Справа № 814/1713/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

12 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/1713/14

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Мороз А. О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
головного державного інспектора
Миколаївського інспекційного відділу
Південного інспекційного управління
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області Савчук Олексія
Сергійовича, Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області про скасування
припису від 05.05.2014 року № 172,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся із адміністративним
позовом до головного державного
інспектора Миколаївського
інспекційного відділу Південного
інспекційного управління Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
Савчука Олексія Сергійовича, в якому
просить суд скасувати припис № 172 про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, яким від
нього вимагається добровільно знести
самочинно збудовані об'єкти.

Ухвалою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 19.06.2014 року
залучено до участі у справі в якості
другого відповідача Інспекцію
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області (а.с.
62-63).

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
відсутній факт самочинного
будівництва з його боку, відповідно,
оскаржений припис № 172, яким від нього
вимагається знести об'єкти самочинного
будівництва, не може вважатись
законним.

Відповідачі позов не визнали, подали
аналогічні за змістом заперечення (а.с.
73-95), в яких зазначили, що у грудні 2012
року було проведено перевірку позивача
та встановлено факт самочинного
будівництва літньої кухні і тамбуру, у
зв'язку із чим позивача було притягнуто
до адміністративної відповідальності
та складено припис про знесення
самочинно збудованого об'єкту, який
позивачем не оспорювався, що, на думку
відповідачів, свідчить про визнання
позивачем факту правопорушення. В
березні і червні 2014 року Інспекція
здійснила повторні перевірки
виконання вимог вищезазначеного
припису та встановила, що позивач вимог
припису не виконав, у зв'язку із чим
було прийнято спірний припис № 172, яким
від позивача повторно вимагається
знести самочинно збудовані об'єкти.

В судове засідання, призначене на 17
липня 2014 року, позивач не прибув,
надіславши клопотання про розгляд
справи за його відсутності (а.с. 153).

Представники відповідачів в судове
засідання також не прибули, про час та
місце його проведення повідомлялись
належним чином (а.с. 161).

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року адміністративний позов
задоволено. Припис № 172 про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
прийнятий 5 червня 2014 року Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
скасовано.

Не погодившись з таким рішенням
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області звернулась з
апеляційною скаргою на зазначену
постанову. Апелянт просить скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, проте про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що в
грудні 2012 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області було проведено
позапланову перевірку дотримання
позивачем вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
про що 24 грудня 2012 року складено
відповідний акт (далі - акт перевірки
від 24 грудня 2012 року) (а.с. 49-51). Як
зафіксовано цим актом, позивач у 2009
року здійснив будівництво літньої
кухні і тамбуру, без отримання
дозвільних документів на будівельні
роботи від Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області.

На підставі цього акту перевірки,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області 24 грудня 2012 року
склала протокол про адміністративне
правопорушення, а 10 січня 2013 року
постановою № 48 по справі про
адміністративне правопорушення
відповідач визнав позивача винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 96 ч. 1
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (порушення вимог
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил під час
будівництва) та наклав штраф в розмірі
850,00 грн. (а.с. 105).

Крім того, на підставі акту перевірки
від 24 грудня 2012 року Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
склала припис № 734 про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
яким від позивача вимагається ввести в
експлуатацію самочинно збудовані
об'єкти, а в разі невиконання цієї
вимоги, привести об'єкт у стан, який
існував до виконання самочинних
будівельних робіт (а.с. 53).

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 22 березня 2013 року
скасовано постанову Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області № 48
по справі про адміністративне
правопорушення від 10 січня 2013 року, а
провадження у справі закрив у зв'язку
із відсутністю складу правопорушення
(а.с. 55-56).

05 березня 2014 року Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області провела
позапланову перевірку позивача,
результати якої оформлені актом (далі -
акт перевірки від 5 березня 2014 року) (а.с.
107-108), зміст якого повторює зміст акту
перевірки від 24 грудня 2012 року.

За наслідками перевірки Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області 05
березня 2014 року склала припис № 63 про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил (далі -
припис № 63), відповідно до якого
позивач повинен у строк до 05 травня 2014
року знести самочинно збудовані
об'єкти (а.с. 109). 17 березня 2014 року
постановою № 48 по справі про
адміністративне правопорушення
позивач визнаний винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.188-42 ч.1 КУпАП
(невиконання законних вимог (приписів)
посадових осіб центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю) і
притягнутий до адміністративної
відповідальності в виді штрафу в
розмірі 6800,00 грн. (а.с. 111).

05 червня 2014 року Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області провела третю
перевірку позивача і згідно акту
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил (далі -
акт перевірки від 5 червня 2014 року) (а.с.
113-114), ним перевірялось усунення
порушень, виявлених у ході попередньої
перевірки, проведеної 05 березня 2014 року
та вимог припису № 63. В акті перевірки
від 05 червня 2014 року головний державний
інспектор Миколаївського
інспекційного відділу Південного
інспекційного управління Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
Савчук О.С. зазначив, що позивач
порушення не усунув, вимоги припису
залишились ним не виконаними.

05 червня 2014 року Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області склала протокол
про адміністративне правопорушення та
видала спірний припис № 172, яким на
позивача покладено обов'язок усунути
порушення шляхом добровільного
знесення самочинно збудованої літньої
кухні і тамбуру (а.с. 115-116).

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність
задовольнити адміністративний позов.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до вимог ст. 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», державний
архітектурно-будівельний контроль -
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється органами
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Орган державного
архітектурно-будівельного контролю
розглядає відповідно до закону справи
про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Посадові особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право: складати
протоколи про вчинення правопорушень,
акти перевірок та накладати штрафи
відповідно до закону; видавати
обов'язкові для виконання приписи щодо
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Пунктом 1 Порядку № 553 встановлено, що
Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється
Держархбудінспекцією та її
територіальними органами.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Порядку № 553
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється посадовими
особами інспекцій відповідно до їх
посадових інструкцій та
функціональних повноважень. Посадові
особи інспекцій мають службові
посвідчення встановленого зразка,
форма якого затверджується
Мінрегіоном, а також особистий штамп із
зазначенням номера і найменування
інспекції, яку вони представляють.
Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за
територіальним принципом (у межах
областей) у порядку проведення
планових та позапланових перевірок.

Згідно до вимог п. 7 Порядку № 553
позаплановою перевіркою вважається
перевірка, яка не передбачена планом
роботи інспекції.

Колегія суддів зазначає, що фактично
всі три перевірки позивача - в грудні 2012
року, в березні і червні 2014 року
фіксують одне й теж порушення з боку
позивача - самочинне будівництво, а
складені на підставі цих перевірок
постанови по справі про
адміністративне правопорушення і
приписи ґрунтуються саме на цій
обставині.

Приймаючи припис № 172, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
виходила з того, що позивач протиправно
не виконує вимоги попереднього припису
№ 63, але Інспекція не врахувала рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва, яким скасована постанова №
48 по справі про адміністративне
правопорушення від 10 січня 2013 року,
прийнята на підставі акту перевірки
від 24 грудня 2012 року (першою за
хронологією перевірки).

Скасовуючи зазначену постанову
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області, суд вказав на
відсутність складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 96 ч. 1
КУпАП - відсутність порушення
позивачем вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил під час будівництва.

Відповідно до вимог ч.4 ст.72 КАС України,
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалена постанова суду, лише в
питаннях, чи мало місце діяння та чи
вчинене воно цією особою.

З урахуванням вищенаведених положень
КАС України, постанова Ленінського
районного суду м. Миколаєва стосовно
спору в даній справі означає, що цей суд
при вирішенні питання про законність
постанови № 48 по справі про
адміністративне правопорушення від 10
січня 2013 року, якою позивач притягнутий
до адміністративної відповідальності
за порушення вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил під час будівництва, надав
правову оцінку цим обставинам і дійшов
висновку про відсутність порушень з
боку позивача. Це рішення суду є
остаточним і не підлягає оскарженню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що всі послідуючі перевірки та
документи реагування, прийняті
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області, (постанови про
справі про адміністративне
правопорушення та приписи)
ґрунтувались на обставині (порушення
позивачем вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил під час будівництва), яка
спростована в судовому порядку, а тому
після прийняття Ленінським районним
судом м. Миколаєва своєї постанови,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області не має права
вимагати від позивача виконання
припису про знесення об'єктів та
повторно в актах перевірок вказувати
на наявність порушень, які вже були
предметом судового розгляду.

Крім того, колегія суддів вважає, що
навіть за умови наявності у Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області права
стверджувати про порушення позивачем
містобудівного законодавства,
винесення Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області припису № 172
суперечить положенням ч.1 ст.38 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», згідно якої
у разі виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису. У
разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції стосовно того, що
припис № 734, яким від позивача
вимагалось ввести в експлуатацію
самочинно збудовані об'єкти, а в разі
невиконання цієї вимоги привести
об'єкти у стан, який існував до
виконання самочинних будівельних
робіт, що за своїм змістом тотожно
знесенню об'єктів, було видано позивачу
ще під час першої перевірки в грудні 2012
року. В цьому приписі строк для його
виконання визначено до 24 березня 2013
року. Отже, починаючи з 25 березня 2013
року Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області повинна була
звернутись до суду із позовом про
знесення об'єкту, чого нею зроблено не
було - замість виконання положень
Закону, які імперативно визначають
порядок дій Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області у разі
невиконання припису, відповідач
безпідставно провів дві повторні
перевірки позивача у березні та червні
2014 року і на підставі останньої з них
прийняв припис № 172.

Таким чином, на думку суду першої
інстанції, з якою погоджується суд
апеляційної інстанції, така
бездіяльність Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області фактично
позбавляє позивача права в судовому
порядку під час розгляду позову про
знесення об'єкту, доводити законність
будівництва, а не опосередковано
захищати свої права, оскаржуючи
постанови і приписи Інспекції.

Отже, колегія суддів вважає, що
прийняття Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області припису № 172
незаконно як за своїм змістом, так і за
процедурою, а тому суд першої інстанції
вірно дійшов висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідачі, які є
суб'єктами владних повноважень, свою
позицію суду не доказали та не
обґрунтували її.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький