ст.234 ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених за період
листопад-грудень 2011 року суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Суд звертає увагу відповідача, що
відповідно до абзацу 1 частини 2 статті
215 ЦК України недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно статті 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Актом перевірки, зазначені факти
встановлено не було.

З урахуванням вищезазначеного, судова
колегія приходить до переконання, що
податкове повідомлення-рішення №
від 08.01.2013 року є протиправним та
підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71
КАС України, покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач
не довів суду належними і допустимими
доказами законність прийнятого
податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного судова
колегія приходить до переконання, що
доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими і
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Радехівському
районі Львівської області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 15
квітня 2013 року в адміністративній
справі № 813/608/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
Р.Й. Коваль

Судді:
Н.М. Судова-Хомюк

В.В. Гуляк

Ухвала в повному обсязі складена 10
листопада 2014 року.