Справа № 2а-12989/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/11969/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у місті Києві по роботі з
великими платниками податків

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 листопада 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року

у справі № 2а-12989/10/2670

за позовом Державного підприємства
«Завод 410 цивільної авіації»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у місті Києві по
роботі з великими платниками податків

про визнання скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство «Завод 410
цивільної авіації» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у місті Києві по роботі з
великими платниками податків (далі -
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень від 11 лютого 2010 року
№ /0, від 17 травня 2010 року № /1,
від 01 липня 2010 року № /2, від 27
серпня 2010 року № /3 (в редакції
уточнення позовних вимог від 27 вересня
2010 року № 48-2467).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 листопада 2010 року позов задоволено
повністю. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва від 11
лютого 2010 року №/0. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення СДПІ у м. Києві по
роботі з ВПП від 17 травня 2010 року №
/1. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення СДПІ у м. Києві по
роботі з ВПП від 01 липня 2010 року
№/2. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення СДПІ у м. Києві по
роботі з ВПП від 27 серпня 2010 року №
/3.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 листопада 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі СДПІ у м. Києві по
роботі з ВПП, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 листопада 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року і ухвалити нове судове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

У запереченні на касаційну скаргу ДП
«Завод 410 цивільної авіації»,
посилаючись на те, що рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними та обґрунтованими, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 листопада 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Солом'янському районі м. Києва
провела планову виїзну перевірку ДП
«Завод 410 цивільної авіації» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 жовтня 2007
року по 30 червня 2009 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
жовтня 2007 року по 30 червня 2009 року, за
результатами якої був складений акт №
958/23-07/01128297 від 25 січня 2010 року.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені, зокрема, вимоги
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість у періоді,
який перевірявся, на загальну суму
166667,00 грн. (у тому числі по періодах: за
вересень 2008 року - 74540,00 грн., за жовтень
2008 року - в 79527,00 грн., за грудень 2008 року -
12600,00 грн.).

Зокрема в акті перевірки було
зазначено, що позивач неправомірно
включив до складу податкового кредиту
та відобразив у рядку 10.1 декларації
відповідного податкового періоду
податок на додану вартість у загальній
сумі 166666,67 грн., нарахований у зв'язку з
придбанням основних фондів за рахунок
бюджетних коштів, які надійшли від
Міністерства промислової політики
України за КЕКВ 2410 «Капітальні
трансферти підприємствам (установам,
організаціям)» у тому числі: за
вересень 2008 року у сумі 74540,00 грн., за
жовтень 2008 року в сумі 79526,67 грн., за
грудень 2008 року в сумі 12600,00 грн.

11 лютого 2010 року ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва на підставі вказаного
акту перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ДП «Завод 410 цивільної
авіації» суму податкового зобов'язання
(з урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок додану
вартість у розмірі 250001,00 грн., у тому
числі: 166667,00,00 грн. - за основним
платежем, 83334,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого його скарги були
залишені без задоволення, а СДПІ у м.
Києві по роботі з ВПП були прийняті
податкові повідомлення-рішення №
/1 від 17 травня 2010 року, № /2
від 01 липня 2010 року, № /3 від 27
серпня 2010 року на аналогічні суми
податкових зобов'язань.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що за умови виконання
законодавчо встановлених вимог
(зокрема, щодо використання в
господарській діяльності платника
придбаних ним товарів, робіт, послуг),
незалежно від порядку відображення у
податковому обліку одержаних
бюджетних коштів, позивач мав право на
податковий кредит при придбанні
основних фондів за рахунок коштів,
одержаних з державного та місцевого
бюджетів за кодом 2410 «Капітальні
трансферти підприємствам».

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до положень абзаців 1, 3
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

З наведеної норми Закону (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) випливає, що право на
податковий кредит у платника податку
на додану вартість виникає у зв'язку з
придбанням основних фондів з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпункт 3.2.7 пункту 3.2 статті 3 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин)
передбачає, що не є об'єктом
оподаткування операції з виплат у
грошовій формі заробітної плати (іншим
прирівняним до неї виплатам), а також
пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за
рахунок бюджетів або Пенсійного фонду
України чи фондів
загальнообов'язкового соціального
страхування (крім тих, що надаються у
майновій формі).

Як випливає зі змісту 3.2.7 пункту 3.2
статті вказаного Закону (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин), він регулює оподаткування
операцій саме з виплат зазначеного у
ньому цільового фінансування, і не
регулює оподаткування операцій з
придбання основних фондів.

Закон України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) не
забороняє формування податкового
кредиту у зв'язку з придбанням основних
фондів з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку залежно
від походження належних платникові
податку коштів.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) валовий
доход - це загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Положення підпункту 4.1.6 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) регулюють питання
включення до складу валових доходів
бюджетних коштів у вигляді дотацій і
субсидій з фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або бюджетів
та можливість включення податку на
додану вартість, сплаченого при
придбанні товарів (послуг) за рахунок
таких коштів до складу податкового
кредиту, та не регулюють питання
включення податку на додану вартість,
сплаченого у зв'язку з придбання
основних засобів за рахунок коштів, що
отримані платником податку як
трансферти з цільовим призначенням.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
правомірність включення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідного податкового періоду
податку на додану вартість у загальній
сумі 166666,67 грн., сплаченого при
придбанні основних фондів виробничого
призначення.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 листопада 2010
року та ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції у місті
Києві по роботі з великими платниками
податків залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 листопада 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна