Справа № 814/2297/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

15 жовтня 2014 року
Справа № 814/2297/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі судді
Малих О.В., за участю секретаря судового
засідання Ополинського О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1, договір
б/н від 04.07.2014 року,

представника відповідача: Радченко
Ю.М., посвідчення № 027047 від 01.07.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за

адміністративним позовом: ОСОБА_3
(юридична адреса: АДРЕСА_1 фактична
адреса: АДРЕСА_2

до відповідача: Прокуратури
Ленінського району м. Миколаєва (вул.
Південна, 52, м. Миколаїв, 54043)

про: визнання незаконної
бездіяльність, стягнення коштів в сумі
2 000,00 грн.,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_3, звернулася до
Миколаївського окружного
адміністративного суду з позовом до
Прокуратури Ленінського району м.
Миколаєва з вимогами:

- встановити незаконну
бездіяльність прокуратури Ленінського
району міста Миколаєва щодо не
складення протоколу про
адміністративне правопорушення н
підставі ст.255 КУпАП за ст.212-3 цього
кодексу, вчинене директором ТОВ
«Миколаївсільпроект» відносно ОСОБА_3,
а також щодо не звернення до суду
прокуратурою Ленінського району міста
Миколаєва з протоколом про
адміністративне правопорушення для
ініціювання притягнене винних осіб за
порушення вимог ст.212-3 КУпАП;

- постановити рішення про
відшкодування шкоди від незаконної
бездіяльносте прокуратури Ленінського
району міста Миколаєва та стягнути з
відповідач моральну шкоду розмірі 2000,00
грн. на користь ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала
повністю з підстав зазначених у
позовній заяві, додаткових поясненнях
та наданих доказах (а.с. 3 - 5).

Відповідач позовні вимоги не
визнав, зазначив, що дія Закону України
«Про звернення громадян» не
поширюється на заяву про розслідування
нещасного випадку на виробництві. Отже,
бездіяльність прокуратури району щодо
складання адміністративного протоколу
відсутня (а.с. 36-39).

Позивач та відповідач надали
клопотання про слухання справи без
технічної фіксації судового процесу.

У судовому засіданні 15.10.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовна заява задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи,
17 лютого 2014 року представник позивача,
ОСОБА_3, звернулася до директора ТОВ
«Миколаївсульпроект» з заявою про
проведення розслідування нещасного
випадку на виробництві.

В зв'язку з неотриманням
відповіді від директора ТОВ
«Миколаївсульпроект» на зазначену
заяву представник позивача ОСОБА_3 19
березня 2014 року звернулася з заявою до
прокуратури Ленінського району м.
Миколаєва про складання
адміністративного протоколу.

Прокуратурою району в ході
розгляду звернення ОСОБА_3 було
встановлено, що 02.09.2013 року посадові
особи ТОВ «Миколаївсільпроект», які
зобов'язані здійснювати контроль за
станом охорони праці в підлеглому
підрозділі, порушивши вимоги ч. 1 ст. 6
Закону України «Про охорону праці», а
саме не створивши належних умов праці
на робочому місці, не забезпечили
безпеку технологічних процесів, машин,
механізмів, устаткування та інших
засобів виробництва, діючи зі
злочинною недбалістю, тобто не
передбачаючи можливості настання
суспільно-небезпечних наслідків своїх
діянь (бездіяльності) у вигляді
можливого травмування людей хоча
повинні були і могли їх передбачити,
дали вказівку ОСОБА_3 щодо фарбування
машинного устаткування, обладнання -
кузова до «рассєва», під час виконання
якої, остання отримала травму лівої
руки.

Вказані відомості прокуратурою
були внесенні до Єдиного реєстру
досудових розслідувань за № 0000011
від 07.04.2014 року за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України, яке
перебуває у провадженні СВ Ленінського
РВ ММУ УМВС України в Миколаївській
області.

На підставі викладеного листом
від 13.06.2014 року № (15-04) 2275-14 прокуратурою
була надано відповідь, що дія Закону
України «Про звернення громадян» не
поширюється на заяву про розслідування
нещасного випадку на виробництві, а
тому підстав для складання
адміністративного протоколу за
ознаками адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 212-3
КУпАП прокуратурою району не
вбачається.

Вважаючи таку відповідь
неправомірною, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Відповідно до частини першої
статті 22 Закону України «Про охорону
праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ
роботодавець повинен організовувати
розслідування та вести облік нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій відповідно до положення, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України за погодженням з
всеукраїнськими об'єднаннями
профспілок.

Процедуру проведення розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій, що
сталися з працівниками на
підприємствах, в установах та
організаціях незалежно від форми
власності визначає Порядок проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 201 1
року №1232.

Згідно з пунктом 23 вказаного Порядку
нещасний випадок, про який своєчасно не
повідомлено керівника підприємства чи
роботодавця потерпілого або внаслідок
якого втрата працездатності настала не
одразу, розслідується і береться на
облік згідно з цим Порядком протягом
місяця після надходження заяви
потерпілого чи уповноваженої ним
особи, яка представляє його інтереси
(незалежно від строку настання
нещасного випадку).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
звернення громадян» сфера
застосування цього Закону не
поширюється на порядок розгляду заяв і
скарг громадян, встановлений
кримінальним процесуальним,
цивільно-процесуальним, трудовим
законодавством, законодавством про
захист економічної конкуренції,
законами України «Про судоустрій і
статус суддів» та «Про доступ до
судових рішень», Кодексом
адміністративного судочинства
України, Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції».
Правові засади організації і
діяльності адвокатури та здійснення
адвокатської діяльності в Україні
регулюються Законом України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 22 Закону
України «Про охорону праці»,
роботодавець повинен організовувати
розслідування та вести облік нещасних
випадків на виробництві.

Закон України «Про доступ до
публічної інформації» у свою чергу
визначає порядок здійснення та
забезпечення права кожного на доступ
до інформації, що знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом, та інформації, що становить
суспільний інтерес. Запитувач має
право звернутися до розпорядника
інформації із запитом на інформацію
незалежно від того, стосується ця
інформація його особисто чи ні, без
пояснення причини подання запиту.

Запитувана позивачем інформація
не належить до категорії публічної
інформації або інформації, що
становить суспільний інтерес. Навпаки,
у своєї заяві позивач чітко вказує, що
вона подає заяву про проведення
розслідування нещасного випадку на
виробництві, керуючись положеннями
статей 9, 20 та 22 Закону України «Про
охорону праці».

Дії позивача, спрямовані на
проведення розслідування нещасного
випадку на виробництві, підпадають під
дію Закону України «Про охорону праці».

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», дія цього Закону не
поширюється на відносини у сфері
звернень громадян, які регулюються
спеціальним законом. У даному випадку
відносини, пов'язані з проведенням
розслідування нещасного випадку на
виробництві, регулюються спеціальним
законом - Законом України «Про охорону
праці».

Враховуючи те, що позивач
зверталася до директора ТОВ
«Миколаївсульпроект» з заявою про
проведення розслідування нещасного
випадку на виробництві в рамках
спеціального Закону України «Про
охорону праці», суд погоджується з
відповідачем про відсутність підстав
для складання адміністративного
протоколу за ознаками
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 212-3 КУпАП.

Враховуючи викладене, дія Закону
України «Про звернення громадян» не
поширюється на заяву про розслідування
нещасного випадку на виробництві,
відповідач діяв в межах статті 19
Конституції України. Отже,
бездіяльність прокуратури району при
розгляді звернення ОСОБА_3 відсутня.

Щодо бездіяльності прокуратури
району міста у невиконання вимог ст. 21
Закону України «Про прокуратуру» суд
зазначає, що відповідно до
законодавства прокуратура України в
своїй діяльності керується
Конституцією України, Законом України
«Про прокуратуру» та наказами
Генерального прокурора України.

Пунктом 7 наказу Генерального
прокурора України №3гн від 07.11.2012 «Про
організацію прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів»
перевірки у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів
організовуються та проводяться за
письмовими зверненнями органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
фізичних та юридичних осіб,
матеріалами контролюючих органів,
повідомленнями у засобах масової
інформації та за власного ініціативою.

Пунктом 7.1. вказаного Наказу
встановлено, що перевірки за заявами та
скаргами фізичних і юридичних осіб,
зверненнями та запитами депутатів усіх
рівнів, крім заяв та повідомлень про
кримінальне правопорушення, проводити
лише у разі їх попереднього розгляду
компетентними органами виконавчої
влади, державного нагляду (контролю),
органами місцевого самоврядування,
посадовими чи службовими особами
відповідного рівня або неприйняття
ними рішень з цих питань у встановлені
строки.

Враховуючи викладене та вбачаючи
в заяві ОСОБА_3, на дії посадових осіб
ТОВ «Миколаївсільпроект», факт
можливого прихованого нещасного
випадку на виробництві, з метою
перевірки вказаних фактів
прокуратурою району відомості про
кримінальне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 271 КК України,
внесено до ЄРДР.

Постанова про проведення
перевірки в порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів
прокуратурою району не виносилась. А
надання вказаної постанови заявниці,
взагалі не передбачено вимогами
законодавства, оскільки, відповідно до
п. 4.4. «Положення про порядок проведення
органами прокуратури перевірок при
здійсненні нагляду за додержанням і
застосуванням законів», затвердженого
наказом Генерального прокурора
України №111 від 12.11.2012 копія постанови
про проведення перевірки надається
представнику підприємства, установи,
організації, фізичній особі-
підприємцю особисто або шляхом
передачі до підрозділу, який здійснює
реєстрацію вхідних документів об'єкта
перевірки, надсилається поштою або
надається в будь-який інший спосіб.

Стосовно вимог позивача про
стягнення шкоди, завданої
бездіяльністю прокуратури району, суд
зазначає, що заявляючи позовні вимоги
позивач посилався на завдання
моральної шкоди яка полягає в
перенесенні душевних та моральних
стражданнях, нервових стресах та
погіршення самопочуття.

Відшкодування моральної шкоди
передбачено ст. ст. 23, 1167, 1173 Цивільного
Кодексу України, зокрема ст. 1173 ЦК
України передбачено, що шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

У Постанові Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначено, під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.

Приймаючи до уваги, що судом не
встановлено протиправності у діях
відповідача та неправомірної
бездіяльності та вини останнього, у тих
душевних стражданнях, про які зазначає
позивач, то позовні вимоги в частині
стягнення з позивача моральної шкоди
задоволенню не підлягають, оскільки
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковими умовами відшкодування
моральної (немайнової) шкоди є
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідачем, з урахуванням
всіх встановлених фактичних обставин
по справі та вимог законодавства,
доведено правомірність своїх дій.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 158, 160-163
КАС України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.В. Малих

Постанова оформлена у відповідності до
ст. 163 КАС України

та підписана суддею 20.10.2014 року.