Справа № 623/4384/14-а
Суддя: Бутенко В. М.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/4384/14-а
Номер провадження 2-а/623/177/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд
Харківської області у складі:

головуючого судді - Бутенка В.М.

при секретарі судового засідання -
Шишко В.О.

судового розпорядника - Павлюченко Т.А.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2

представника відповідача за
довіреністю - Дегтярьова О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізюмі адміністративну
справу|річ| за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської міської ради Харківської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

в с т а н о в и в:

20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської міської ради Харківської
області (далі - Управління ПСЗН), в якому
просить суд:

1. Визнати неправомірними дії
Управління ПСЗН щодо відмови по
перерахуванню, нарахуванню та виплаті
щорічної разової допомоги на
оздоровлення ОСОБА_4, як інваліду ІІ
групи, в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат, відповідно ч.4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2014 рік;

2. Стягнути з Управління ПСЗН на користь
ОСОБА_4 недоплачену щорічну разову
допомогу на оздоровлення за 2014 рік у
сумі 6120 гривень, з урахуванням
сплачених сум.

3. Визнати неправомірними дії
Управління ПСЗН щодо відмови по
перерахуванню, нарахуванню та виплаті
щорічної виплати ОСОБА_4 разової
грошової допомоги до 5 травня в розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком,
відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

4. Стягнути з Управління ПСЗН на користь
ОСОБА_4 недоплачену щорічну виплату
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2014 рік у сумі 5342 гривні, з
урахуванням сплачених сум.

В обґрунтування позову вказав, що він є
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС. Йому
щорічно повинна надаватися допомога на
оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат,
відповідно ч.4 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та щорічно
до 5 травня повинна надаватися разова
грошова допомога в розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком,
відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Але, Управління ПСЗН, всупереч
законодавству України, неправомірно
виплатили йому у квітні 2014 року в
неповному розмірі належну йому щорічну
разову допомогу до 5 травня 2014 року в
сумі 2250 грн і щорічну допомогу на
оздоровлення за 2014 рік в сумі 120 грн.

Недоплачена виплата щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік
складає 5342 гривні з урахуванням
сплаченої суми (949 х 8 = 7592 грн - 2250 грн).
Недоплачена виплата щорічної разової
допомоги на оздоровлення за 2014 рік
складає 6120 гривень з урахуванням
сплаченої суми (1218 х 5 = 6240 грн - 120 грн).

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Управління ПСЗН із заявою про
перерахування та виплату йому
недоотриманої щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік
в розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком, відповідно до ч.5 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
недоотриманої щорічної разової
допомоги на оздоровлення за 2014 рік в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, відповідно ч.4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням сплаченої суми.

Листом від 18.08.2014 року № 5315 Управління
ПСЗН відмовив ОСОБА_4 у здійсненні
соціальних виплат в розмірах
визначених ч.5 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та ч.4 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважає ці дії відповідача
неправомірними і тому він подав позов
до суду.

(а.с.1-2)

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився і просив розглядати справу без
його участі (а.с.9), інтереси позивача в
судовому засіданні представляв
представник ОСОБА_2 (а.с.7-8), який
підтримав позов, підтвердив обставини
позовних вимог і просить позов
задовольнити повністю.

Відповідач Управління ПСЗН в особі
начальника управління Петрової Н.П.
надали заперечення на позов та просить
суд залишити позов без розгляду або
відмовити в його задоволенні в повному
обсязі. В обґрунтування своїх доводів
зазначили, що Управління ПСЗН з
адміністративним позовом про визнання
противоправних дій та бездіяльність не
згодне з наступних підстав:

1. Згідно ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в якій
зазначається «Одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стати
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України» (Текст статті 48 в
редакції Закону N 2532-ХІІ від 01.07.92р. із
змінами, внесеними згідно із Законами N
230/96-ВР від 06.06.96. N 563- XIV від 25.03.99, N 2638-ІІІ
від 11.07.2001р. на теперішній час -
офіційний сайт Верховної Ради України),
Бюджетного Кодексу України, Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» та Постанови Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року,
яка є чинна на даний час, позивачеві
виплачена щорічна допомога на
оздоровлення за 2014 рік в сумі 120 гривень
25.04.2014 року.

2. В прикінцевих положеннях Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» зазначено, що у 2014 році норми
і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48,
50, 51, 52, та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2014 рік.

3. В Постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
16.03.2012 року № 4 «Про судову практику
вирішення адміністративними судами
спорів, що виникають у зв'язку з
застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
зазначається, що у разі наявності
колізій між нормами законів, які мають
однакову юридичну силу, застосуванню
підлягає той із них, який прийнято
пізніше.

4. Згідно Законів України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», «Про Державний
бюджет України на 2014 рік», Бюджетною
Кодексу України та Постанови Кабінету
Міністрів України № 102 від 16.04.2014 року
позивачеві була виплачена одноразова
грошова допомога до 5 травня за 2014 рік в
сумі 2250 гривень в квітні 2014 року в межах
фінансування з Державного бюджету
України.

5. В прикінцевих положеннях Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» зазначено, що у 2014 році норми
і положення статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», ст. 9
Закону України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні», застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2014 рік.

6. У Рішенні від 26 грудня 2011 року №
20-рп/2011 Конституційний Суд України
зазначив, що розміри соціальних виплат
залежать від соціально-економічних
можливостей держави. Передбачені
законами соціально-економічні права не
є абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення.

Державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії можуть
бути визначені як законами України, так
і іншими нормативно-правовими актами,
зокрема актами КМУ.

У Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012
Конституційний Суд України визначив,
що надання Верховною Радою України
права Кабінету Міністрів України
встановлювати у випадках, передбачених
законом, порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, пов'язується з його функціями,
визначеними в Конституції України.
Отже, Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Бюджетного
кодексу України.

Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

7. Заборгованість Управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської міської ради як органу
місцевого самоврядування за
бухгалтерським обліком установи перед
позивачем відсутня, так як управлінням
здійснюються тільки вказані соціальні
виплати через делеговані повноваження
фінансуванням з Державного бюджету
України, і не здійснюється розрахунок
чи перерахунок розмірів цих виплат.

(а.с.16)

В судовому засіданні представник
відповідача Дегтярьов О.І. позовні
вимоги не визнав, підтримав
заперечення відповідача на позов і
просить суд у задоволенні позову
відмовити або залишити позов без
розгляду.

Представник відповідача підтвердив, що
позивач дійсно позивач перебуває в
Управлінні ПСЗН на обліку як учасник
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I
категорії, інвалід ІІ групи по
захворюванню, пов'язаному з виконанням
обов'язків військової служби по
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС, який має статус інваліда війни ІІ
групи.

Вказав, що, на підставі діючого
законодавства України, у квітні 2014 році
Управління ПСЗН виплатили ОСОБА_4 120 грн
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 рік, та 2250 грн щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік.
Вважає, що дії Управління ПСЗН при
виплаті вказаної допомоги є цілком
законними, оскільки вони проводили
нарахування та виплату допомоги в
межах бюджетних асигнувань на ці цілі.

Вислухавши пояснення представників
сторін, перевіривши і дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
докази в їх сукупності, суд вважає, що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2
КАС завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Стаття 9 КАС України встановлює, що
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставах, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною радою України. Суд
застосовує інші правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та Законами
України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України від 28.02.1991 року №796 «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», оскільки відповідно до ч.1
ст. 50 Конституції України кожен має
право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля та на відшкодування завданої
порушенням цього права шкоди.

Відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-ХІІ (частина четверта статті 48
в редакції Закону № 230/96-ВР від 6.06.1996р.)
(далі по тексту - Закон № 796-ХІІ)
інвалідам війни 2 групи виплачується
щорічна допомога на оздоровлення у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Відповідно до ч.ч.5,7 ст. 48 Закону № 796-ХІІ
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22.10.1993 року
№ 3551-ХІІ (частина ст. 13 в редакції
Закону № 397-ХIV від 25.12.1998р., із
доповненнями, внесеними згідно із
Законом № 52-IV від 4.07.2002р.), щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам 2 групи - восьми мінімальних
пенсій за віком.

Згідно ст. 17-1 Закону № 3551-ХІІ щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених
статтями 12-16 цього Закону, здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення через відділення зв'язку або
через установи банків (шляхом
перерахування на особовий рахунок
отримувача) пенсіонерам - за місцем
отримання пенсії, а особам, які не є
пенсіонерами, - за місцем їх проживання
чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової
допомоги до 5 травня, мають право
звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Вказані виплати здійснюються
відповідними органами та мають разовий
характер. Таким чином, право особи на їх
отримання та обов`язок органів праці та
соціального захисту населення
здійснити такі виплати припиняються з
моменту виплати певних сум, розмір яких
визначається на час їх здійснення.

Отже, перевіряючи правомірність дії
Управління ПСЗН щодо здійснення виплат
позивачу щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня та щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за
2014 рік, суд застосовує законодавство,
яке діяло на час їх вчинення, виходячи з
наступного.

Згідно наданої копії паспорта серії
НОМЕР_1, виданого Ізюмським МРВ УМВС
України в Харківській області 16
березня 2007 року, ОСОБА_4 значиться
зареєстрований і проживає за адресою:
АДРЕСА_1, та згідно посвідченню Серія
НОМЕР_2 обліковується в Управлінні ПСЗН
(а.с. 3, 17).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС у 1986 році Категорія 1, що
підтверджується посвідченням Серія
НОМЕР_3 від 30.01.2003 року і вкладкою до
посвідчення № НОМЕР_4 від 30.01.2003 року;
позивачу встановлено 2 групу
інвалідності по захворюванню,
пов'язаному з виконанням обов'язків
військової служби по ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС, позивач має
статус інваліда війни 2 групи з 16.10.2002
року безстроково, що підтверджується
посвідченням Серія НОМЕР_2 і довідкою
до акта огляду МСЕК № 2 Серія ХАР № 045104
від 16.10.2002 року (а.с.17-18).

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні ПСЗН і отримував щорічну
допомогу на оздоровлення відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та щорічну разову грошову
допомогу до 5 травня відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Матеріалами справи встановлено і не
заперечується сторонами, що
Управлінням ПСЗН щорічна разова
грошова допомога до 5 травня як
потерпілому від наслідків аварії на
ЧАЕС 1-ї категорії позивачу ОСОБА_4 за 2014
рік була нарахована і виплачена 30
квітня 2014 року в розмірі 2250 гривень на
підставі Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік», Бюджетною Кодексу України та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 16 квітня 2014 року № 102 в межах
фінансування з Державного бюджету
України.

Щорічна допомога на оздоровлення як
потерпілому від наслідків аварії на
ЧАЕС 1-ї категорії позивачу за 2014 рік
була нарахована і виплачена 25 квітня 2014
року в розмірі 120 гривень на підставі
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Бюджетного кодексу
України, Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» та Постанови
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в межах фінансування з
Державного бюджету України.

(а.с. 4, 16)

18.08.2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Управління ПСЗН з заявою про
здійснення дій по нарахуванню та
виплати в повному обсязі щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виходячи з розміру п'яти
мінімальних заробітних плат за 2014 рік
та щорічної разової грошової допомоги
до 5 травня відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком за 2014 рік.

Листом від 18.08.2014 року № 5315 Управлінням
ПСЗН надана відповідь ОСОБА_4, в якому
повідомлено, що після надходжень з
Державного бюджету України коштів йому
була перерахована щорічна допомоги на
оздоровлення особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
за 2014 рік - 25.04.2014 року в сумі 120,00 гривень
та одноразова грошова допомоги до 5
травня за 2014 рік - 30.04.2014 року в сумі 2250,00
гривень через поштове відділення № 9.

(а.с.4)

Рішенням Конституційного Суду України
від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011
закріплено, що в одних законах
безпосередньо встановлено розміри
соціальних виплат, а в інших їх
визначення віднесено до повноважень
Кабінету Міністрів України. Відповідно
до положень законів України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначення
порядку та розмірів соціальних виплат
віднесено до відання Кабінету
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 визначено, що в
аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 96,
пунктів 1, 2, 6 статті 116 Конституції
України треба розуміти так, що
повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України. Суди під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції‚ на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Бюджетного
кодексу України.

Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до п. 6-7 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 №
719-VII установлено, що норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними
змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
(Відомості Верховної Ради України, 1993
р., № 45, ст. 425 із наступними змінами),
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Вказаний Закон України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 №
719-VII набрав чинності з 01 січня 2014 року і
його положення у встановленому порядку
не були визнані неконституційними, а
тому він підлягає застосуванню.

З метою забезпечення виплати разової
грошової допомоги ветеранам війни,
особам, на яких поширюється дія Законів
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань», Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову Кабінету
Міністрів України від 16 квітня 2014 року
№ 102, відповідно до якої у 2014 році
розмір щорічної разової допомоги до 5
травня інвалідам війни 2 групи
встановлено у розмірі 2250 гривень.

Вказаний нормативно-правовий акт
набрав чинності і його положення у
встановленому порядку не були визнані
неконституційними, а тому він підлягає
застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що при виплаті щорічної разової
допомоги до 5 травня відповідач
правомірно керувався Постановою
Кабінету Міністрів України від 16
квітня 2014 року № 102 «Деякі питання
виплати у 2014 році разової грошової
допомоги, передбаченої Законами
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» і
«Про жертви нацистських
переслідувань», якою встановлений
розмір разової допомоги до 5 травня.

З метою забезпечення виплати щорічної
допомоги на оздоровлення особам, на
яких поширюється дія Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», Кабінетом
Міністрів України прийнято постанову
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до якої
установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, розмір щорічної допомоги
на оздоровлення інвалідам II групи - 120
гривень.

Вказаний нормативно-правовий акт
набрав чинності і його положення у
встановленому порядку не були визнані
неконституційними, а тому він підлягає
застосуванню.

Таким чином, постанова Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» може бути застосована у 2014
році для визначення розміру щорічної
допомоги на оздоровлення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що при виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення відповідач правомірно
керувався Постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
встановлений розмір допомоги на
оздоровлення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, дії відповідача на час
виплати позивачу 30.04.2014 року разової
грошової допомоги до 5 травня в розмірі
2250,00 гривень та 25.04.2014 року щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі 120,00
гривень - були правомірними та
узгоджувалися з положеннями ч.2 ст. 19
Конституції України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог про неправомірність дій
відповідача в частині виплати
позивачеві щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі меншому, ніж це
встановлено ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
допомоги до 5 травня 2014 року в розмірі
меншому, ніж це встановлено ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Судові витрати по справі підлягають
розподілу у відповідності до ст. 94 КАС
України.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 10-18, 71-72, 159, 160-163,
167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ізюмської міської ради Харківської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Судові витрати на судовий збір
віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена шляхом
подачі апеляційної скарги в строк
десять днів з дня проголошення
постанови до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Ізюмський міськрайонний суд.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається до суду апеляційної
інстанції.

Головуючий: суддя -

Повний текст постанови виготовлено 14
листопада 2014 року.