Справа № 826/15907/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2014 року 16:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Аудіоконтракт»
доДержавної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аудіоконтракт»
(далі по тексту - позивач) звернулось з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі по тексту - відповідач) про:
- визнання протиправними дії
відповідача щодо призначення та
проведення позапланової невиїзної
документальної перевірки без
наявності передбачених законом
підстав, а саме: рішення (ухвали) суду,
слідчого, прокурора, які визначені
підставою для проведення перевірки
відповідно до п.п. 78.1.11 статті 78 ПК
- визнання протиправними дії
відповідача щодо невручення платнику
податків повідомлення про проведення
перевірки та копії наказу, в порушення
вимог п. 79.2 статті 79 ПК України;
- визнання протиправними дії
відповідача щодо проведення
документальної перевірки за межами
строків, які встановлені законом, а
саме п.п. 82.2 статті 82 ПК України;
- визнання протиправними дії
відповідача по проведенню
позапланової документальної невиїзної
перевірки ТОВ «Аудіоконтракт» та
складанню акту документальної
позапланової невиїзної перевірки
№716/26-55-22-08/31111688 від 31.07.2014р. з питань
дотримання вимог податкового
законодавства під час здійснення
фінансово - господарських
взаємовідносин з ТОВ «СК «Вардат
Сервіс» за період діяльності з 01.01.2013р.
- визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем неправомірно
проведено перевірку підприємства та
протиправно прийнято оскаржувані
рішення.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов в
повному обсязі.

Відповідач проти заявленого позову
заперечив, посилаючись на те, що
оскаржувані рішення прийняті
правомірно, а перевірка проведена
законно.

В судовому засіданні 03.11.2014р. суд по
справі перейшов в письмове провадження
на підставі статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі Депутатського звернення
від 29.05.2014р. №29-48/14 щодо проведення
перевірки митного та податкового
законодавства суб'єктами
господарювання, зокрема ТОВ
«Аудіоконтракт», яке адресовано
Генеральній прокуратурі України та
листа Головного управління Міндоходів
у м. Києві від 23.06.2014р. №8975/7/26-15-22-05-08,
відповідачем прийнято наказ на
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки №2223
від 23.07.2014р. та повідомлення №617/26-55-22-08
від 23.07.2014р. про проведення перевірки.

Вказані рішення, а саме повідомлення
№617/26-55-22-08 та наказ №2223 направленні
поштовою кореспонденцією на податкову
адресу позивача, що підтверджується
матеріалами справи, а тому пояснення
представника позивача, що підприємство
не отримувало вказані документи,
матеріалами справи не підтверджується.

Відповідно до п. 78.1.11 статті 78 ПК
України документальна позапланова
перевірка здійснюється за наявності
хоча б однієї з таких обставин:
отримано судове рішення суду (слідчого
судді) про призначення перевірки або
постанову органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
слідчого, прокурора, винесену ними
відповідно до закону.

Підставою проведення перевірки
ТОВ «Аудіоконтракт» була отримана
відповідачем постанова про
призначення невиїзної позапланової
документальної перевірки ТОВ
«Аудіоконтракт» Луганської об'єднаної
ДПІ у м. Луганську ГУ Міндоходів у
Луганській області від 24.03.2014р.

Судом не встановлено порушення норм
податкового законодавства податковим
органом під час призначення,
проведення та оформлення результатів
перевірки ТОВ «Аудіоконтракт», а тому
позовні вимоги щодо визнання
протиправними дії відповідача щодо
призначення та проведення
позапланової невиїзної документальної
перевірки без наявності передбачених
законом підстав, а саме: рішення
(ухвали) суду, слідчого, прокурора, які
визначені підставою для проведення
перевірки відповідно до п.п. 78.1.11 статті
78 ПК України; визнання протиправними
дії відповідача щодо невручення
платнику податків повідомлення про
проведення перевірки та копії наказу, в
порушення вимог п. 79.2 статті 79 ПК
України; визнання протиправними дії
відповідача щодо проведення
документальної перевірки за межами
строків, які встановлені законом, а
саме п.п. 82.2 статті 82 ПК України;
визнання протиправними дії
відповідача по проведенню
позапланової документальної невиїзної
перевірки ТОВ «Аудіоконтракт» та
складанню акту документальної
позапланової невиїзної перевірки
№716/26-55-22-08/31111688 від 31.07.2014р. з питань
дотримання вимог податкового
законодавства під час здійснення
фінансово - господарських
взаємовідносин з ТОВ «СК «Вардат
Сервіс» за період діяльності з 01.01.2013р.
по 28.02.2014р.», задоволенню не підлягають.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт
№716/26-55-22-08/31111688 від 31.07.2014р. про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Аудіоконтракт» з питань дотримання
вимог податкового законодавства під
час здійснення фінансово -
господарських взаємовідносин з ТОВ «СК
«Вардат Сервіс» () за
період діяльності з 01.01.2013р. по 28.02.2014р.
(далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення
ст. 134, п. 138.1.1, 138.2 статті 138, п. 139.1.9 статті
139 ПК України, що призвело до заниження
податку на прибуток у розмірі 919 600грн.
за 2013 рік та п. 185.1 статті 185, п. 198.1, 198.3,
198.6 статті 198 ПК України, що призвело до
завищення податкового кредиту в
деклараціях з ПДВ всього на суму 985
265грн., у тому числі по періодам: січень
2013 року - 123 654грн., лютий 2013 року - 41
926грн., квітень 2013 року - 30 711грн., травень
2013 року - 7 411грн., серпень 2013 року - 208
006грн., вересень 2013 року - 49 131грн.,
жовтень 2013 року - 132 836грн., листопад 2013
року - 341 738грн., грудень 2013 року - 32 586грн.
та січень 2014 року - 17 266грн.

На підставі встановлених порушень
відповідачем 15.08.2014р. прийняті
податкові повідомлення - рішення
№08, яким за порушення ст. 134, п.
138.1.1, 138.2 статті 138, п. 139.1.9 статті 139 ПК
України позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 1 149 500грн., у тому
числі основний платіж - 919 600грн. та
штрафні санкції - 229 900грн. та рішення
№08, яким за порушення п. 185.1 статті
185, п. 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 1 231 585грн., у
тому числі основний платіж - 985 265грн. та
штрафні санкції - 246 320грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судом встановлено, що 02.01.2013р. між
позивачем (Покупець) та ТОВ «СК «Вардат
Сервіс» (Постачальник) укладено
договір №201/1-13 поставки, відповідно до
якого постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві
товар, а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар і сплатити за
нього певну грошову суму.

На виконання умов вказаного договору
ТОВ «СК «Вардат Сервіс» виписані
видаткові на податкові накладні всього
на суму 5 911 591,36грн. та ПДВ 985 265,21грн.

Суми ПДВ включені позивачем до складу
податкового кредиту за перевіряємий
період у сумі 985 265,21грн.

З матеріалів справи вбачається, що
Луганською об'єднаною ДПІ у м.
Луганську ГУ Міндоходів у Луганській
області складено акт №137/22-06/38088338 від
26.03.2014р. про результати позапланової
невиїзної документальної перевірки
ТОВ «СК «Вардат Сервіс» з питань
дотримання вимог діючого податкового
законодавства щодо повноти
нарахування та сплати ПДВ за період з
08.02.2012р. по 28.02.2014р. та податку на
прибуток за період з 08.02.2012р. по 21.12.2013р.,
яким встановлено: що директором
вказаного підприємства за період з
лютого по грудень 2012 року є ОСОБА_1;
згідно протоколу допиту свідка від
27.03.2014р. ОСОБА_1 повідомила, що ніякої
підприємницької діяльності не веде,
працює медсестрою в Луганському
протитуберкульозному диспансері.
Підприємство зареєструвала на своє
прізвище за обіцяну грошову
винагороду. Таким чином, фінансово -
господарська діяльність ТОВ «СК
«Вардат Сервіс» здійснювалась поза
межами правового поля без мети
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

На підставі вищевикладеного
відповідач дійшов висновку про не
підтвердження фактичного здійснення
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг) від ТОВ «СК
«Вардат Сервіс».

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011р. № 742/11/13-11, згідно з п.44.1 ст.44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV
(із змінами та доповненнями) зазначено,
що сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст. 3 "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст.
2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за №168/704, первинні документи:

- це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. №996-XIV
(із змінами та доповненнями)
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 5 червня
1995р. за №168/704 первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV
(із змінами та доповненнями).

Враховуючи вищевикладене, позивачем не
підтверджено фактичне здійснення
постачання, приймання-передачі та
оприбуткування товарно-матеріальних
цінностей по договірним
взаємовідносинам з вказаними
контрагентами.

Згідно з п. 138.2 статті 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку
здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення
об'єкта оподаткування має право на
врахування витрат, підтверджених
документами, що складені нерезидентами
відповідно до правил інших країн.

Згідно з п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно з п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Таким чином, розмір податкового
зобов'язання продавця товарів (послуг)
по господарським операціям, проведеним
з кожним контрагентом - покупцем у
окремому звітному періоді, має
дорівнювати розміру податкового
кредиту такого покупця,
задекларованого за такий звітний
період, що передбачає відображення
покупцем отриманої податкової
накладної у реєстрі отриманих
податкових накладних цього звітного
періоду.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК
України не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011, № 742/11/13-11 "Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України" будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що операції між позивачем
та ТОВ «СК «Вардат Сервіс» не мали
реального характеру. Фактично
перевіркою встановлено документування
операцій по регістрах бухгалтерського
обліку, які стосуються лише факту
перерахування грошових коштів.
Контрагентом перераховувались кошти
без мети реального настання правових
наслідків, з метою зниження об'єкту
оподаткування, несплати податків, у
зв'язку з чим дії підприємства призвели
до втрат дохідної частини Державного
бюджету України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не доведена реальність
господарських операцій, оскільки не
підтверджується час здійснення
операції, відсутні трудові ресурси,
виробниче обладнання, транспортне та
торгівельне обладнання, а також
складені первинні документи не
відповідають вимогам встановленим
статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

В судове засідання в якості свідка було
викликано директора ТОВ «СК «Вардат
Сервіс», проте, останній в судове
засідання не з'явився, будь-яких
пояснень з приводу позовних вимог до
суду не надав.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, на підставі вищевикладеного
відповідач виконав покладений на нього
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень від
15.08.2014р. № та №08, а тому
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аудіоконтракт» вважається таким, що
не підлягає задоволенню.

Оскільки судове рішення ухвалене
на користь суб'єкта владних
повноважень, судові витрати,
відповідно з частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Аудіоконтракт» відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аудіоконтракт» (, 01042, провулок
Новопечерський, 5) на користь
Державного бюджету України (отримувач
УДСКУ у Печерському районі, код 38004897,
банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код
банку 820019, рахунок 4007) решту суми
судового збору за подання
адміністративного позову у розмірі 4
384,80грн. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири гривні, 80 копійок).

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний 13.11.2014р.

Суддя
В.В.
Амельохін