Справа № 872/13031/13
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2014 рокусправа № 2а/0470/11198/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим
Ю.М. ,

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - Діденка Р.А.
(довіреність від 03 вересня 2014 року),

відповідача: - Мосіної М.І.
(довіреність від 23 червня 2014 року),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2011 року

у справі № 2а/0470/11198/11

за позовом державного закладу
«Відділкова лікарня станції Кривий
Ріг-Головний Державного підприємства
«Придніпровська залізниця»

до контрольно-ревізійного відділу в м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області

про визнання обов'язкової вимоги
незаконною,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року державний заклад
«Відділкова лікарня станції Кривий
Ріг-Головний Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» звернувся
в Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з позовом до
контрольно-ревізійного відділу в м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області про визнання незаконним пункту
5 вимоги щодо усунення порушень.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2011 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано пункт 5 вимоги
контрольно-ревізійного відділу в м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області від 07 липня 2011 року №5-28/2151/ «Про
направлення вимог щодо усунення
порушень».

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, Державна фінансова
інспекція в Дніпропетровській області
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на неповноту з'ясування
обставин у справі, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

У судовому засіданні представник
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області наполягає
на доводах та вимогах апеляційної
скарги.

Представник державного закладу
«Відділкова лікарня станції Кривий
Ріг-Головний Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» у судовому
засіданні заперечує проти задоволення
апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
контрольно-ревізійним відділом в м.
Кривому Розі проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності в
державному закладі «Відділкова
лікарня станції Кривий Ріг-Головний»
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» за період з
01 січня 2008 року по 30 квітня 2011 року, за
результатами якої складено акт №5-19/054
від 30 червня 2011 року (а.с. 10-27).

Контрольно-ревізійним відділом в м.
Кривому Розі на адресу державного
закладу «Відділкова лікарня станції
Кривий Ріг-Головний» Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» направлено вимоги щодо
усунення порушень від 07 липня 2011 року №
5-28/2151, пунктом 5 яких, зазначено про
необхідність забезпечення надходження
в повному обсязі недоотриманих власних
надходжень в сумі 393226,57 гривень,
внаслідок не проведення своєчасного
перегляду цін на платні послуги, що є
порушенням пункту 1 статті 3, пунктів 1, 3
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підпунктів 1.2, 2.1,
2.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, шляхом
відображення дебіторської суми
заборгованості. В іншому випадку
відшкодування здійснити шляхом
перерахування коштів винними особами у
недоотриманні власних надходжень, у
порядку та розмірах встановлених
статтями 130-136 Кодексу законів про працю
України та шляхом проведення
претензійно-позовної роботи (а.с. 28-29).

Вимоги щодо усунення порушень
пред'явлені на підставі Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що не
встановлені порушення позивачем під
час використання державної власності
та фінансів, оскільки «недоотримані
кошти» не є встановленим фактом та не є
чітко визначеною сумою державних
коштів, сума коштів в розмірі 393226,57
гривень не набула статусу «державних»
так як не нараховувалась державному
підприємству та не мала бути йому
надана за договором.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону
України від 26 січня 1993 року №2939-XII «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; головним
завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно <…>, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

За змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
контрольно-ревізійним управлінням в
областях надається право перевіряти у
підконтрольних установах грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, проводити перевірки
фактичної наявності цінностей
(грошових сум, цінних паперів, сировини,
матеріалів, готової продукції,
устаткування тощо); пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів;
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Відповідно до підпункту 3.1.12 пункту 3.1
Положення про Контрольно-ревізійні
управління в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві і
Севастополі, затвердженого наказом
Головного контрольно-ревізійного
управління України від 9 січня 2001 року
№ 111 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 18 січня 2001 року за №
37/5228; чинного на час виникнення спірних
відносин), управління, відповідно до
покладених на нього завдань, а також
через підпорядковані йому
контрольно-ревізійні підрозділи, має
право, зокрема, звертатись до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір та
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на приведення
роботи підконтрольної організації у
відповідність із вимогами
законодавства у майбутньому і є
обов'язковою до виконання. Що ж
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово відшкодовані шляхом
вимоги. Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення органу державного
фінансового контролю до суду з
відповідним позовом.

Отже, орган державного фінансового
контролю має право заявляти вимогу про
усунення порушень, виявлених у ході
перевірки підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути кошти на
відшкодування виявлених в ході
перевірки збитків.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

Контрольно-ревізійний відділ в м.
Кривому Розі пред'явив вимоги (пункт 5),
які вказують на виявлені збитки, їх
розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність обчислення їх
розміру перевіряє суд, який розглядає
цей позов.

Правова позиція щодо застосування
зазначених норм матеріального права
висловлена колегією суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України у постановах
від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи
№№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та інших.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що судом першої
інстанції ухвалено рішення при
неповному з'ясуванні обставин справи,
що призвело до неправильного вирішення
справи, що є підставою для скасування
постанови суду з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 207, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області -
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2011 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим