Справа № 815/4101/14
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4101/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

При секретарі:
Солдатової О.С.

За участю:

Позивача:
ОСОБА_1

Представника позивача:
ОСОБА_2

Представника відповідача:
Олійник Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до державної податкової
інспекції у Малиновському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Державна казначейська
служба України, про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області (далі ДПІ
у Малиновському районі м. Одеси), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Державна казначейська
служба України, про стягнення з ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 28.02.2012 року по 01.07.2014 року в
сумі 94863,34 грн. та компенсації за
спричинену моральну шкоду у розмірі
30000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 28.02.2012 року наказом
начальника ДПІ у Малиновському районі
м.Одеси № 38-О її незаконно було
звільнено з посади старшого державного
податкового ревізора-інспектора
сектору організації погашення
податкового боргу відділу погашення
прострочених податкових зобов'язань
ДПІ у Малиновському районі м.Одеси на
підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (за
скороченням штату). За результатами
оскарження в судовому порядку
зазначеного наказу, на підставі ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 10.06.2014 року, державною податковою
інспекцією у Малиновському районі
м.Одеси наказом від 02.07.2014 року № 221-О
позивача поновлено на рівнозначній
посаді - старшого державного-ревізора
інспектора відділу погашення
заборгованостей ДПІ у Малиновському
районі м.Одеси. Однак середній
заробіток за час вимушеного прогулу
позивачу виплачено не було, чим
порушено її конституційні права. Крім
того, ОСОБА_1 зазначає, що через
незаконне звільнення вона зазнала
сильних душевних страждань у зв'язку з
приниженням особистої гідності та
ділової репутації, неможливістю
належним чином забезпечувати себе та
неповнолітню дитину. У зв'язку з цим, на
думку позивача, вона має право на
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 30000,00 грн.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала з підстав, викладених
в запереченнях на адміністративний
позов (а.с. 31-34), зазначивши, що часом
вимушеного прогулу ОСОБА_1 є лише
період з 28.02.2012 року по 24.05.2012 року, а
рішення про стягнення середнього
заробітку за цей час вже прийнято
Одеським окружним адміністративним
судом 24.05.2012 року у справі №1570/2079/2012.
Також, на думку відповідача, немає і
підстав для відшкодування позивачу
моральної шкоди, оскільки факт її
завдання не підтверджується доказами.

Ухвалою суду від 13.10.2014 року
провадження у справі №815/4101/14 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДПІ
у Малиновському районі м.Одеси в
частині позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 28.02.2014 року по 24.05.2014
року було закрито на підставі ст. 157 ч.1
п.4 КАС України, з огляду на те, що
постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 24.05.2012 року
у справі №1570/2079/2012 (яка набрала
законної сили), питання щодо стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012
року було вирішено.

Крім того, ОСОБА_1 були уточнені позовні
вимоги та поданий адміністративний
позов, згідно якого вона просила суд
стягнути з ДПІ у Малиновському районі
м. Одеси середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 24.05.2012
року по 01.07.2014 року в сумі 83275,14 грн. та
компенсацію за спричинену моральну
шкоду у розмірі 43848,00 грн. (а.с. 60-61).

Позивач та його представник у судовому
засіданні підтримали уточнені позовні
вимоги у повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник ДПІ уточнені позовні
вимоги не визнала у повному обсязі.

Представник третьої особи до суду не
з'явився, Державну казначейську службу
України про дату, час та місце слухання
справи судом було повідомлено
відповідно до вимог статті 33 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належним чином та своєчасно, а
тому на підставі положень статті 128 КАС
України судом було вирішено розглянути
справу за відсутності представника ДКС
України, проти чого сторони в судовому
засіданні не заперечували.

Судом під час офіційного з'ясування
обставин у справі встановлено
наступне:

На підставі наказу Державної
податкової адміністрації в Одеській
області №2296 від 14.10.2011 року «Про
реорганізацію підпорядкованих ДПІ»,
наказу ДПІ у Малиновському районі
м.Одеси №1696 від 21.10.2011 року «Про
реорганізацію ДПІ у Малиновському
районі м.Одеси», протоколу засідання
профспілкового комітету державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м.Одеси від 28.02.2012 року №5,
головою комісії з проведення
реорганізації ДПІ у Малиновському
районі м.Одеси, начальником ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби
було прийнято наказ №38-О від 28.02.2012
року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади
старшого державного податкового
ревізора - інспектора сектору
організації погашення податкового
боргу відділу погашення прострочених
податкових зобов'язань ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси, за згодою
профспілкового комітету, у зв'язку з
реорганізацією ДПІ у Малиновському
районі м.Одеси, скороченням
чисельності або штату працівників та
змінами в організації виробництва і
праці - на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу
Законів про працю України.

Не погодившись із зазначеним наказом,
ОСОБА_1 звернулась до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси Одеської
області Державної податкової служби
про визнання незаконним та скасування
наказу №38-О від 28.02.2012 року, поновлення
її на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
28.02.2012 року.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 24.05.2012 року
у справі №1570/2079/2012 адміністративний
позов ОСОБА_1 було задоволено у повному
обсязі. Визнано протиправним та
скасовано наказ голови комісії з
проведення реорганізації ДПІ у
Малиновському районі міста Одеси,
начальника ДПІ у Малиновському районі
м.Одеси Одеської області ДПС від 28.02.2012
року №38-О «Про звільнення ОСОБА_1.»,
поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого
державного податкового інспектора
відділу погашення податкового боргу
ДПІ у Малиновському районі м.Одеси
Одеської області ДПС та стягнуто з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу позивача за період
з 28.02.2012 року по 24.05.2012 року (а.с.7-14).

Зазначену постанову суду в частині
поновлення ОСОБА_1 на посаді та
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу за один
місяць було звернено до негайного
виконання.

На виконання зазначеної постанови
суду, державною податковою інспекцією
у Малиновському районі м.Одеси
Одеської області ДПС було видано наказ
від 29.05.2012 року №56-0 «Про поновлення
ОСОБА_1.», згідно якого позивача було
поновлено на посаді старшого
державного податкового інспектора
відділу погашення податкового боргу
ДПІ у Малиновському районі м.Одеси
Одеської області ДПС та виплачено
середній заробіток за один місяць (а.с.
21).

Крім того, ДПІ у Малиновському районі
м.Одеси Одеської області ДПС було
видано наказ від 11.07.2012 року №88-О «Про
виплату ОСОБА_1 заробітку за час
вимушеного прогулу» за період з 28.02.2012
року по 24.05.2012 року (а.с. 22).

Одночасно, не погоджуючись постановою
Одеського окружного адміністративного
суду від 24.05.2012 року у справі №1570/2079/2012,
ДПІ у Малиновському районі м.Одеси
Одеської області ДПС було оскаржено її
до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.11.2012 року
було задоволено апеляційну скаргу ДПІ
у Малиновському районі м.Одеси
Одеської області ДПС, скасовано
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 24.05.2012 року
у справі №1570/2079/2012 та прийнято нову
постанову, якою у задоволені
адміністративного позову ОСОБА_1 було
відмовлено у повному обсязі.

На підставі зазначеної постанови, ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси Одеської
області ДПС видано наказ від 22.11.2012 року
№246-О «Про звільнення ОСОБА_1.», яким
позивача було звільнено з посади
старшого державного податкового
ревізора-інспектора відділу
організації погашення податкового
боргу управління погашення
податкового боргу ДПІ у Малиновському
районі м.Одеси Одеської області ДПС з
22.11.2012 року, доручено сектору
фінансування, бухгалтерського обліку
та звітності здійснити перерахунок та
утримати з ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу за період з
28.02.2012 року по 24.05.2012 року. (а.с. 23).

Згідно довідок ДПІ у Малиновському
районі м. Одеси від 09.10.2014 року
№6873/Н/15-5205-30 та від 28.10.2014 року
№6457/9/Н/15-52-05-30 за період роботи на
посаді старшого державного
податкового ревізора-інспектора
відділу організації погашення
податкового боргу управління
погашення податкового боргу ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси Одеської
області ДПС з 29.05.2012 року по 22.11.2012 року
ОСОБА_1 отримала заробітну плату у
розмірі 20518,75 грн. (а.с. 71-73, 89-93).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10.06.2014 року було скасовано
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.11.2012 року,
а постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 24.05.2012 року
у справі №1570/2079/2012 - залишено в силі (а.с.
15-18).

Протягом 2013 року відбулася
реорганізація органів Державної
податкової служби України та
здійснення покладених на ДПС України
завдань було передано до органів
Міністерства доходів і зборів України.

Внаслідок цього ДПІ у Малиновському
районі м.Одеси Одеської області ДПС
було реорганізовано в ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області, яка є її
правонаступником.

02.07.2014 року ДПІ у Малиновському районі
м.Одеси було видано наказ №221-О «Про
поновлення ОСОБА_1.», яким позивача з
22.11.2012 року було поновлено на
рівнозначній посаді - старшого
державного-ревізора інспектора
відділу погашення заборгованостей ДПІ
у Малиновському районі м.Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області та
доручено відділу
фінансово-економічної роботи та
бухгалтерського обліку виплатити їй
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012
року (а.с. 24).

У жовтні 2014 року ДПІ у Малиновському
районі м. Одеси ОСОБА_1 було виплачено
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012
року в розмірі 11588,20 грн.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, представника
відповідача, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції
України, кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується. Держава
створює умови для повного здійснення
громадянами права на працю, гарантує
рівні можливості у виборі професії та
роду трудової діяльності, реалізовує
програми професійно-технічного
навчання, підготовки і перепідготовки
кадрів відповідно до суспільних
потреб. Громадянам гарантується захист
від незаконного звільнення.

Статтею 56 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України
у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу, працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

З урахуванням встановлених під час
судового розгляду обставин щодо
незаконності звільнення ОСОБА_1 з ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси,
поновлення її за результатами судового
оскарження наказу про звільнення на
посаді старшого державного
податкового ревізора-інспектора
відділу організації погашення
податкового боргу управління
погашення податкового боргу ДПІ у
Малиновському районі м.Одеси Одеської
області ДПС, на якій вона працювала у
період з 29.05.2012 року по 22.11.2012 року та
отримувала заробітну плату згідно
штатного розпису, суд доходить
висновку, що часом вимушеного прогулу
позивача, за який на її користь не було
виплачено відповідачем середній
заробіток (та не стягнуто судовим
рішенням в адміністративній справі
№1570/2079/2012 року), був період з 25.05.2014 року
по 28.05.2014 року та з 23.11.2012 року по 01.07.2014
року, проти чого сторони в судовому
засіданні не заперечували.

Оскільки вимушений прогул ОСОБА_1 у
зазначеному періоді стався не з її
вини, суд вважає, що позивачу підлягає
відшкодуванню середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період 25.05.2014
року по 28.05.2014 року та з 23.11.2012 року по
01.07.2014 року.

За повідомленням позивача вона за
зазначений період не перебувала на
обліку в Одеському міському центру
зайнятості як безробітна, та допомоги
по безробіттю не отримувала (а.с. 47).
Проти зазначених обставин представник
відповідача не заперечувала.

Згідно розрахунку ДПІ у Малиновському
районі м.Одеси від 28.10.2014 року
№6455/9/Н/15-52-05-30 та № 6456/9/Н/15-52-05-32 середня
заробітна плата ОСОБА_1 за час
вимушеного прогулу за період з 25.05.2014
року по 28.05.2014 року складає 311,03 грн., з
23.11.2012 року по 01.07.2014 року - 60057,48 грн. (а.с.
86, 87-88).

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно зі ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
з ДПІ у Малиновському районі м. Одеси на
її користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу підлягають
задоволенню в частині стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за період з
25.05.2012 року по 28.05.2012 року в сумі 311,03 грн.
та з 23.11.2012 року по 01.07.2014 року в сумі
60057,48 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення компенсації за
спричинену моральну шкоду у розмірі
43848,00 грн., суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Позивач, обґрунтовуючи вимоги про
відшкодування її моральної шкоди,
зазначає, що внаслідок незаконного
звільнення її з органів державної
податкової служби, вона зазнала сильні
душевні страждання, у зв'язку з
приниженням особистої гідності та
ділової репутації, порушенням
оптимальної для її індивідуальних
можливостей життєвої активності на
професійному і на психологічному
рівнях, неможливістю як одинокої
матері належним чином забезпечувати
себе та неповнолітню дитину,
використанням заощаджених на протязі
тривалого часу коштів для прожиття.
Зазначене призвело до погіршення її
здоров'я та перенесення ситуаційного
неврозу, у зв'язку з чим вона зверталась
14.5.2014 року за консультацією до
лікаря-невропатолога медичного центру
«ВІ-ТА» (а.с. 103).

Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року №5, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

У позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Системно проаналізувавши
вищевикладене, суд дійшов висновку, що
немає точних критеріїв майнового
виразу душевного болю, спокою, честі,
гідності особи, а тому, компенсація
моральної шкоди та її розмір може
мати суто умовний вираз та бути
адекватними нанесеній моральній шкоді
та не більш чим достатніми для
розумного задоволення моральних
потреб потерпілого.

З огляду на встановлені в судовому
засіданні обставини справи, суд
погоджується з позицією позивача щодо
спричинення їй моральної шкоди
внаслідок незаконного звільнення її з
органів державної податкової служби,
та вважає, що з урахуванням
адекватності та виваженості
відшкодування моральної шкоди залежно
від характеру й обсягу заподіяних
позивачу моральних страждань,
тривалості та істотності змушених змін
у її життєвих і службових відносинах,
ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню з
Державного бюджету України моральна
шкода у розмірі 5000,00 грн.

Разом з тим, твердження позивача про
спричинення їй моральної шкоди у
розмірі 43848,00 грн. з посиланням на
висновок експертного дослідження
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в Одеській області №8н від
06.10.2014 року (а.с. 62-68), суд до уваги не
приймає, оскільки предметом
зазначеного дослідження були лише
судові рішення в адміністративній
справі №1570/2079/2012, довідка з центру
зайнятості, та наукові методики
відшкодування моральної шкоди.
Будь-якої оцінки психологічного стану
позивача, на який вона посилалась у
судовому засіданні, та висновків про
його причинний зв'язок з незаконним
звільненням ОСОБА_1, у дослідженні не
зроблено. Крім того, визначення суми
компенсації моральної шкоди у
грошовому вимірі не відноситься, на
думку суду, до повноважень та
компетенції експерта-психолога.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 122, 158-163, 186, 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
державної податкової інспекції у
Малиновському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державна
казначейська служба України про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з державної податкової
інспекції у Малиновському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області () на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній
заробіток за час вимушеного прогулу
позивача за період з 25.05.2012 року по
28.05.2012 року у сумі 311,03 грн. (триста
одинадцять гривень три копійки), та з
23.11.2012 року по 01.07.2014 року у сумі 60057,48
грн. (шістдесят тисяч п'ятдесят сім
гривень сорок вісім копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) з
Державного бюджету України моральну
шкоду в сумі 5000,00 грн. (п'ять тисяч
гривень).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 14 листопада 2014 року.

Суддя
Білостоцький О.В.