Справа № 2а-18927/11
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/12287/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 14 вересня
2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Тернопільської міської ради,
третя особа - ОСОБА_4, про визнання
протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Тернопільської міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради від 01.06.2011
"Про внесення змін в пункт 10 рішення
виконавчого комітету міської ради від
27.11.2002 №1101 "Про оформлення права
власності на приміщення, будівлі та
споруди".

Позовні вимоги мотивовано
протиправність оскаржуваного рішення
як такого, що прийнято за відсутності
повноважень у відповідача приймати
рішення про оформлення права власності
на нерухоме майно саме за фізичними
особами-підприємцями.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 14 вересня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просила скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та
постановити нове, про задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що згідно з свідоцтвом
про державну реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності фізична
особа ОСОБА_4 зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа.

Рішенням Тернопільської міської ради
від 12.07.2001 суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_5 надано дозвіл на
підготовку матеріалів попереднього
погодження місця розташування мийки
автотранспорту на земельній ділянці
площею до 0,10 га з наданням в оренду
терміном на 5 років за адресою: вул.
Протасевича.

12.09.2001 виконавчим комітетом
Тернопільської міської ради прийнято
рішення №1154, яким погоджено місце
розташування мийки автотранспорту на
земельній ділянці площею 1000 кв.м
суб'єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_5 за наданням дозволу на
складання проектно-кошторисної
документації на будівництво та
складання проекту відведення
земельної ділянки після затвердження
проектно-кошторисної документації у
встановленому порядку.

Відповідно до акту державної технічної
комісії від 28.10.2002 про прийняття
закінченого будівництвом об'єкта в
експлуатацію, який затверджено
рішенням виконавчого комітету
Тернопільської міської ради від 13.11.2002
№1070, прийнято в експлуатацію мийку
автотранспорту загальною площею 121,5
кв.м по АДРЕСА_1, збудованої суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_4, а
також присвоєно вказаному об'єкту
адресний номер АДРЕСА_1.

27.11.2002 виконавчим комітетом
Тернопільської міської ради прийнято
рішення №1101 "Про оформлення права
власності на приміщення, будівлі та
споруди", пунктом 10 якого вирішено
оформити право власності на будівлю
мийки автотранспорту загальною площею
121,5 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та видати
свідоцтво про право власності.

На підставі вказаного рішення 29.11.2002
ОСОБА_5 видано свідоцтво про право
власності на будівлю мийки
автотранспорту загальною площею 121,50
кв.м.

14.01.2002 між суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_4 та Тернопільською
міською радою укладено договір оренди
земельної ділянки, предметом якої була
оренда земельної ділянки загальною
площею 1000 кв.м., на якій розташована
мийка автотранспорту.

Рішенням виконавчого комітету
Тернопільської міської ради від 01.06.2011
№964 до пункту 10 рішення виконавчого
комітету міської ради від 27.11.2002 №1101
внесено зміни та викладено його в
редакції, згідно з якою вирішено
оформити право власності на будівлю
мийки автотранспорту загальною площею
121,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 із видачею
свідоцтва, за суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_4.

Вказуючи на протиправність
зазначеного рішення, ОСОБА_3 звернулась
до суду із даним позовом. Позивачем
також вказано, що ухвалою
Тернопільського міськрайонного суду
від 04 лютого 2011 року у справі №2-1264/11 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя заборонено вчиняти
будь-які дії щодо відчуження будівлі
мийки автотранспорту загальною площею
121,5 кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та обладнання для мийки
автотранспорту, встановленого в даній
будівлі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з недоведеності з боку
позивача наявності факту порушення її
прав та законних інтересів у зв'язку із
прийняттям відповідачем оскаржуваного
рішення. Додатково, судом апеляційної
інстанції вказано на правомірність
оскаржуваного рішення як такого, що
прийнято виконавчим комітетом на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законом.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
позицією судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для вжиття
заходів судового захисту прав позивача
у сфері публічно-правових відносин, з
огляду на наступне.

Відповідно до підпункту "а" пункту 8.1
розділу VIII Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
№7/5, чинного на момент виникнення
спірних правовідносин, оформлення
права власності на нерухоме майно
органами місцевого самоврядування
проводиться з видачею свідоцтва про
право власності за заявою про
оформлення права власності на нерухоме
майно:

фізичним та юридичним особам на
новозбудовані, реконструйовані об'єкти
нерухомого майна за наявності
документа, що посвідчує право на
земельну ділянку, та документа, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам;

членам житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого відповідного
кооперативу, які повністю внесли свої
пайові внески;

юридичним особам у разі внесення до
статутного фонду (статутного або
складеного капіталу) об'єктів
нерухомого майна їх засновниками
(учасниками);

фізичним особам та юридичним особам,
які в разі припинення (ліквідації чи
реорганізації) юридичної особи
отримали у власність у встановленому
законодавством порядку нерухоме майно
юридичної особи, що припиняється;

фізичним особам та юридичним особам, що
вийшли зі складу засновників
(учасників) юридичної особи за рішенням
учасників або органу, уповноваженого
на це установчими документами, і
отримали у власність об'єкт нерухомого
майна, переданий їм;

інвесторам, які у результаті
інвестиційної діяльності отримали у
власність об'єкт нерухомого майна або
його частину на підставі документів,
установлених законодавством, що
підтверджують набуття у власність
закріпленого за інвестором об'єкта
інвестування;

реабілітованим громадянам, яким
повернуто у власність належні їм
об'єкти нерухомого майна, за умови
надання рішення комісії з реабілітації
про повернення цього майна;

фізичним та юридичним особам у разі
виділення окремого об'єкта нерухомого
майна зі складу об'єкта нерухомого
майна, що складається із двох або
більше об'єктів (будинків, будівель або
споруд), окрім випадків, коли такі
об'єкти є приналежністю головної речі,
складовою частиною речі або утворюють
з іншими об'єктами складну річ;

фізичним та юридичним особам у разі
об'єднання двох або більше суміжних
об'єктів нерухомого майна;

фізичним та юридичним особам на об'єкти
нерухомого майна, які в установленому
порядку переведені з житлових у
нежитлові і навпаки, за умови надання
рішення відповідного органу;

фізичним та юридичним особам на
підставі документів, установлених
законодавством, які підтверджують
право власності на об'єкти нерухомого
майна та не віднесені до
правовстановлювальних документів,
передбачених у додатку 2 до Положення.

Аналіз наведених положень свідчить про
те, що наявність чи відсутність у
фізичної особи статусу суб'єкта
підприємницької діяльності не є
обставиною, яка впливає на наявність
підстав для прийняття органом
місцевого самоврядування рішення про
оформлення права власності на об'єкт
нерухомого майна.

У той же час, відповідно до частини
першої статті 325 Цивільного кодексу
України суб'єктами права приватної
власності є фізичні та юридичні особи.

Таким чином, суб'єктом права власності
законодавством визнається фізична
особа. Такий суб'єкт права власності як
фізична особа - підприємець
законодавством не виокремлюється.

Відповідно до положень частини другої
статті 331 Цивільного кодексу України
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 27.11.2002 виконавчим
комітетом Тернопільської міської ради
прийнято рішення №1101 "Про оформлення
права власності на приміщення, будівлі
та споруди", пунктом 10 якого вирішено
оформити право власності на будівлю
мийки автотранспорту загальною площею
121,5 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та видати
свідоцтво про право власності.

Рішенням виконавчого комітету
Тернопільської міської ради від 01.06.2011
№964 до пункту 10 рішення від 27.11.2002 №1101
внесено зміни та викладено його в
редакції, згідно з якою вирішено
оформити право власності на будівлю
мийки автотранспорту загальною площею
121,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 із видачею
свідоцтва за суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_4.

Колегія суддів погоджується із
позицією судів попередніх інстанцій
щодо недоведеності з боку позивача
наявності факту порушення її прав та
законних інтересів у зв'язку із
зазначенням органом місцевого
самоврядування в рішенні про
оформлення права власності на нерухоме
майно про наявність у третьої особи
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності.

Так само, враховуючи положення частини
другої статті 331 Цивільного кодексу
України, відповідно до яких якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації, колегія
суддів вказує на необґрунтованість
доводів заявника касаційної скарги
щодо протиправності оскаржуваного
рішення з мотивів неможливості
здійснення реєстрації права власності
за фізичною особою як суб'єктом
підприємницької діяльності.

Одночасно з викладеним, зважаючи на те,
що прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення не має наслідком
відчуження будівлі мийки
автотранспорту або ж обладнання,
колегія суддів погоджується із
висновками суду апеляційної інстанції
щодо необґрунтованості посилання
позивача на протиправність
оскаржуваного рішення як такого, що
було б прийнято всупереч ухвалі
Тернопільського міськрайонного суду
від 04 лютого 2011 року у справі №2-1264/11.

Враховуючи викладене, зважаючи на
обставини, встановлені судами
попередніх інстанцій на підставі
доказів, досліджених під час судового
розгляду справи, колегія суддів
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 14 вересня
2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: