Справа № 2а-4332/10/0770
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.
Справа № 52705/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання
Андрушківа І.Я.,

представника позивача
Ігнатенка С.С.,

представника відповідача
Гайовича В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Мукачівської об'єднаної
державної податкової інспекції на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 06 травня 2011
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю завод
«Флекстронікс ТзОВ» до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2010 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Флекстронікс ТзОВ» ( надалі - ТзОВ
завод «Флекстронікс ТзОВ») звернулося
в суд з позовом до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції (надалі - Мукачівська ОДПІ), в
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 21.10.2010 року за
№ /0 та рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 21.10.2010
р. № .

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
відповідачем протиправно було
донараховано податкове зобов'язання по
податку з доходів найманих
працівників, оскільки кошти в сумі 31 634.0
грн. були надані підприємством
працівнику ОСОБА_3 на відрядження та
були використанні на оплату проживання
у період відрядження, що
підтверджується належним чином
оформленими авансовими звітами;
документами, що підтверджують оплату
таких витрат, фактичним перебуванням
працівника ОСОБА_3 у відрядженні та
реальною сплатою спірних коштів
наймодавцю жилих приміщень. Крім того,
розрахунки, які були проведені між
працівником підприємства та
наймодавцем підтверджується письмовим
документом, а саме розпискою та актами
виконаних робіт, а Положення «Про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні» та ст. 1
Указу Президента України від 12.02.1995
року «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» не містить
посилань на вичерпний перелік
документів , які можуть підтвердити
оплату готівкових коштів за придбані
товари (роботи, послуги), відтак є
протиправним нарахування відповідачем
протиправно було застосовано до
позивача штрафні (фінансові) санкції в
сумі 31634 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 06 травня 2011
року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Мукачівської ОДПІ від 21 жовтня 2010 року
№/0; визнано протиправним та
скасовано рішення Мукачівської ОДПІ
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 21 жовтня 2010 року №.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що кошти в сумі 31634 грн.
були використані працівником позивача
в оплату витрат по відрядженню, а отже в
силу пп. 4.3.2. п.4.3. Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
включенню до складу загального
оподаткованого доходу та відповідно
оподаткуванню не підлягають. Крім того,
позивачем вимоги п. 2.11 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті України,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 15.12.2004 р. № 637, були дотримані, а
штрафні санкції згідно абзацу шостого
п. 1. ч. 1. Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» від 12.06.1995 р. № 436/95 застосовані
до позивача безпідставно. Водночас суд
першої інстанції з посиланням на ст. 250
ГК України зазначає, що сплив граничний
річний строк, протягом якого
допускається застосування
адміністративного - господарського
штрафу у разі вчинення даного виду
правопорушення.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, Мукачівська ОДПІ подала
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги позивач
обґрунтовує тим, що оскаржувана
постанова є незаконною та
необґрунтованою, суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, а також порушив норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін з
наступних підстав.

В період з 30.06.2010 року по 25.07.2010 року
працівниками Мукачівської ОДПІ була
проведена планова виїзна перевірка
господарського товариства у формі ТзОВ
завод «Флекстронікс ТзОВ» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період 01.04.2007 року по
31.03.2010 року, за результатами якої був
складений Акт від 07.10.2010 року №
2475/23-01/32221224 (а.с.10-57).

В Акті перевірки відповідач зазначає
про порушення позивачем, зокрема,
п.п.4.2.9 «г» п.4.2.ст.4п.п.8.1.1п.п.8.1.2п.8.1.ст.8
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» та п. 2.11 п.2 Положення
«Про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні»,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637 зі змінами і
доповненнями.

На підставі висновків перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення - рішення від 21.10.2010 року
за № /0, яким визначено податкове
зобов'язання по податку з доходів
найманих працівників в сумі 14 235,30 грн.
(в т.ч. 4 745,1 за основним платежем та
нараховано штрафні санкції у розмірі 9
490,2 грн.). та рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 21.10.2010
р. № . яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в суму 31634 грн..

Приймаючи оскаржувану постанову суд
першої інстанції прийшов до висновку
про неправомірність оскаржуваних
рішень.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
обґрунтованість позовних вимог, а,
отже, і про протиправність
оскаржуваних рішень відповідача, з
таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що
працівник ТзОВ завод «Флекстронікс
ТзОВ» ОСОБА_3 перебував у закордонному
відрядженні, після якого здав авансові
звіти, де вказав суми коштів,
витрачених ним під час відряджень.
Вказані суми були йому відшкодовані
підприємством відповідно до
Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 13 березня 1998 року
№ 59, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 31 березня 1998 року за №
218/2658.

ОСОБА_3 подав авансові звіти № КМ- 0000021
від 12.06.2008 року на загальну суму витрат
31383,00 грн та № 64 від 25.09.2008 року на
загальну суму витрат 29109,07 грн, з яких
31634 грн. використаних на проживання.

Із витрат, вказаних в авансових звітах,
відповідач вважає непідтвердженими
лише кошти у сумі 31634, 00 грн.,
використаних на проживання, оскільки
такі , на думку податкового органу, не
підтверджено розрахунковими
документами, відтак приходить до
висновку, що вищезазначені суми, були
отримані працівником позивача ОСОБА_3
як додаткове благо, а отже підлягають
оподаткуванню податком на доходи
фізичних осіб.

В свою чергу, колегія суддів зазначає,
що відповідно до п. 1.11 та п. 1.12 ст. 1
Розділу 1 Інструкції про службові
відрядження в межах України та за
кордон після повернення з відрядження
працівник зобов'язаний до закінчення
третього банківського дня, наступного
за днем прибуття до місця постійної
роботи, подати звіт про використання
коштів, наданих на відрядження. Разом
із звітом подаються посвідчення про
відрядження, оформлене в установленому
порядку, і документи в оригіналі, що
підтверджують вартість понесених у
зв'язку з відрядженням витрат. Витрати
на відрядження відшкодовуються лише за
наявності документів в оригіналі, що
підтверджують вартість цих витрат.

Згідно до п. 1.4. Розділу 2 Інструкції про
службові відрядження в межах України
та за кордон за час перебування у
відрядженні працівникові
відшкодовуються витрати: а) на проїзд
(включаючи попереднє замовлення
квитків, користування постільними
речами в поїздах, оплату аеропортних
зборів, перевезення багажу) як до місця
відрядження й назад так і за місцем
відрядження; б) на оплату рахунків за
проживання в готелях (мотелях) або
наймання інших житлових приміщень, а
також включених до таких рахунків
витрат на харчування чи побутові
послуги (прання, чистка, лагодження та
прасування одягу, білизни, взуття), за
користування холодильником,
телевізором (крім каналів, за які
встановлено окрему плату),
кондиціонером; в) на оплату телефонних
рахунків; г) на оформлення закордонних
паспортів, дозволів на в'їзд (віз), на
комісійні (в разі обміну валютних
коштів), обов'язкове страхування, інші
документально оформлені витрати,
пов'язані з правилами в'їзду та
перебування в місці відрядження,
включаючи будь-які збори та податки, що
підлягають сплаті у зв'язку зі
здійсненням таких витрат.

Вказані в цьому пункті витрати можуть
бути відшкодовані лише за наявності
документів (в оригіналі), що
підтверджують вартість цих витрат, у
вигляді рахунків готелів (мотелів) або
інших суб'єктів, що надають послуги з
розміщення та проживання відрядженого
працівника, транспортних квитків або
рахунків (багажних квитанцій),
страхових полісів тощо.

Крім названих у цьому пункті витрат,
відрядженому працівникові відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 23.04.99 № 663 «Про норми
відшкодування витрат на відрядження в
межах України та за кордон»
відшкодовуються, у межах граничних
норм, не підтверджені документально
витрати на харчування та фінансування
інших власних потреб (добові витрати),
що з'явилися у зв'язку з відрядженням.

Відповідно до абз. 2 Загальних положень
даної Інструкції встановлено, що
витрати на відрядження особи, яка
перебуває в трудових відносинах з
платником податку, включаються до
складу валових витрат платника податку
лише за наявності документів, що
підтверджують зв'язок такого
відрядження з основною діяльністю
підприємства.

Відповідно до п. п. 4.3.2. п. 4.3 ст. 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу платника
податку не включається сума коштів,
отриманих платником податку на
відрядження або під звіт, з урахуванням
норм пункту 9.10 статті 9 цього Закону.

Відповідно до пп. «а» п. 19.2 ст. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» особи, які відповідно до
цього закону мають статус податкових
агентів, зобов'язані своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, який виплачується на
користь платника податку та
оподатковується до або під час такої
виплати та за її рахунок.

Як встановлено судом першої інстанції,
кошти в сумі 31634 грн. було використано
працівником позивача ОСОБА_3 на оплату
проживання у період відрядження, що
підтверджується відповідними
підтверджуючими документами, а
саме-договором найму житлового
приміщення № МА 91071 від 05.06.2008 р.,
розпискою від 05.06.2008 р. та актами
виконаних робіт (а. с. 68-76, 87, 88, 104), а
також авансовим звітом № FМ - 0000021 від
12.06.2008 р. (а. с. 60) та авансовим звітом № 64
від 25.09.2008 р, (а.с. 81).

При цьому фактичне перебуванням
працівника позивача ОСОБА_3 у
відрядженні за кордоном
підтверджується наявними в матеріалах
справи посвідченнями на відрядження (а.
с. 82-83, 127-129).

Колегія суддів погоджується з
твердженнями суду першої інстанції про
те, що чинне податкове законодавство не
містить обмежень щодо можливості найму
житла в період відрядження у фізичних
осіб, які статусу суб'єкта
господарювання не мають, відтак
належним і допустимим доказом
використання працівником позивача
ОСОБА_3 на оплату проживання у період
відрядження спірних коштів є договір
найму житлового приміщення № МА 91071 від
05.06.2008 р., оскільки наймодавцем є
фізична особа, яка не може видати
іншого письмового документу, який би
підтверджував сплату готівкових
коштів, крім видачі розписки або
підписання акту виконаних робіт.

Відтак, враховуючи наявність всіх
необхідних та належних підтверджуючих
документів щодо оплати вартості послуг
під час перебування у відрядженні, суд
першої інстанції обґрунтовано визнав
протиправним податкове
повідомлення-рішення Мукачівської
ОДПІ від 21.10.2010 року за № /0.

В той же час, доводи контролюючого
органу про наявність у діях позивача
порушень п. 2.11 п.2 «Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті України»,
затвердженого постановою правління
НБУ від 15.12.2004 р. №637, також були
правомірно відхилені судом першої
інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.11 п.2 «Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні», видача
готівкових коштів під звіт або на
відрядження здійснюється відповідно
до законодавства України. Видача
відповідній особі готівкових коштів
під звіт проводиться за умови
звітування нею у встановленому порядку
за раніше отримані під звіт суми.
Звітування за одержані під звіт
готівкові кошти здійснюється
відповідно до законодавства України.

За змістом п. 3.1 п.3 Положення касові
операції оформляються касовими
ордерами, видатковими відомостями,
розрахунковими документами,
документами за операціями із
застосуванням платіжних карток, іншими
касовими документами, які згідно із
законодавством України підтверджували
б факт продажу (повернення) товарів,
надання послуг, отримання (повернення)
готівкових коштів.

Як вже зазначено вище, пунктом 1.12
Інструкції Про службові відрядження у
межах України та за кордон встановлено,
що витрати на відрядження
відшкодовуються лише за наявності
документів в оригіналі, що
підтверджують вартість цих витрат, а
саме: транспортних квитків або
транспортних рахунків (багажних
квитанцій), рахунків готелів (мотелів),
страхових полісів тощо.

Витрати у зв'язку з відрядженням, що не
підтверджені відповідними документами
(крім добових витрат), працівникові не
відшкодовуються.

Пунктом 7.47 Положення передбачено, що
для перевірки використовуються
потрібні касові та розрахункові
документи підприємства (підприємця)
(касова книга, касові ордери, журнал
реєстрації прибуткових і видаткових
касових документів, звіти працівників
щодо витрачання підзвітних сум), а
також документи, що підтверджують
здійснені покупцем (замовником)
витрати готівки під час придбання
товарів, оплати наданих послуг та
виконаних робіт (касові та товарні
чеки, розрахункові квитанції,
квитанції до прибуткових касових
ордерів, інші розрахункові документи, а
також рахунки-фактури, податкові
накладні, договори на поставку
продукції, надання послуг, виконання
робіт, товарно-транспортні накладні
тощо).

Згідно абзацу шостого п. І. ч. І. Указу
Президента України „Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки" від 12 червня
1995 року № 436/95 установлено, що у разі
порушення юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, Іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу: за
проведення готівкових розрахунків без
подання одержувачем коштів платіжного
документа (товарного або касового чека,
квитанції до прибуткового ордера.
іншого письмового документа), який би
підтверджував сплату покупцем
готівкових коштів, - у розмірі
сплачених коштів.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачем надано підтверджуючі
документи до авансових звітів на
підтвердження оплати готівкових
коштів за проживання у період
відрядження, а саме договір найму
житлового приміщення № МА 91071 від 05.06.2008
р., розписку від 05.06.2008 р. та акти
виконаних робіт.

Зважаючи на наведені вище нормативні
положення колегія суддів зазначає, що
положення вказаного Указу визначають,
що поряд з касовим чеком можливе
надання іншого письмового документа,
яким може бути, зокрема, договір найму
житлового приміщення розписку та акт
виконання договору з відміткою
проведеної оплати у разі здійснення
оплати без проведення касових
операцій.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
фінансові санкції у вигляді штрафу,
передбачені ст. 1 Указу Президента «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обіг)
готівки» від 12.06.1995 р. № 436/95, за своє
суттю є
адміністративно-господарськими і
можуть бути застосовані протягом
строків, передбачених ст. 250
Господарського кодексу України.
Відтак, враховуючи те, що спірні
готівкові розрахунки були проведені у
2008 році, а рішення, яким були
застосовані фінансові санкції за ці
порушення, було прийнято 21 жовтня 2010
року, то відповідачем пропущений строк,
передбачений ст. 250 Господарського
кодексу України.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про задоволення
позову в повному обсязі..

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196 п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 06 травня 2011
року у справі № 2а-4332/10/0770 - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
О.Б.Заверуха

Судді
О.М. Гінда

В.В. Ніколін