Справа № 823/3141/14
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
справа № 823/3141/14

м. Черкаси

17 год. 10 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Гараня С.М., суддів
Паламара П.Г., Руденко А.В.,

при секретарі - Рахліній В.В.,

за участю представника відповідачів
Генеральної прокуратури України та
прокуратури Черкаської області
Шадхіної М.В. - за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до прокуратури Черкаської
області, Генеральної прокуратури
України про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_3, в якій останній
просить:

- визнати протиправними дії
відповідачів щодо невиплати йому
грошової допомоги, у зв'язку з виходом
на пенсію за вислугою років, відповідно
до ст. 501 Закону України «Про
прокуратуру»;

- зобов'язати відповідачів нарахувати
та виплатити йому грошову допомогу у
зв'язку з виходом на пенсію за вислугою
років, відповідно до ст. 501 Закону
України «Про прокуратуру».

Обґрунтовуючи вимоги позивач вказує,
що 25.04.2014р. він був звільнений з органів
прокуратури за власним бажанням, у
зв'язку з виходом на пенсію за вислугою
років, відповідно до ст. 501 Закону
України «Про прокуратуру» (перебуває в
статусі пенсіонера та отримує пенсію з
05.09.2007р.), а тому має право на грошову
допомогу у розмірі місячного
заробітку, з якого обчислена пенсія, за
кожен повний рік роботи в органах
прокуратури, що прямо передбачено ч. 16
ст. 501 Закону України «Про прокуратуру».
Оскільки, станом на 07.08.2014р. виплата
вказаної грошової допомоги
прокуратурою Черкаської області
проведена не була, ОСОБА_3 звернувся з
відповідним листом до Генеральної
прокуратури України, яка повідомила, що
Законом України «Про запобігання
фінансової катастрофи та створення
передумов для економічного зростання в
Україні» були внесені зміни до деяких
законодавчих актів України, зокрема
виключено із ст. 501 Закону України «Про
прокуратуру» ч. 16, а отже позивач не має
права на виплату такої допомоги.
Вказані дії відповідачів ОСОБА_3 вважає
незаконними, оскільки він є
пенсіонером за вислугою років з
05.09.2007р., і саме з цього часу має право на
виплату грошової допомоги передбачену
ч. 16 ст. 501 Закону України «Про
прокуратуру», а не з часу фактичного
звільнення.

Позивач в судове засідання не прибув,
натомість в позовній заяві заявив
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, на підставі наявних
матеріалів справи.

Представник відповідачів в судовому
засіданні проти позову ОСОБА_3
заперечувала повністю з підстав
викладених у запереченнях та просила
суд залишити його без задоволення,
наголосивши, що положеннями ч. 16 ст. 501
Закону України «Про прокуратуру» було
визначено, що основною передумовою для
отримання грошової допомоги є
безпосереднє звільнення працівника із
займаної посади, тобто безпідставним є
твердження позивача, що він має право
на отримання вказаної допомоги саме з
05.09.2007р. (дати виходу на пенсію за
вислугою років), оскільки у 2007 р. ОСОБА_3
оформив пенсію без фактичного
звільнення з органів прокуратури.
Таким чином, наголосила представник
відповідачів, оскільки Законом України
«Про запобігання фінансової
катастрофи та створення передумов для
економічного зростання в Україні» з
01.04.2014р. виключено із ст. 501 Закону
України «Про прокуратуру» ч. 16, то при
звільненні 25.04.2014р. позивача з органів
прокуратури, останній взагалі не мав
права на отримання зазначеної грошової
допомоги, в зв'язку з чим Генеральна
прокуратура України відмовляючи
позивачеві у виплаті грошової допомоги
діяла на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачений
Конституцією та Законами України.
Позовні вимоги стосовно прокуратури
Черкаської області вважає також
безпідставними, оскільки наказ
прокурора Черкаської області від
28.04.2014р. № 316к про виплату позивачеві
грошової допомоги у відповідності до
ст. 501 Закону України «Про прокуратуру»
було скасовано, а отже у прокуратури
Черкаської області були відсутні
правові підстави для виплати такої
допомоги.

З огляду на вказані обставини,
представник відповідачів просила
відмовити в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_3 в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
відповідачів, розглянувши подані
документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що з 01.08.1989р. по
25.04.2014р. ОСОБА_3 працював на різних
прокурорсько-слідчих посадах в органах
прокуратури Черкаської області, що
підтверджується витягами з трудової
книжки позивача (а.с.12-13).

05.09.2007р. позивачеві призначена пенсія
за вислугу років, відповідно до Закону
України «Про прокуратуру» (а.с.20), без
фактичного звільнення з органів
прокуратури.

Наказом в.о. Генерального прокурора
України від 25.04.2014р. № 687к (а.с.14), ОСОБА_3
було звільнено з посади прокурора
Маньківського району Черкаської
області з 25.04.2014р. за власним бажанням
(ст. 38 КЗпП України), в зв'язку з виходом
на пенсію за вислугою років, відповідно
до ст. 501 Закону України «Про
прокуратуру».

В подальшому, прокурором Черкаської
області на підставі довідки управління
Пенсійного фонду України в
Маньківському районі від 14.04.2014р. № 917/04
та довідки прокуратури Черкаської
області від 25.04.2014р. № 11-315 про повні
роки роботи (станом на 25.04.2014р. стаж
роботи позивача в органах прокуратури
складає 24 роки 08 місяців та 22 дні) було
видано наказ від 28.04.2014р. № 316к (а.с.16) про
виплату ОСОБА_3 у відповідності до ст.
501 Закону України «Про прокуратуру»
грошової допомоги.

30.04.2014р. прокуратурою Черкаської
області на ім'я начальника
управління-головного бухгалтера
Генеральної прокуратури України був
направлений розрахунок грошової
допомоги, що підлягає виплаті
позивачеві у відповідності ч. 16 ст. 501
Закону України «Про прокуратуру»
(а.с.55).

Оскільки, станом на 07.08.2014р. виплата
грошової допомоги здійснена не була,
позивач звернувся до Генеральної
прокуратури України з відповідним
запитом (а.с.17).

Листом заступника Генерального
прокурора України від 12.09.2014р. № 18-1646
(а.с.18) позивачеві було роз'яснено, що
оскільки на час його звільнення з
органів прокуратури ч. 16 ст. 501 Закону
України «Про прокуратуру» була
виключена Законом України «Про
запобігання фінансової катастрофи та
створення передумов для економічного
зростання в Україні», то наказ
прокурора Черкаської області від
28.04.2014р. № 316к визнано таким, що виданий
з порушенням вимог чинного
законодавства, а отже на підлягає
виконанню.

Наказом в.о. прокурора Черкаської
області від 30.10.2014р. № 937к (а.с.46), наказ
прокурора Черкаської області від
28.04.2014р. № 316к було скасовано.

Невиконання прокуратурою Черкаської
області та відмова виконання
Генеральною прокуратурою України
положень ч. 16 ст. 501 Закону України «Про
прокуратуру» щодо виплати ОСОБА_3
грошової допомоги у розмірі місячного
заробітку, з якого обчислена пенсія, за
кожен повний рік роботи в органах
прокуратури порушує на думку
останнього його права та інтереси, що
стало підставою звернення до суду.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд враховує наступні
норми чинного законодавства.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України,
публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Прокурори і слідчі можуть бути
звільнені з роботи на загальних
підставах, передбачених
законодавством про працю, що прямо
передбачено ч. 1 ст. 462 Закону України
«Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789 - ХІІ
(надалі - Закон № 1789).

Частиною 1 ст. 501 Закон № 1789 (в редакції,
яка діяла на час виходу позивача на
пенсію - 05.09.2007р.) було визначено, що
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.

В ході судового розгляду справив
підтверджено, що дійсно з 05.09.2007р.
ОСОБА_3 є пенсіонером та отримує пенсію
за вислугою років.

Відповідно до ч. 16 ст. 501 Закону № 1789 (в
редакції станом на 23.02.2014р.), прокурорам
і слідчим у разі виходу на пенсію за
вислугою років чи по інвалідності
виплачується грошова допомога у
розмірі місячного заробітку, з якого
обчислена пенсія, за кожен повний рік
роботи прокурором, слідчим прокуратури
чи на посадах у науково-навчальних
закладах прокуратури.

Таким чином, підставами для виплати
такої допомоги були: вихід працівника
прокуратури на пенсію за вислугою
років чи по інвалідності та його
звільнення з органів прокуратури.

Законом України «Про запобігання
фінансової катастрофи та створення
передумов для економічного зростання в
Україні» від 27.03.2014р. № 1166-VII (надалі -
Закон № 1166) були внесені зміни до
деяких законодавчих актів України, в
тому числі до абзацу 3 підпункту 3
розділу ІІ частини 6 ст. 501 Закону № 1789, а
саме: з вказаної статті виключено ч. 16.

Пунктом 2 розділу IV Закону № 1166
визначено, що зміни передбачені
абзацом 3 підпунктом 3 розділу ІІ
частини 6 ст. 501 Закону № 1789 набирають
законної сили з 01.04.2014р., а саме за
межами дати звільнення позивача.

Проаналізувавши положення ч. 16 ст. 501
Закону № 1789, суд дійшов висновку, що
основною умовою для отримання грошової
допомоги було безпосереднє звільнення
працівника із займаної посади.

Оскільки, ОСОБА_3 у 2007р. оформив пенсію
без фактичного звільнення з органів
прокуратури, то права на отримання
вищевказаної допомоги у нього на час
оформлення пенсії не виникло.

Колегія суддів вважає, що в даному
випадку необхідність виплати грошової
допомоги передбаченої ч. 16 ст. 501 Закону
№ 1789 була пов'язана не з фактичною
датою призначення пенсії, як зазначає
позивач, а саме з фактом звільнення
державного службовця із займаної
посади у зв'язку з виходом на пенсію.

Таким чином, оскільки Законом України
«Про запобігання фінансової
катастрофи та створення передумов для
економічного зростання в Україні» з
01.04.2014р. виключено зі ст. 501 Закону № 1789
ч. 16, то при звільненні ОСОБА_3 з органів
прокуратури 25.04.2014р., останній не мав
права на отримання зазначеної грошової
допомоги взагалі, в зв'язку з чим наказ
в.о. прокурора Черкаської області від
30.10.2014р. № 937к про скасування наказу
прокурора Черкаської області від
28.04.2014р. № 316к є правомірним, а дії
Прокуратури Черкаської області щодо
невиплати ОСОБА_3 грошової допомоги у
розмірі місячного заробітку, з якого
обчислена пенсія, за кожен повний рік
роботи в органах прокуратури законними
та такими, що відповідають чинному
законодавству.

З урахуванням вищевказаного, колегія
суддів зазначає, що як наслідок, не
знайшли свого підтвердження, в ході
розгляду справи, також доводи позивача
стосовно неправомірності дій
Генеральної прокуратури України
відносно невиконання положення ч. 16 ст.
501 Закону України «Про прокуратуру».

Посилання позивача в позовній заяві на
рішення Конституційного Суду України
та Верховного Суду України, як практику
розгляду справ зазначеної категорії,
суд вважає безпідставними, оскільки
рішення Конституційного Суду України
від 06.07.1999р. № 8-рп/99 стосується пільг
працівникам міліції та особового
складу державної пожежної охорони, в
той час, як рішенням Конституційного
Суду України від 20.03.2002р. № 5-рп/2002
положення ст. 58, 60 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2001рік» та
п.1ст.1Закону України «Про деякі заходи
щодо економії бюджетних коштів»
визнані неконституційними та є такими,
що втратили чинність.

Щодо рішень Верховного Суду України
від 06.02.2012р. № 21-322а11 та від 01.07.2014р. №
21-244а14, то суд зазначає, що вони при
розгляді даної справи враховуватись не
можуть, оскільки регулюють відносини
щодо виплати грошової допомоги
державним службовцям, які набули на неї
права, в той час, як ОСОБА_3, в даному
випадку, права на отримання грошової
допомоги передбаченої ч. 16 ст. 501 Закону
№ 1789 не набув.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій, чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачі під час
вчинення дій, з приводу яких подано
позов довели, що вони в даному випадку
діяли на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України, а
тому вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги яка подається до Київського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкта владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною четвертою
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий
С.М. Гарань

Судді
П.Г. Паламар

А.В. Руденко

Повний текст постанови виготовлений
17.11.2014р.