Справа № 2а-5177/12/2170
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕН Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 р. Справа № 2а-5177/12/2170

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Морська Г.М. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Бериславської міжрайонної державної
податкової інспекції Херсонської
області Державної податкової служби на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 01 лютого 2013
року в адміністративній справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Тавр» до
Бериславської міжрайонної державної
податкової інспекції Херсонської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Тавр»
звернулось до суду з позовом до
Бериславської міжрайонної державної
податкової інспекції Херсонської
області Державної податкової служби, в
якому просило суд визнати протиправним
та скасувати повідомлення-рішення
Бориславської МДПІ від 28 вересня 2012
року № яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 3736,67 грн., №
, яким застосовано штрафні
санкції у сумі 934,17 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує
тим, що оскаржувані податкові
повідомлення рішення підлягають
скасуванню, як такі, що не відповідають
чинному законодавству, оскільки
прийняті на підставі хибних висновків,
до яких прийшов відповідач в ході
проведення перевірки. Позивач вважає
висновок податкового органу про
нікчемність правочину передчасним,
договір може бути визнаний недійсним
лише судом, а не податковим органом.
Реальність поставки товарів
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами,
придбаний товар був використаний в
господарській діяльності позивача,
таким чином, всі передбачені законом
вимоги для формування податкового
кредиту позивач виконав.

Відповідач позовні вимоги не
визнав, надав письмові заперечення, де
зазначив, що контрагент позивача не має
відповідних можливостей для
здійснення господарської діяльності. В
накладних зазначені різні договори
поставки, товарно-транспортні накладні
оформлені з порушенням вимог для їх
складання - не дають змоги
ідентифікувати осіб, які брали участь у
здійсненні господарських відносин, в
них не вказано метод визначення маси
нафтопродукту, необхідні показники
густини та температури відпущеної
дози, тому ТТН не можуть вважатися
такими, що підтверджують
транспортування нафтопродуктів. Таким
чином, господарські операції ТОВ
"Мельхіор-Агро" містять ознаки
фіктивності, а відповідно фіктивними є
і всі подальші угоди у ланцюгу до
вигодонабувача, тому відповідач вважає
безпідставним віднесення позивачем до
податкового кредиту податку на додану
вартість за господарськими операціями
з ТОВ «Мельхіор-Агро».

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 01 лютого 2013
року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення -
рішення від 28.09.2012р. № , № .

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду першої інстанції, Бериславська
міжрайонна державна податкова
інспекція Херсонської області
Державної податкової служби подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, пояснення представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову.

В силу ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі
наказу Бериславської МДПІ від 12 червня
2012 року № 346 в період з 13 по 15 червня 2012
року було проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку з
питань перевірки дотримання вимог
податкового законодавства при
проведенних взаєморозрахунках з
контрагентом-постачальником ТОВ
«Мельхіор-Агро» та подальшій
реалізації, придбаної у постачальника
продукції на адресу покупців.

За результатами перевірки
складено акт № 177/15/3149438 від 19.06.2012р.,
відповідно до висновків якого
встановлено порушення податкового
законодавства, а саме:

- ч.1-5 ст. 203, ч. 1-2 ст. 215, ст. 626, ч.1
ст.628, ст..629, ст.655, ст. 656, ст.658, 662, ч.2 ст.689,
ч.2 ст.712 ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ТОВ «Тавр» при
придбанні товарів у постачальника ТОВ
«Мельхіор-Агро» у вересні 2011р.;

- п. 198.1, 198.2, 198.6, ст. 198, Податкового
кодексу України, внаслідок чого
завищено податковий кредит за
вересень 2011 р. на 3736,67 грн.;

-п.209.2 ст. 209 ПК України, в результаті
чого ТОВ «Тавр» за вересень 2011р.
порушено використання пільгового
режиму оподаткування при визначенні
задекларованої суми позитивного
значення, яка поточному періоді
підлягає нарахуванню на спеціальний
рахунок позивача на суму 3736,67 грн.

Такі висновки відповідач зробив у
зв'язку з визнанням господарських
операцій між ТОВ «Тавр» та ТОВ
«Мельхіор-Агро» такими, що не створюють
реального настання правових наслідків,
у ТОВ «Мельхіор-Агро» відсутні
необхідні умови для ведення
господарської діяльності.

Під час перевірки податковим органом
використаний акт ДПІ у Бериславському
районі від 19.12.2011р. № 4392/23-2/34370123, в
якому встановлено, що правочини,
здійснені ТОВ «Мельхіор-Агро» при
придбанні товарів у постачальника ТОВ
«ТД «Палладієм» у вересні 2011р., не
спрямовані на реальне настання
наслідків.

На підставі Акту перевірки 28
вересня 2012 року прийняті повідомлення
рішення № яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 3736,67 грн. та №
, яким застосовано штрафні
санкції у сумі 934,17 грн.

Судом встановлено, що 16 січня 2011
року між ТОВ «Тавр» (Покупець) та ТОВ
«Мельхіор-Агро» (Продавець) укладений
договір, за яким останній зобов'язався
передати у власність Позивача товар
(дизельне пальне).

На підставі вказаного договору
позивачем придбано у ТОВ
«Мельхіор-Агро» у вересні 2011р.
дизельного пального на суму 22420,0 грн. в
т.ч ПДВ 3736,67 грн. На дану поставку було
виписано видаткову накладну № РН-000029
від 02.09.2011р. в кількості 2360,0 л. на суму
22420,00 грн. та податкову накладну № 92 від
02.09.2011р.

Розрахунки за товар проведені у
безготівковому порядку, що
підтверджується платіжним доручення №
15 від 06.09.2011р. на суму 22420,0 грн.

Транспортування придбаного товару
здійснено транспортом приватного
підприємця ОСОБА_2 державний номер
НОМЕР_3, водієм ОСОБА_3

ТОВ «Тавр», отримавши дизельне пальне,
оприбуткувало його на центральний
склад в підзвіт матеріально
відповідальній особі ОСОБА_4, згідно
внутрішньої накладної № 572 від 02.09.2011р.
Згідно накладної № 650 від 02.09.2011р. його
було передано на орендований склад.
Товар зберігався в орендованих
емкостях.

Якість товару підтверджено
сертифікатом відповідності та
паспортом продукції.

Здійснення господарських операцій між
позивачем та ТОВ "Мельхіор-Агро"
підтверджується наступними
документами, що містяться у матеріалах
справи: податковою накладною;
видатковою накладною; доказами оплати
за поставлений товар (платіжне
доручення); товарно-транспортною
накладною; договором поставки;
договором про надання транспортних
послуг.

Поставлений товар був використаний у
господарській діяльності позивача, для
сільськогосподарських робіт
підприємства: збору винограду, що
підтверджується лімітно-заборними
картками на отримання палива зі складу,
подорожними листами трактористів та
вантажного автомобіля,
товаро-транспортними накладними.

Крім того, виконання договору,
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
оплата проведена у безготівковому
порядку.

ТОВ «Мельхіор-Агро» у декларації ПДВ
вересень 2011 р. у складі податкових
зобов'язань відобразив ПДВ по операції
із позивачем у повному обсязі, що не
заперечується відповідачем.

За приписами п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, головними умовами для
віднесення сплаченого при придбанні
товару ПДВ до складу податкового
кредиту є належне документування
сплаченого (нарахованого) ПДВ та
використання придбаних товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях в
межах господарської діяльності
платника податків.

Наявні в матеріалах справи докази
спростовують доводи відповідача про
безтоварність господарських операцій
між позивачем та ТОВ "Мельхіор-Агро".

Також апеляційний суд погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
протиправними є висновки відповідача
про неналежну господарську діяльність
постачальника даного підприємства, що
також не доведено належними доказами.

Податковий орган при визначені права
платника податку на формування
податкового кредиту зобов'язаний
керуватись лише тими обставинами, які
мали місце та мали бути відомими
платникові під час здійснення
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг).

Діючим законодавством України не
передбачена можливість отримання
покупцем товарів (робіт, послуг)
відомостей про стан оподаткування
постачальника та його контрагентів,
його виробничі потужності, та
наявність ресурсів для здійснення
господарських операцій, стан сплати
податків. Така інформація у
відповідності із Законом України "Про
інформацію" від 02.10.1992р. може мати
сугубо конфіденційний характер, тобто
має обмежений доступ до неї інших осіб.

Той факт, що ТОВ «Мельхіор-Агро» на
момент здійснення поставок позивачу
було зареєстроване юридичною особою,
платником ПДВ та мало право виписувати
податкові накладні не заперечується
ДПІ.

Порушення податкового
законодавства постачальниками
контрагента позивача або неможливість
проведення їх перевірки податковим
органом не може бути підставою для
позбавлення позивача права на
податковий кредит.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Таким чином, апеляційний суд не беру
до уваги доводи апеляційної скарги, що
недоліки заповнення ТТН, такі як
відсутність показника температури та
густини ПММ, що перевозились, не може
бути саме по собі підставою для
визнання відсутності поставки товару
та відповідає всім ознакам первинного
документа.

Крім того, жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Навіть за наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи мають право
лише звертатися до судів з позовами про
стягнення в доход держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Зазначена норма недійсність
господарського зобов'язання пов'язує з
наступним: невідповідністю його змісту
вимогам закону; наявністю мети, що за
відомо суперечить інтересам держави і
суспільства; укладенням учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного
правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК
України міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути
доведена через мету відповідного
керівника - фізичної особи, яка на
момент укладання угоди виконувала
представницькі функції за статутом
(положенням) або за довіреністю. Слід
зазначити, що наявність мети
зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК
України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями Кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину.

Такі обставини можуть бути доведені
лише обвинувальним вироком.

Відповідачем не надано доказів, фактів
порушення конституційних прав чи
свобод людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконного володіння ним
внаслідок укладання та виконання
позивачем та ТОВ «Мельхіор-Агро»
правочинів.

З урахуванням вище значеного та вимог
ст.203, ч.1, 2 ст.215, ст. 228 ЦК України, ст. 207
ГК України ст. 14 Конституції України,
положень Податкового кодексу України
та Закону України «Про державну
податкову службу в Україні», якими не
передбачено такого права, як визнання в
односторонньому порядку господарських
правочинів нікчемними, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що висновки відповідача про
ознаки нікчемності укладених угод
(навіть без їх переліку) ґрунтуються на
припущеннях та не підтвердженні
посиланнями на будь-які первинні
документи.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив обставини
справи та дав їм належну правову
оцінку. Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

При розгляді справи судом правильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, вірно
встановлено фактичні обставини справи
та дана правова оцінка.

Згідно з ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
п.1 ч.1 ст. 200, ст. 206, ст. 254 КАС України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Бериславської
міжрайонної державної податкової
інспекції Херсонської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 01 лютого 2013
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій сторонам, які
беруть участь у справі, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя /підпис/ Єщенко
О.В.

суддя /підпис/ Димерлій О.О.

суддя/підпис/ Романішин В.Л.