Справа № 826/9214/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 серпня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРІНІТІ" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі міста Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправними дій та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТРІНІТІ" звернувся
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва Державної
податкової служби про визнання
протиправними дій щодо проведення
перевірки та скасування податкового
повідомлення-рішення від 09 січня 2013
року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 серпня 2013 року адміністративний
позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі міста Києва
Державної податкової служби №
від 09 січня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Державна податкова
інспекція у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби звернувся
з апеляційною скаргою, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі міста Києва
Державної податкової служби проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трініті» з питань
правильності обчислення податкових
зобов'язань та податкового кредиту по
взаємовідносинах з ТОВ «НЕК» за період
з 01 травня 2012 року по 31 травня 2012 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт № 1171/22-2/31111166
від 13 грудня 2012 року.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«Трініті» ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4,
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 68 217 грн. за травень 2012 року.

На підставі встановлених порушень
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 09
січня 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 85 271,00 грн.,
в т.ч. 68 217,00 грн. - основний платіж та 17
054,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція.

Не погоджуючись з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням та
вважаючи його протиправним, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а у разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу їх покупця, та є
підставою для нарахування податкового
кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Трініті» (Замовник) та ТОВ «НЕК»
(Підрядник) укладено Договір № 2418 від 16
квітня 2012 року, згідно умов якого
Підрядник зобов'язується виконати за
завданням та з матеріалів Замовника
роботу з пошиття робочих костюмів на
власному обладнанні.

На підтвердження реальності виконання
Договору № 2418, позивачем надано копії
первинних документів, а саме:
специфікації, акту приймання передачі
матеріалів (давальницької сировини) в
роботу, звіту про використання
давальницької сировини, актів здачі
прийняття робіт (надання послуг),
податкових накладних, банківських
виписок.

Також, на підтвердження наявності у
розпорядженні позивача транспортних
засобів для здійснення перевезення
товару позивач надав копії:
нотаріально посвідченого Договору
найму (оренди) транспортного засобу від
06 червня 2009 року, укладеного між гр.
Стотикою Р.О. та ТОВ «Трініті» терміном
на 5 років про оренду вантажного
малотоннажного фургона FIAT, модель 230L,
акту приймання-передачі транспортного
засобу від 26 червня 2009 року, свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу.

Судом встановлено, що транспортування
давальницької сировини до ТОВ «НЕК» та
доставка готової продукції до ТОВ
«Трініті» здійснювалось власними
силами останнього. З цією метою
залучався транспортний засіб,
орендований згідно Договору від 06
червня 2009 року, були замовлені
транспорті послуги у перевізників ПП
«Гранд», ПП «Нічний Експрес», ПІК «ААЗ
Трейдінг Ко».

Крім того, позивачем надано лист ТОВ
«НЕК» від 12 червня 2013 року № 1206, яким
ТОВ «НЕК» підтверджує факт здійснення
господарської операції, а також
відображення її результатів у
податковій та бухгалтерській
звітності.

На підставі виданих ТОВ «НЕК»
податкових накладних, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суму сплаченого в ціні робіт податку на
додану вартість на загальну суму 68 217,41
грн.

Як вбачається з Акту перевірки,
відповідач дійшов висновку про те, що
ТОВ «Трініті» відобразило в податковій
звітності правові взаємовідносини з
ТОВ «НЕК», які здійснені без мети
реального настання правових наслідків
та з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків.

При цьому, податковим органом взято до
уваги матеріали Акту перевірки від 17
серпня 2012 року № 1106/22-2-17/33612003 «Про
результати документальної невиїзної
перевірки ТОВ «НЕК», однак колегія
суддів вважає, що в даному випадку
належним доказом може бути виключно
вирок суду щодо даної юридичної особи.

Крім того, в матеріалах справи
міститься постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року у справі № 2а/0470/12801/12, залишена
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року, якою визнано
протиправними дії податкового органу
щодо проведення перевірки ТОВ «НЕК» та
щодо коригування показників
податкової звітності в електронній
базі даних «АРМ співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів на
рівні Державної податкової служби
України» на підставі Акту перевірки №
1106/22-2-17/33612003.

Також, судом першої інстанції вірно
зазначено, що відповідач не звертався
до суду з позовом про визнання
недійсним договору № 2418 від 16 квітня 2012
року, укладеного між позивачем та ТОВ
«НЕК».

На момент підписання договорів
купівлі-продажу, актів
приймання-передачі, податкових
накладних, ТОВ «НЕК» знаходилось у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, був
зареєстрований як платники податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, вироки суду у
кримінальних справах, якими б
встановлювався факт фіктивності
вказаного підприємства, в матеріалах
справи відсутні.

Судом встановлено, що свідоцтво
платника ПДВ ТОВ «НЕК» було анульоване
18 вересня 2012 року, тобто на час вчинення
правочинів дане підприємство було
зареєстроване у встановленому порядку
платником податку на додану вартість
та мало право видавати податкові
накладні.

Також, позивач надав докази подальшої
реалізації спецодягу, який був пошитий
ТОВ «НЕК» на виконання Договору № 2418
покупцям ПІІ «ЛУКОЙЛ-Україна» та ТОВ
«Домініон».

Враховуючи наявність усіх обов'язкових
підстав для формування позивачем
податкового кредиту за результатами
господарських відносин із ТОВ «НЕК» у
період, що перевірявся, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про відсутність у
відповідача підстав для донарахування
позивачу суми податку на додану
вартість оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог ТОВ "ТРІНІТІ" в частині
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 09 січня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06 серпня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 05.11.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.