Справа № 814/3912/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

814/3912/13-а

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 р.

м.Одеса

Справа № 814/3912/13-а

Категорія: 10.1

Головуючий в 1 інстанції: Зіньковський О. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського обласного комунального підприємства "Облпаливо" на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2013 року у справі за адміністративним позовом Миколаївського обласного комунального підприємства "Облпаливо" до Управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про скасування рішення від 11.07.11 р. № 1219 та від 01.11.11.р. № 1733, –

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року Миколаївське обласне комунальне підприємство "Облпаливо" звернулось з вищевказаним адміністративним позовом.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2013 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду Миколаївське обласне комунальне підприємства "Облпаливо" подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, Миколаївським обласним комунальним підприємством "Облпаливо" в лютому 2013 року отримані рішення відповідача від 11.07.11р. №1219 та від 01.11.11р. №1733 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені.

Позивач не погоджується із оскаржуваними Рішеннями відповідача з огляду на порушення останнім строків направлення рішень, порушення порядку нарахування пені та штрафних санкцій, незастосування строків давності передбачених ст.250 Господарського кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідача відсутні порушення вимог законодавства щодо порядку направлення рішень та правомірності зазначених рішень відповідача.

Колегія суддів частково погоджується із вищезазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом пункту 6 ч.2 ст.17 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" (в редакції на час прийняття рішень) зобов’язує страхувальників нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

За порушення зазначених норм Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування", а саме за несвоєчасну сплату страхових внесків, до позивача було застосовано фінансові санкції та нараховано пеню, що підтверджується рішеннями №1219 від 11.07.11р. та №1733 від 01.11.11р. ( а.с.11-12).

Згідно положень Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування №21-1 від 19.12.2003р., рішення №1219 від 11.07.11р., в день його винесення було направлене на адресу позивача, але повернулося без вручення з відміткою поштового відділення “За закінченням терміну зберігання ”. Вказане рішення направлялося позивачу повторно 08.09.2011р., але також повернулося без вручення у зв’язку з відмовою адресата від отримання листа.

Рішення №1733 від 01.11.11р. також направлялося позивачу поштою та було повернуте поштовим відділенням без вручення з причини “Відмова від отримання”.

Зазначені обставини підтверджуються копіями поштових повідомлень.

19.12.12р., після внесення змін до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування №21-1 від 19.12.2003р., згідно яких у разі коли неможливо вручити страхувальнику вимогу поштою у зв'язку з його відсутністю за місцезнаходженням (відсутністю службових осіб страхувальника за його місцезнаходженням), відмовою службових осіб страхувальника прийняти вимогу, вимога вважається врученою страхувальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, рішення №1291 та №1733 знову були направлені позивачу та отримані його представником 05.03.2013 р.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з того приводу, що в діях відповідача відсутні порушення вимог законодавства щодо порядку направлення рішень.

Окрім того, правильними є висновку суду щодо відсутності правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст.250 Господарського кодексу України.

Стосовно посилання позивача про неможливість застосування фінансових санкцій згідно норм ст.106 Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" у зв’язку з втратою чинності цією статтею з прийняттям Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”, слід відзначити таке.

За змістом абз.6 п.7 розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування ” на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування та штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.11р., в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 01.01.11р. не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим законом

Отже, заборгованість у зв'язку з несплатою страхових внесків, а відтак і накладені штрафні санкції, які виникли до 1 січня 2011 року, мають бути застосовані (стягнуті) і після 1 січня 2011 року, оскільки зазначена заборгованість і штрафні санкції виникли в період дії пункту 4 частини дев'ятої статті 106 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , тобто відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення зазначеної заборгованості.

Аналогічна правова позиція щодо застосування пункту 4 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058-ІV вже була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 26 березня, 26 листопада та 3 грудня 2013 року (№ № 21-71а13, 21-391а13, 21-409а13 відповідно).

Також в ході судового провадження встановлено що фінансові санкції та пеня в рішенні №1219 від 11.07.11р. розраховані за період з 20.09.2004р. по 13.12.2010 р. ( а.с.11).

В зазначене рішення включено зобов’язання позивача щодо нарахування страхових внесків на заробітну плату (33,2%) та утримання з заробітної плати (2%). Кошти в погашення зобов’язань перераховувалися позивачем на різні розрахункові рахунки (окремо 33,2% та 2%), у зв’язку з чим фінансові санкції та пеня нараховані окремо по кожному зобов’язанню.

Так, на момент прийняття рішення №1219 від 11.07.2011р. останній платіж надійшов 13.12.10р., при цьому зобов’язання по нарахуванню внесків на заробітну плату було погашене по 22.02.10р. (повністю сплачено зобов’язання за січень 2010р. та частково сплачено зобов’язання за лютий 2010р. у сумі 0,19грн.), зобов’язання по утриманню внесків з заробітної плати було погашене по 20.07.2009р. (повністю сплачено зобов’язання за червень 2009р. і частково сплачено зобов’язання за липень 2009р. в розмірі 22,32грн.).

Врахувавши вищенаведене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування вищезазначеного рішення.

Стосовно рішення №1733 від 01.11.2011р. (а.с.12) колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Фінансові санкції та пеня в рішенні №1733 від 01.11.2011р. розраховані за період з 20.08.2009р. по 26.10.2011р. При цьому адміністративно господарські санкції у рішенні відповідача №1219 від 11.07.2011р. розраховані за період з 20.09.2004р. по 13.12.2010 рік.

Таким чином, у рішенні №1733 від 01.11.11р. незаконно враховані штрафні санкції за період з 20.08.2009р. по 13.12.2010 р. що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність його скасування.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача №1733 від 01.11.2011 року, неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись п. 3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України, постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов слід задовольнити. В решті позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч. 5 ст. 254 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного комунального підприємства "Облпаливо" задовольнити часткового.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2013 року у справі № 814/3912/13-а в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва №1733 від 01 листопада 2011 року скасувати.

Ухвали у цій частині позовних вимог нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва №1733 від 01 листопада 2011 року.

В решті постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2013 року у справі № 814/3912/13-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п’ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян