Справа № К/9991/74888/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/74888/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Суворовського РВ ОМУ ГУМУС
України в Одеській області, треті
особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про визнання
дій протиправними і зобов'язання
скасувати постійну реєстрацію,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2009 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати незаконними дії
відповідача щодо здійснення постійної
реєстрації громадянина Республіки
Азербайджан ОСОБА_5 і його дочок
ОСОБА_10, 1994 р.н. та ОСОБА_11, 1996 р.н. за
адресою: АДРЕСА_2 і зобов'язати
скасувати їх постійну реєстрацію
(прописку) та визнати їх такими, що
перебувають на території України
внаслідок незаконного ввезення їх до
України батьком із використанням
документів, які не відповідають
вимогам українського законодавства,
зокрема, ст. 5, ст. 12 Закону України «Про
громадянство України», Положення «Про
паспортну службу органів внутрішніх
справ», Положення «Про проїзний
документ дитини», Положення «Про
свідоцтво про народження» та іншим.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 жовтня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, позивач подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення цих судів та
направити справу для продовження
розгляду.

Суд касаційної інстанції вважає, що
дану скаргу необхідно залишити без
задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано виходили з того, що
суб'єкт владних повноважень
Суворовське РВ ОМУ ГУМУС України в
Одеській області при здійсненні дій
щодо реєстрації місця проживання
третьої особи та його дочок діяло
обґрунтовано та у відповідності до
діючого законодавства.

З таким висновком колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у лютому 1995 року ОСОБА_5
звернувся до відповідача із заявою про
реєстрацію його за місцем реєстрації
дружини, а саме, у АДРЕСА_2. Як
вбачається з цієї заяви, згоду на його
реєстрацію було надано усіма особами,
які зареєстровані за даною адресою,
враховуючи і позивача. За результатами
розгляду поданих документів
відповідачем проведено реєстрацію
заявника, а згодом, за цією ж адресою
здійснено реєстрацію його дітей:
ОСОБА_10. і ОСОБА_11.

Відносини, пов'язані зі свободою
пересування та вільним вибором місця
проживання в Україні, що гарантуються
Конституцією України і закріплені
Загальною декларацією прав людини,
Міжнародним пактом про громадянські та
політичні права, Конвенцією про захист
прав людини та основних свобод і
протоколами до неї, іншими
міжнародними актами, а також відносини,
щодо визначення порядку реалізації
свободи пересування та вільного вибору
місця проживання і встановлення
випадків їх обмеження регулюються
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» (далі - Закон).

У відповідності до ст. 6 Закону для
реєстрації особа подає письмову заяву
і паспортний документ. Діти віком від 15
до 18 років подають заяву особисто. Якщо
дитина не досягла 16-річного віку, то
подається свідоцтво про народження або
свідоцтво про належність до
громадянства України. Іноземець та
особа без громадянства додатково
подають посвідку на постійне або
тимчасове проживання; квитанцію про
сплату державного мита або документ
про звільнення від його сплати; два
примірники талона зняття з реєстрації.

Забороняється вимагати для реєстрації
місця проживання подання особою інших
документів. Заява особи про реєстрацію
місця проживання є єдиною підставою
для реєстрації місця проживання особи.
Зразки заяви та інших документів,
необхідних для реєстрації місця
проживання особи, затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації вказаної норми
Закону Кабінетом Міністрів України
постановою від 28 липня 2004 року № 985 «Про
затвердження зразків документів,
необхідних для реєстрації місця
проживання в Україні» затверджено
бланк заяви про реєстрацію місця
проживання.

Дана заява містить графу про вказання
підстав реєстрації - документ, що таку
засвідчує і згода власника
/співвласників житла або їх
уповноважених органів, наймача та
членів його сім'ї на реєстрацію місця
проживання заявника у разі відсутності
документів, зазначених як підстава для
реєстрації.

Тимчасовим порядком «реєстрації
фізичних осіб за місцем проживання,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 35
(далі - Порядок) визначено механізм
реєстрації та зняття з реєстраційного
обліку фізичних осіб за місцем
проживання, функції органів виконавчої
влади, які в межах своєї компетенції
забезпечують реалізацію цього
механізму.

У відповідності до п. 3 Порядку місцем
проживання фізичної особи є місце, де
вона постійно або переважно проживає
як власник житлового будинку
(приміщення), за договором його
наймання, піднаймання, оренди або на
інших підставах, передбачених
законодавством України.

Згідно п. 4 Порядку реєстрацію
здійснюють територіальні підрозділи, а
у разі необхідності територіальні
органи Державного департаменту у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб (далі -
уповноважені органи) шляхом ведення
адресно-довідкових картотек з
можливістю їх автоматизованого
оброблення.

Таким чином, встановивши і дослідивши
усі обставини справи та оцінивши
наявні в матеріалах справи докази в їх
сукупності, суди дійшли правильного
висновку про те, що третьою особою було
здійснено ряд необхідних та
передбачених чинним законодавством
дій для отримання реєстрації
постійного місця свого проживання, а
відповідачем у межах наданих
повноважень, у відповідності до вимог
чинного законодавства України
прийнято відповідне рішення щодо
проведення реєстрації.

Що ж стосується частини позовних вимог
про зняття з реєстрації третьої особи
та його дочок ОСОБА_10 і ОСОБА_11, то
колегія суддів вважає за потрібне
зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 156 Житлового
Кодексу Української УРСР члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Частиною другою вказаної статті
передбачено, що за згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї'. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання» зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється
протягом семи днів на підставі заяви
особи, запиту органу реєстрації за
новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть. Діти віком від 15
до 18 років подають заяву особисто. У
разі якщо особа з поважної причини не
може самостійно звернутися до органу
реєстрації, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено за
зверненням іншої особи та на підставі
доручення, посвідченого в
установленому порядку.

Враховуючи те, що дії відповідача щодо
проведення реєстрації ОСОБА_5 є
правомірними, а підстави для зняття з
реєстрації його дочок ОСОБА_10 і ОСОБА_11,
які встановлені ст. 156 Житлового
Кодексу України і ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання», відсутні,
колегія суддів погоджується з доводами
судів попередніх інстанцій, що вимоги
позивача задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності з ч. 2 ст. 220 КАС України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 10
грудня 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер