Справа № 2а-1870/2051/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/91439/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєв А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Конотопської міжрайонної державної
податкової інспекції Сумської області

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року

у справі № 2а-1870/2051/11

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Конотопської міжрайонної державної
податкової інспекції Сумської області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Конотопської міжрайонної
державної податкової інспекції
Сумської області (далі - відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення № /1 від 16
грудня 2010 року.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року позов задоволено. Скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/1 від 16 грудня 2010 року, прийняте
Конотопською МДПІ Сумської області, по
визначенню фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_2 податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 32910,19 грн. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 судові
витрати у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року залишено без змін.

В касаційній скарзі Конотопська МДПІ
Сумської області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 09
червня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Конотопською МДПІ Сумської області
була проведена планова виїзна
документальна перевірка своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів) суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 за
період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2010
року, за результатами якої складений
акт № 441/17-1/268040891/485 від 17 листопада 2010
року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги статті
13 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок громадян», що
призвело до заниження суми чистого
оподатковуваного доходу за ІІ півріччя
2009 року на 76000,66 грн. та до заниження
суми чистого оподатковуваного доходу
за І півріччя 2010 року на 143400,57 грн. та,
як наслідок, підприємцем було занижено
суму податку з доходів фізичних осіб
від підприємницької діяльності за ІІ
півріччя 2009 року на 11400,10 грн. та за І
півріччя 2010 року на 21510,09 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано,
що позивач неправомірно включив до
складу валових витрат відповідного
податкового періоду вартість послуг з
виконання вантажно-розвантажувальних
робіт, наданих йому суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_3 згідно договорів про
надання послуг із транспортного
відпрацювання вантажів
(вантажно-розвантажувальні послуги) № 2
від 03 серпня 2009 року та № 1 від 01 січня
2010 року, оскільки акти
приймання-передачі виконаних робіт не
містять деяких обов'язкових
реквізитів, а саме: зміст та об'єм
господарської операції, які повинні
передбачати конкретний перелік (склад)
наданих послуг з їх вартістю та датою
надання. Також в акті перевірки було
вказано, що акти приймання-передачі
виконаних робіт носять поверховий
характер та не містять даних, які б
свідчили про зв'язок вказаних послуг з
господарською діяльністю позивача. При
цьому, факт надання позивачу
вантажно-розвантажувальних робіт та
факт оплати їх вартості податковим
органом не заперечувався.

24 листопада 2010 року Конотопська МДПІ
Сумської області на підставі вказаного
акта перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначила ОСОБА_1
суму податкового зобов'язання за
платежем: податок з доходів фізичних
осіб в розмірі 32910,19 грн. - за основним
платежем.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого його скарги були
залишені без задоволення, а податковим
органом були прийняті податкові
повідомлення-рішення № /1 від 16
грудня 2010 року та № /2 від 09
березня 2011 року на аналогічні суму
податкових зобов'язань. Проте, листом
від 30 березня 2011 року № 4692/М/17-1
відповідач відкликав податкове
повідомлення-рішення № /2 від 09
березня 2011 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що отримані позивачем
навантажувально-розвантажувальні
послуги безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю
підприємства, оскільки є складовою
частиною діяльності, яка направлена на
отримання доходу, а також з того, що
незначні недоліки у заповненні
первинних документів не роблять такі
документи недійсними та не свідчать
про їх неналежність як доказів за
умови, що вони дають можливість
ідентифікувати особу, яка склала такі
документи, а також містять інформацію
про господарську операцію, з
урахуванням того, що реальність
господарських операцій між позивачем
та суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 не
заперечувалась.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, з огляду на наступне.

Положеннями частини 1 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Частиною 3 статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

У відповідності до пункту 5.1. статті 5
Закону України Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу валових
витрат не належать будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

При цьому, згідно з положеннями пункту
5.11 статті 5 Закону України Законом
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32
статті 1 Закону України Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), господарська
діяльність - це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та знайшло своє
підтвердження в пункті 1.6 акту
перевірки, основним видом
господарської діяльності, який
здійснював позивач у періоді, що
перевірявся, була оптова торгівля
автомобільними деталями та приладдям
(51.30.1).

Для здійснення господарської
діяльності між позивачем (замовником)
та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3
були укладені договори про надання
послуг із транспортного відпрацювання
вантажів (вантажно-розвантажувальні
послуги) № 2 від 03 серпня 2009 року та № 1
від 01 січня 2010 року, за умовами яких
виконавець зобов'язується виконувати
навантажувально-розвантажувальні
послуги, здійснювати складування
вантажу на складі, здійснювати
навантажувальні роботи при реалізації
вантажу, здійснювати розвантажувальні
роботи при надходженні вантажу на
склад, а замовник зобов'язується
оплатити такі послуги згідно актів
прийому передачі виконаних робіт.

Судами також було встановлено, що
позивачем орендувалися складські
приміщення за договорами, укладеними
ним з ТОВ «Лодіс-Суми» та ОСОБА_4, які
використовувалися підприємцем з метою
здійснення основного виду діяльності,
що знайшло своє підтвердження у пункті
1.8 акту перевірки, та у яких
безпосередньо здійснювалось
навантаження та розвантаження товарів.

Крім іншого, судами було встановлено,
що факт виконання
навантажувально-розвантажувальних
послуг та оплата їх вартості
податковим органом не заперечувався та
знайшов своє підтвердження у пункті 2.2.2
акту перевірки (арк. справи 72-73).

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку, що послуги з виконання
навантажувально-розвантажувальних
робіт придбавались позивачем у
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_3 з метою
використання у господарській
діяльності.

Разом з цим, підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб
слугував, крім іншого, висновок
податкового органу про відсутність у
актах приймання-передачі виконаних
робіт деяких обов'язкових реквізитів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Матеріалами справи підтверджена
наявність у позивача первинних
документів, які відповідають вимогам
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а саме: підписані
сторонами та скріплені печатками, які
відповідно до умов договору визначають
вартість наданих послуг, які
підтверджують надання позивачу
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3
навантажувально-розвантажувальних
послуг за відповідними договорами.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, що незначні недоліки у
заповненні первинних документів не
роблять такі документи недійсними та
не свідчать про їх неналежність як
доказів за умови, що вони дають
можливість ідентифікувати особу, яка
склала такі документи, а також містять
інформацію про господарську операцію,
з урахуванням того, що реальність
господарських операцій між позивачем
та суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 не
заперечувалась.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанції дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
безпідставність визначення ОСОБА_1
суму податкового зобов'язання за
платежем: податок з доходів фізичних
осіб в розмірі 32910,19 грн. оспорюваним
податковим повідомленням-рішенням.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Конотопської
міжрайонної державної податкової
інспекції Сумської області залишити
без задоволення, а постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 09
червня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна