Справа № 807/4451/13-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року

Справа № 876/3727/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р.С.,

представника апелянта
Пензова С.В.,

представника позивача
Ігнатенка С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Авто-Стар
В" до Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправними податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто-Стар В» (далі -
ТзОВ «Авто- Стар В») звернулося до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № 11 та №
12 від 10.12.2013 року.

Вважає, що оскаржувані рішення
суперечать нормам законодавства,
оскільки відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, в акті перевірки
не доведено факту невідповідності
задекларованої митної вартості товару,
що імпортується, дійсній вартості
такого товару. Тому висновки
контролюючого органу про заниження
позивачем податкових зобов'язань є
безпідставними та необгрунтованими.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року позов задоволений.

Відповідач - Головне управління
Міндоходів у Закарпатській області
оскаржило постанову суду першої
інстанції. Вважає, що вона винесена без
належного з'ясування обставин справи і
з порушенням норм матеріального права,
просить постанову суду скасувати і
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що під
час митного оформлення товару
(сідельного тягача для перевезення
напівпричепів) позивачем надано
митному органу документи, які містять
неправдиві дані щодо його вартості, що
призвело до зменшення розміру митних
платежів, які підлягали сплаті до
бюджету, що підтверджується
відповідними документами, зокрема,
наданими митними органами Чеської
республіки.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу з
підстав, що у ній зазначені.
Представник позивача заперечив проти
задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТзОВ «Авто-Стар В» перебуває на
податковому обліку в ДПІ у
Виноградівському районі Закарпатської
області з 24.10.2005 року і основним видом
діяльності ТзОВ «Авто-Стар В» за КВЕД
45.11 є торгівля автомобілями та
легковими автотранспортними засобами.

Головним управлінням Міндоходів у
Закарпатській області була проведена
невиїзна документальна перевірка
стану дотримання ТзОВ «Авто - Стар В»
законодавства з питань митної справи
при митному оформленні сідельного
тягача для перевезення напівпричепів
за митною декларацією від 23.01.2013 року за
№ 305070000/2013/000495, якою встановлено, що
платник податків - ТзОВ «Авто-Стар В»
надав митному органу документи:
контракт купівлі - продажу від 16.01.2013
року за № 01/01-2013 та інвойс від 16.01.2013
року за № 01/01-2013, які містять неправдиві
дані щодо вартості товару, що в свою
чергу призвело до зменшення розміру
митних платежів, які підлягають сплаті
до бюджету. За наслідками перевірки
відповідачем складений акт №
н0004/3/0716/ від 25.11.2013 року, на
підставі якого 10 грудня 2013 року
Головним управлінням Міндоходів у
Закарпатській області прийнято
податкові повідомлення-рішення: № 11 -
про визначення ТзОВ «Авто-Стар В» суми
податкового зобов'язання по миту на
товари, що ввозяться на території
України суб'єктами підприємницької
діяльності у розмірі 10644,28 гривень та №
12 - про визначення ТзОВ «Авто-Стар В»
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 23417,41 гривень.

Суд першої інстанції, задовольняючи
адміністративний позов, виходив з того,
що позивач при митному оформленні
товару (сідельного тягача для
перевезення напівпричепів) визначив
митну вартість товару відповідно до
вимог законодавства, тобто на рівні
фактичної ціни придбання такого
товару, яка одночасно відповідала ціні
контракту, згідно умов якого позивачем
було придбано сідельний тягач для
перевезення напівпричепів, а
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
визначення податкових зобов'язань по
ввізному миту та ПДВ та, відповідно,
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16
січня 2013 року між позивачем (покупець)
та фірмою «PANEVETS & CO S.A.» (продавець) був
укладений контракт № 01/01-2013 предметом
якого є купівля-продаж сідельного
тягача RENAULT Magnum DXI 460.19, 2007 року випуску,
б/у, білого кольору. Згідно п. 2.1. даного
контракту № 01/01-2013 від 16.01.2013 року ціна
за товар становить 11000 євро, а згідно п.
2.2. контракту № 01/01-2013 від 16.01.2013 року
загальна вартість цього контракту
також складає 11000,00 євро. Додатково на
підтвердження митної вартості
позивачем було подано інвойс № 01/01-2013
від 16.01.2013 р. згідно якого ціна товару
також складає 11000,00 євро. Вказаний
контракт № 01/01-2013 від 16.01.2013 р.
підписаний уповноваженими
представниками сторін контракту, а їх
підписи скріплені печатками.

Відповідно до п.1.1 ст. 1 Податкового
кодексу України від 2 грудня 2010 року №
2755-VI ПК України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 41.1.2 п. 41.1 ст. 41 ПК
України, митні органи є контролюючими
органами щодо мита, акцизного збору,
податку на додану вартість, інших
податків, які відповідно до
податкового законодавства
справляються у разі ввезення
(пересиланні) товарів і предметів на
митну територію України або територію
спеціальної митної зони або вивезення
(пересиланні) товарів і предметів з
митної території України або території
спеціальної митної зони.

Згідно з положеннями ст. 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу
України передбачено, що визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції), тобто, ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари. Ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або які повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
на користь продавця та/або на користь
продавця через третіх осіб, та/або на
пов'язаних з продавцем осіб. Метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції),
використовується в разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до Порядку здійснення
митного контролю й митного оформлення
товарів та інших предметів із
застосуванням вантажної митної
декларації (затверджений наказом
Держмитслужби України від 20.04.2005 року №
314, втратив чинність згідно наказу
Мінфіну України від 30.05.2012 року № 631,
діючий та в редакції станом на час
виникнення спірних правовідносин) та
Положення про вантажну митну
декларацію (затверджене постановою КМ
України від 09.06.1997 року № 574, втратила
чинність згідно постанови КМ України
від 21.05.2012 року № 450, діюча та в редакції
станом на час виникнення спірних
правовідносин), митне оформлення -
виконання митним органом дій
(процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів та інших предметів, що
переміщуються через митний кордон
України, і мають юридичне значення для
подальшого використання цих товарів та
інших предметів. Вантажна митна
декларація (ВМД) - заява, що містить
відомості про товари та інші предмети і
транспортні засоби і мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також інформацію, необхідну
для здійснення митного контролю,
митного оформлення, митної статистики,
нарахування митних платежів. ВМД
застосовується під час декларування
суб'єктами зовнішньоекономічної
діяльності товарів та інших предметів,
що перевозяться через митний кордон
України. У разі прийняття ВМД для
оформлення їй присвоюється
реєстраційний номер та проводиться
реєстрація в журналі обліку ВМД. ВМД
вважається оформленою за наявності на
всіх її аркушах особистої номерної
печатки інспектора митниці, що
здійснив митне оформлення товару.

Таким чином, законодавство чітко
визначає форму, зміст та порядок
складання ВМД, який має бути належним
підтвердженням належного здійснення
декларування імпортної операції в разі
відповідності цього документа вимогам
нормативних актів.

Згідно постанови КМ України "Про
затвердження Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження" від 20.12.2006 року № 1766, для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів, що
переміщуються підприємствами через
митний кордон України, декларант подає:
угоду (договір, контракт), на підставі
якої здійснюється поставка товарів, і
додатки до неї; рахунок-фактуру (інвойс)
і банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено) або рахунок-проформу
для умовно-вартісних угод (договорів,
контрактів), а також інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару; угоду
(договір, контракт) про перевезення,
транспортні та страхові документи;
рахунок про сплату наданих
транспортно-експедиційних послуг або
офіційно завірену керівником і
головним бухгалтером підприємства
калькуляцію транспортних витрат у
разі, коли транспортні витрати не були
включені до рахунка-фактури (інвойсу);
пакувальні листи; ліцензію на ввезення
(вивезення) товарів, імпорт (експорт)
яких підлягає ліцензуванню; сертифікат
про походження товару, сертифікат
якості, безпеки тощо.

Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості товарів у
разі потреби на вимогу митного органу
можуть додатково подаватися інші
документи, що можуть бути використані
для підтвердження відомостей,
заявлених у декларації митної
вартості.

Таким чином, позивачем були надані усі
необхідні документи для митного
оформлення сідельного тягача для
перевезення напівпричепів, тому
працівники митниці здійснили
необхідні процедури щодо прийняття МД
№ 305070000/2013/000495 від 23.01.13 року до
оформлення, перевірку правильності
класифікації товару, фактурну вартість
товару, перевірку правильності
рахування податків і зборів з МД.

Митне оформлення транспортного засобу
було проведене митними органами, тобто
зауважень щодо правильності та
обґрунтованості митної вартості, що
зазначена у вантажних митних
деклараціях, у момент митного
оформлення у працівників митниці не
виникало.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що встановлені під час
розгляду справи обставини, які
підтверджені належними доказами,
спростовують висновки відповідача,
констатовані в акті перевірки №
н0004/3/0716/ від 25.11.2013 року, а тому
податкові повідомлення-рішення
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області № 11 та № 12 від
10.12.2013 року, винесені на підставі
зазначеного акту перевірки, є
протиправними.

Щодо посилань апелянта на те, що під час
митного оформлення товару позивачем
надані митному органу документи, які
містять неправдиві дані, оскільки за
результатами аналізу проведеної
позивачем зовнішньо-економічної
операції були встановлені розбіжності
щодо задекларованої країни
перебування транспортного засобу та
країни оформлення товаро-супровідних
документів, колегія суддів
апеляційного суду зазначає, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, у відповідності до ст. 71
КАС України не довів правомірності
своїх дій. Відповідач не надав суду
належних і допустимих доказів на
підтвердження обставин того, що
позивач подав будь-які неправдиві
відомості при здійсненні митного
оформлення. Крім того, як встановлено
судом, позивач за доставку сідельного
тягача на митну територію України не
відповідав, учасником жодних
правовідносин пов'язаних із
організацію оформлення дозвільних та
транспортних документів щодо
вивезення товару з країни відправника
та країн транзиту не був.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року у справі № 807/4451/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Ухвала складена в повному обсязі 11.11.2014
року