Справа № 752/12875/13-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Оксененка
О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат, про
визнання протиправною бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до
Голосіївського районного суду м. Києва
із адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації (далі - відповідач 1),
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат (далі - відповідач 2), в якому, з
урахуванням уточнень, просила суд
визнати протиправною бездіяльність
відповідачів щодо перерахунку та
виплати позивачу як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи, одноразової компенсації
згідно статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі
мінімальної заробітної плати на момент
виплати; зобов'язати відповідачів
здійснити перерахунок та виплату
вказаної компенсації у розмірі 57,5
розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 13 січня 2014 року позов
залишено без розгляду на підставі
статті 100 КАС України у зв'язку із
пропуском строку звернення до
адміністративного суду.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року вказану ухвалу скасовано, а
справу направлено до суду першої
інстанції для продовження розгляду.
Також ухвалою суду апеляційної
інстанції встановлено дотримання
позивачкою строків звернення до
адміністративного суду.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 червня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивачка подала
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
в якій просить скасувати постанову
Голосіївського районного суду м. Києва
від 17 червня 2014 року та ухвалити нове
судове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відповідно до частини
четвертої статті 196 КАС України не
перешкоджає судовому розгляду справи.
У зв'язку з цим, відповідно до частини
першої статті 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів, ОСОБА_2 є
особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
до 26.03.2012 року була інвалідом ІІ групи
захворювання, пов'язаного з впливом
аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК
серії 10 ААА №777771, позивачці з 26.03.2012
року встановлено І групу інвалідності
внаслідок захворювання, що пов'язане з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Згідно матеріалів справи, позивачка
зверталася до відповідача - 1 з заявою
щодо нарахування їй одноразової
компенсації як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, який став інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Листом відповідача - 1 від 17.06.2013 року
№3354 позивачу повідомлено, що в березні
2001 року йому було здійснено
нарахування та виплату одноразової
компенсації як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, який став інвалідом ІІ групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
відповідно до постанови Кабінету
міністрів України від 26.07.1996 року №836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у сумі 284,40 грн. Управлінням
19.04.2012 року було проведено нарахування
різниці одноразової компенсації у
розмірі 94,90 грн як інваліду І групи.

Згідно повідомлення відповідача - 2 від
20.10.2014 року №12/1950-10 різниця одноразової
компенсації позивачці була виплачена
04.02.2013 року у розмірі 94,90 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до пункту 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік» норми і
положення статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік, тому ОСОБА_2 було нараховано та
виплачено в належному розмірі різницю
у одноразових компенсаціях.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
визначає основні положення щодо
реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону
їх життя і здоров'я та створює єдиний
порядок визначення категорій зон
радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення.

Згідно статті 63 вказаного Закону
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Відповідно до абзацу третього частини
першої статті 48 зазначеного Закону
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України «Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996
року №230/96-ВР, одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами І групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
виплачується в розмірі 60 мінімальних
заробітних плат, інвалідами ІІ групи - 45
мінімальних заробітних плат.

Частиною другою та третьою вказаної
статті визначено, що у разі
встановлення інвалідності вищої групи
інвалідам виплачується різниця у
компенсаціях. Виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка
склалася на момент встановлення
інвалідності чи втрати годувальника.

Така редакція існує після визнання
неконституційними Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 змін, внесених
підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року №107-VI.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачка мала право в 2001 році на
одноразову компенсацію як учасник
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, у розмірі 45
мінімальних заробітних плат
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Проте, позивачка не ставить питання про
перерахунок та виплату їй одноразової
компенсації як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
за ІІ групу інвалідності внаслідок
Чорнобильської катастрофи, тому
колегія суддів вважає, що ОСОБА_2
погодилась із сплаченою їй сумою
виплати у розмірі 284,40 грн, беручи до
уваги, що зазначені дії відповідача у
судовому порядку не оскаржені.

Разом з тим, пунктом 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджету України на 2012 рік» встановлено,
що у 2012 році норми і положення статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Таким чином, Верховна Рада України,
пунктом 3 розділ Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік», визначила Кабінет
Міністрів України державним органом,
який має забезпечувати реалізацію
встановлених законами України
соціальних прав громадян, тобто надала
право Кабінету Міністрів України
визначати порядок та розміри
соціальних виплат виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України, що
узгоджується з функціями Уряду
України, визначеними в пунктах 2, 3
статті 116 Конституції України.

Як встановлено колегією суддів,
Управлінням праці та соціального
захисту населення Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації 19.04.2012 року було
проведено нарахування різниці
одноразової компенсації у сумі 94,90 грн,
а Київським міським центром по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат 04.02.2013 року поштовим переказом
№329 здійснено виплату вказаної
компенсації відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року №836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Абзацам другим підпункту е) пункту 1
постанови Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» установлені розміри
виплат, передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема,
одноразової компенсації учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами І групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи у розмірі
37930 тис. карбованців; інвалідам ІI групи
- 28440 тис. карбованців.

Проте, постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.01.2011 року у справі №2-а-114/07, що
залишена без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 27
березня 2014 року, визнано нечинним абзац
2 підпункту «е» пункту 1 постанови №836
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Судами констатовано, що Закон України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має вищу
юридичну силу. Оскільки ні Верховна
Рада України, ні Кабінет Міністрів
України в подальшому будь-яких рішень
із цих питань не приймали, то, виходячи
із загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними
актами, при вирішенні даного спору
підлягають застосуванню стаття 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з урахуванням розміру
мінімальної плати на момент виплати.

Таким чином, оскільки постанова
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року №836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в частини
визначення розмірів одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, визнана
нечинною, а інші нормативно правові
акти Верховною Радою України або
Урядом України не приймалися, колегія
суддів вважає, що підлягають
застосуванню розмірі такої
компенсації, що передбачені статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегією суддів під час апеляційного
розгляду справи було витребувано у
представника відповідача - 1 письмові
пояснення щодо механізму нарахування
позивачці одноразової компенсації як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи, але представник
відповідача - 1 в останнє судове
засідання не з'явився та письмові
пояснення не надав.

Завдання Головних управлінь праці та
соціального захисту населення
обласних, Київської міської та
Севастопольської міської державних
адміністрацій та Управлінь праці та
соціального захисту населення
районної, районної у мм. Києві та
Севастополі державних адміністрації
визначено в відповідних типових
положеннях, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 30.05.2007
року №790 «Про затвердження типових
положень про Головне управління праці
та соціального захисту населення
обласної, Київської міської,
управління праці та соціального
захисту населення Севастопольської
міської і про управління праці та
соціального захисту населення
районної, районної у мм. Києві та
Севастополі державної адміністрації»,
яка була чинна на час виникнення
спірних правовідносин.

Завдання Центрів по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
визначено в Типовому положенні про
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, затвердженому
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 25
квітня 2006 року №147 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 07 червня
2006 року за №683/12557).

Відповідно до пункту 1 зазначеного
Типового положення, центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат (далі - Центр) є державною
установою і підпорядковується
головному управлінню праці та
соціального захисту населення
обласної (у місті Києві - Головному
управлінню соціального захисту
населення міської) державної
адміністрації.

Підпунктами 3.2 та 3.3 Тимчасового
положення передбачено, що головними
завданнями Центру є підготовка
документів на виплату всіх видів
соціальної допомоги, житлових субсидій
у готівковій формі на придбання
твердого і рідкого пічного палива та
скрапленого газу, компенсаційних
виплат інвалідам, виплат громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, інших
грошових виплат (далі - соціальна
допомога, інші грошові виплати);
здійснення контролю за правильністю
призначення, перерахунку, нарахування
і виплати всіх видів соціальної
допомоги, інших грошових виплат.

Колегія суддів вважає, що Управління
праці та соціального захисту населення
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації неправомірно
нарахувало, а Київський міський центр
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат не здійснив контроль
за правильністю нарахування та
виплатив різницю у одноразових
компенсаціях позивачці у розмірі, що
передбачений постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
№836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», оскільки
остання в цій частині виплат була
визнана нечинною в судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів приходив
висновку, що порушене право позивачки
підлягає поновленню шляхом визнання
протиправними дій відповідачів щодо
нарахування та виплати різниці у
одноразових компенсаціях у меншому
розмірі та зобов'язання відповідачів
здійснити перерахунок та виплату
різниці у одноразових компенсаціях
виходячи з розміру 15 мінімальних
заробітних плат, розмір якої склався на
момент встановлення інвалідності,
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України «Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996
року №230/96-ВР (різниця між 60
мінімальними заробітними платами (як
учасник ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом І групи) та 45 мінімальними
заробітними платами (як учасник
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом І групи), з урахуванням
виплачених сум - 284,40 грн. та 94,90 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
не підлягають задоволенню позовні
вимоги щодо призначення вказаної
одноразової допомоги та здійснення її
виплати в подальшому, оскільки вона
призначається одноразово при
встановленні інвалідності, в тому
числі і вищої групи.

Щодо строків звернення до суду, колегія
суддів зазначає, що згідно
повідомлення Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат від 20.10.2014 року
№12/1950-10 різниця у одноразових
компенсаціях позивачці була виплачена
04.02.2013 року; до суду позивачка
звернулася у липні 2013 року, тобто у
шестимісячний строк, що передбачений
статтею 99 КАС України.

Підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, відповідно
до пункту 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є порушення норм
матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
ухваленні постанови порушено норми
матеріального права, в зв'язку з чим
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Скасувати постанову Голосіївського
районного суду м. Києва від 17 червня 2014
року та ухвалити нову постанову, якою
позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Голосіївської районної державної
адміністрації щодо нарахування ОСОБА_2
різниці у одноразових компенсаціях у
розмірі, меншому ніж той, що
встановлений статтею 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України «Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996
р. №230/96-ВР.

Визнати неправомірними дії Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат щодо
виплати ОСОБА_2 різниці у одноразових
компенсаціях у розмірі, меншому ніж
той, що встановлений статтею 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в редакції Закону України «Про
внесення змін і доповнень до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 06.06.1996 р. №230/96-ВР.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації здійснити
перерахунок ОСОБА_2 різниці у
одноразових компенсаціях виходячи з
розміру 15 мінімальних заробітних плат,
розмір якої склався на момент
встановлення інвалідності, відповідно
до статті 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції Закону України
«Про внесення змін і доповнень до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 06.06.1996 року №230/96-ВР, з
урахуванням виплачених сум.

Зобов'язати Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат здійснити ОСОБА_2 виплату
різниці у одноразових компенсаціях
виходячи з розміру 15 мінімальних
заробітних плат, розмір якої склався на
момент встановлення інвалідності,
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України «Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996
року №230/96-ВР, з урахуванням виплачених
сум.

В інший частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі
складено 17.11.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.М. Оксененко

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя

Ісаєнко Ю.А.

Судді:

Оксененко О.М.

Федотов І.В.