Справа № 804/9405/14
Суддя: Захарчук Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
20 жовтня 2014 р. Справа № 804/9405/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук Н. В. при
секретаріКузнецов С.М. за участю:
представників позивача представника
відповідача Лисова Л.В., Линник С.В.
Шевченко А.І. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
"Павлоградзернопродукт" до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -
04 липня 2014 року Товариство з обмеженою
«Павлоградзернопродукт» (далі -
позивач, ТОВ «Павлоградзернопродукт»)
звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Західно -
Донбаської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач, Західно - Донбаська ОДПІ м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області), в якому
просить суд визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення Західно - Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області по формі «Р» № від 24.03.2014
року та по формі «В4» № від 24.03.2014
року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
пояснив наступне.

07.03.2014 року головним державним
ревізором - інспектором відділу
перевірок платників податків
управління податкового аудиту
Мельничук І.А. був складений акт
№1/22.1/31980957 за результатами
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Павлоградзернопродукт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при нарахуванні податку
на додану вартість в частині отримання
продукції від ТОВ «Агрофірма
Сокільське» за період 301.01.2011 по 31.12.2013

Згідно Акту перевірки ТОВ
«Павлоградзернопродукт» встановлено
порушення п. п. 198.3 ст. 198 ПК України в
частині завищення сум податкового
кредиту, що призвело до заниження
податкового зобов'язання з ПДВ на суму
575045,83 грн., в т.ч. за: за вересень 2011 року
в розмірі ПДВ 16483,60 грн.; за листопад 2011
року в розмірі ПДВ 26193, 25 грн.; за грудень
2011 року в розмірі ПДВ 10611,90 грн.; за
травень 2012 року в розмірі ПДВ 511866,37 грн.;
за жовтень 2012 року в розмірі ПДВ 9890,71
грн.

27.03.2013 року ТОВ
«Павлоградзернопродукт» були отримані
два податкових повідомлення рішення:
по формі «Р» № від 24.03.2014 року,
згідно із яким збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на суму
5651155 грн. та визначено штрафні санкції
на суму 282578 грн.; по формі «В4» №
від 24.03.2014 року згідно із яким завищено
від'ємне значення з ПДВ на суму 9891 грн.

Позивач не погоджується із доводами
Акту перевірки, вважає, що дії
відповідача, щодо встановлення
порушень їх відображення в Акті
перевірки є такими що суперечать
нормам законодавства, а відповідно є
протиправними. Висновки акту позивач
вважає такими, що не відповідають
дійсності, суперечать наданим
документам первинного бухгалтерського
обліку, заздалегідь неправдивими.
Відповідно, податкові повідомлення -
рішення № , № від 24.03.2014 року
такими, що підлягають скасуванню.

Представники позивача у судове
засідання з'явилися, адміністративний
позов підтримали в повному обсязі та
просили суд задовольнити позовні
вимоги.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, надав суду письмові
заперечення проти адміністративного
позову та зазначив наступне.

Задокументовані та відображені ТОВ
«Агрофірма Сокільське» у податковій
звітності з ПДВ операції з реалізації
суб'єктам господарювання-покупцям
сільськогосподарської продукції із
нарахуванням на обсяги постачання
(базу оподаткування) ПДВ за період з
01.01.2011 по 30.06.2013 року, є порушенням
пункту 15 підрозділу 2 «Особливості
справляння податку па додану вартість»
розділу XX «Перехідні положення»
Податкового кодексу.

З урахуванням викладеного, перевіряючі
дійшли висновків про здійснення ТОВ
«Павлоградзернопродукт»
господарських операцій з
постачальником ТОВ «Агрофірма
Сокільське», які не направлені на
реальне настання правових наслідків.

Відповідач вважає, що дії ТОВ
«Павлоградзернопродукт» не обумовлені
розумним змістом, що направлений на
отримання доходу, та що такі дії були
направлені виключно на мінімізацію
податкових зобов'язань.

З урахуванням викладеного, висновки
акту перевірки щодо заниження
позивачем податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, є
правомірними. Доводи платника
податків, наведені у скарзі, не
спростовують самого факту
встановлення зазначеного порушення та
не є підставою для скасування
податкових повідомлень-рішень.

З огляду на вказане, відповідач вважає,
що діяв відповідно до вимог чинного
законодавства, а тому позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, розглянувши
подані документи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено,
Західно-Донбаською ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Павлоградзернопродукт»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при нарахуванні та
сплаті податку на додану вартість в
частині отримання продукції від ТОВ
«Агрофірма Сокільське» () за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 року.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ
«Павлоградзернопродукт», в порушення
пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, завищено податковий
кредит на загальну суму 575045,83 грн., у
тому числі за вересень 2011 року - у
розмірі 16483,60 грн., листопад 2011 року - у
розмірі 26193,25 грн., грудень 2011 року - у
розмірі 10611,90 грн., травень 2012 року - у
розмірі 511866,37 грн. та жовтень 2012 року у
розмірі 9890,71 грн., за рахунок включення
до його складу сум податку на додану
вартість за господарськими операціями
з ТОВ «Агрофірма Сокільське», які не
направлені на реальне настання
правових наслідків.

Зазначене призвело до завищення
розміру від'ємного значення сум
податку на додану вартість за жовтень
2012 року у розмірі 9891,00 грн. та заниження
податку на додану вартість у
відповідних періодах на загальну суму
565155,00 грн.

У зв'язку з тим, що ТОВ
«Павлоградзернопродукт» не погодилося
з висновками перевірки, позивачем на
адресу керівника Західно-Донбаської
ОДПІ було подано письмове заперечення
на акт перевірки.

Своїм листом № 7022/10/04-10-22-01-12 від 19.03.2014
року податковий орган розглянув
заперечення ТОВ
«Павлоградзернопродукт» і визнав їх
безпідставними.

27.03.2013 року ТОВ
«Павлоградзернопродукт» були отримані
два податкових повідомлення рішення:
по формі «Р» № від 24.03.2014 року,
згідно із яким збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на суму
5651155 грн. та визначено штрафні санкції
на суму 282578 грн.; по формі «В4» №
від 24.03.2014 року згідно із яким завищено
від'ємне значення з ПДВ на суму 9891 грн.

Не погодившись із зазначеним Актом
перевірки та прийнятими на його
підставі податковими
повідомленнями-рішеннями, ТОВ
«Павлоградзернопродукт» звернулося зі
скаргою до Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

05.06.2014 року було отримано рішення про
результати розгляду скарги
№3256/10/04-36100809 від 03.06.2014 року, яким було
відмовлено у задоволенні поданої
скарги.

11.10.2013 року на адресу ТОВ
«Павлоградзернопродукт» надійшло
рішення про результати розгляду
первинної скарги №3110/10/04-36-10-04-90 від
10.10.2013 року, яким було відмовлено у
задоволенні поданої скарги.

Не погодившись з рішенням по скарзі,
прийнятим Головним управлінням
Міндоходів у Дніпропетровській
області, ТОВ «Павлоградзернопродукт»
звернулося з повторною скаргою до
Міністерства доходів і зборів України.

Міністерство доходів і зборів України
своїм рішенням (вихідний № 11125/6/99-99-10-01-15
від 20.06.2014 року) також відмовило у
задоволенні скарги ТОВ
«Павлоградзернопродукт».

Західно-Донбаською ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Павлоградзернопродукт»
() з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
нарахуванні та сплаті податку на
додану вартість в частині отримання
продукції від ТОВ «Агрофірма
Сокільське» () за період
з 01.01.2011 по 31.12.2013 року.

Представник відповідача у судовому
засіданні зазначив, що до
Західно-Донбаської ОДПІ надійшла
постанова старшого слідчого з особливо
важливих справ першого відділу
слідчого управління кримінальних
розслідувань Головною слідчого
управління фінансових розслідувань
Міністерства доходів і зборів України
підполковника податкової міліції
Проценка О.В. від 05 лютого 2014 року про
призначення позапланової
документальної перевірки, винесена за
розглядом матеріалів кримінального
провадження №0000009 за ознаками
кримінальних правопорушень,
передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст. 212
Кримінального кодексу України (вх. №932/8
від 17.02.14). В результаті проведеного
досудового розслідування встановлено
відсутність документального
підтвердження того, що реалізована ТОВ
«Агрофірма Сокільське»
сільськогосподарська продукція с
вирощеною на власних (орендованих)
виробничих потужностях.

Суд зазначає, що пунктом 86.9. ст. 89 ПК
України встановлено у разі якщо
грошове зобов'язання розраховується
контролюючим органом за результатами
перевірки, проведеної з обставин,
визначених підпунктом 78,1.11 пункту 78.1
статті 78 цього Кодексу, щодо
кримінального провадження, у якому
розслідується кримінальне
правопорушення стосовно посадової
особи (посадових осіб) платника
податків (юридичної особи) або фізичної
особи - підприємця, що перевіряється,
предметом якого є податки та/або збори,
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки
приймається таким контролюючим
органом протягом 10 робочих днів з дня,
наступного за днем отримання дим
контролюючим органом відповідного
судового рішення (обвинувальний вирок,
ухвала про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами), що набрало законної ( сили.

Матеріали такої перевірки разом з
висновками контролюючого органу
передаються органу, що призначив
перевірку.

Таким чином, суд вважає, що матеріали
перевірки ТОВ
«Павлоградзернопродукт», що
призначена на виконання постанови від
05.02.2014 року старшого слідчого з
особливо важливих справ підполковника
податкової міліції Проценка О.В.,
винесеної за розглядом матеріалів
кримінального провадження № 0000009
відповідно до
кримінально-процесуального закону, до
дня набрання законної сили відповідним
судовим рішенням (обвинувальний вирок,
ухвала про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами) у кримінальному
провадженні, можуть бути оцінені як
докази виключно у рамках розслідування
та розгляду такого кримінального
провадження і не можуть бути підставою
для прийняття податкового
повідомлення-рішення про визначення
платникові податків розрахованого за
результатами такої перевірки
грошового зобов'язання.

Така правова позиція, зокрема,
міститься в постановах ВАСУ від 19.12.2012
р. №91/64526/12; від 02.04.2013 р. № К/800/11/13; від
10.06.2013 р. № К/9991/68920/12; від 29.07.2013 р.,
№К/9991/75574/12; від 12.09.2013 р. № К/800/29362/13.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 "Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України" з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини.

1. Рух активів у процесі здійснення
господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

2. Установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції.

Зокрема, підлягає встановленню статус
постачальника товарів (послуг),
придбання яких є підставою для
формування податкового кредиту та/або
сум бюджетного відшкодування з податку
на додану вартість. Особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

В даному випадку в обов'язковому
порядку необхідно досліджувати
наявність господарської мети при
вчиненні відповідних дій платника
податку. Перевірці підлягають доводи
податкового органу, що свідчать про
відсутність ділової мети у діях
платника податку, зокрема у разі
подальшого продажу придбаного товару
нижче за ціну придбання; придбання
товарів (послуг) у посередників за
наявності прямих контактів з їх
виробниками; придбання послуг,
використання яких не може мати
позитивного впливу на результати
господарської діяльності платника
податку тощо. Слід ураховувати, що для
підтвердження права платника податку
на формування витрат та/або
податкового кредиту з податку на
додану вартість достатньо наявності
мети використання товарів та послуг, що
ним придбані, незалежно від фактичних
результатів такого використання.

Відповідно до п.2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документи це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Згідно п. п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операція у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Отже, від належності первинних
бухгалтерських та розрахункових
документів залежить як податковий
облік платника податків, так і
реальність вчинення господарської
діяльності такого платника взагалі.

Згідно ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 р. № 1936/11/13-11: "документи та інші
дані, що спростовують реальність
здійснення господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
тощо. При цьому сама собою наявність
або відсутність окремих документів, а
так само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце".

Аналізуючи викладене, суд вважає, що в
даному випадку дослідженню підлягає
реальність господарських операцій та
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ
«Павлоградзернопродукт» мало
взаємовідносини з ТОВ «Агрофірма
Сокільське» () протягом
2011-2012 року згідно договорів поставки,
зазначених в акті, на придбання
соняшника та кукурудзи. До перевірки
були надані рахунки-фактури, податкові
та видаткові накладні за вересень 2011
року на загальну суму 98901, 61 грн. (у тому
числі ПДВ у розмірі 16483,60 грн.), листопад
2011 року на загальну суму 157159, 50 грн. (у
тому числі ПДВ у розмірі 26193,25 грн.),
грудень 2011 року на загальну суму 63671,40
грн. (у тому числі ПДВ у розмірі 10611,90
грн.), травень 2012 року на загальну суму
3071198,20 грн. (у тому числі ПДВ у розмірі
511866,36 грн.) та грудень 2012 року на
загальну суму 59344,24 грн. (у тому числі
ПДВ у розмірі 9890,71 грн.). Разом з тим до
перевірки не було надано сертифікатів
або технічних паспортів на товар.

Суд зазначає, що факт поставки товарів
ТОВ «Агрофірма Сокільське» на адресу
ТОВ «Павлоградзернопродукт»
підтверджується необхідними
документами первинного обліку, а саме -
договорами, видатковими накладними,
податковими накладними, платіжними
дорученнями.

Надані ТОВ «Павлоградзернопродукт»
для перевірки первинні документи
являються належним документальним
підтвердженням реального характеру
операцій з поставки сільгосппродукції.

Суд вважає, що посилання інспектора
Мельничук І.А. в акті перевірки на
відсутність у ТОВ «Агрофірма
Сокільське» необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
природних ресурсів, виробничих
активів, складських приміщень є
суб'єктивною оцінкою ситуації і не
доводить неможливості поставки ТОВ
«Агрофірма Сокільське» товарів
наявними у нього силами та засобами, до
того ж це не є свідченням
необґрунтованості податкової вигоди
для ТОВ «Павлоградзернопродукт»,
оскільки податкове законодавство не
ставить право платника на податковий
кредит в залежності від того, за
рахунок яких ресурсів (власних або
залучених) здійснюється поставка
товарів постачальником.

У судовому засідання представник
відповідача наголосив на тому, що ТОВ
«Агрофірма Сокільське» немає жодних
прав на виробництво та реалізацію
оригінального, елітного та
репродукційного насіння і садивного
матеріалу. Однак суд не погоджується з
відповідачем, оскільки відповідно до
Наказу міністерства аграрної
політики від 03.05.2006 року №223 «Про видачу
паспортів на виробництво та реалізацію
оригінального, елітного та
репродукційного насіння і садивного
матеріалу господарствам АР Крим,
Вінницької, Волинської,
Дніпропетровської, донецької,
Житомирської, Закарпатської,
Запорізької, Івано - Франківської,
Київської, Кіровоградської ,
Луганської, Львівської, Миколаївської,
Одеської, Полтавської, Рівненської,
Сумської, Тернопільсьої, Харківської,
Херсонської, Хмельницької, Черкаської,
Чернівецької, Чернігівської областей
та занесення їх даних до Державного
реєстру виробників насіння і садивного
матеріалу» в переліку вищевказаних
суб'єктів у Дніпропетровській області
міститься Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
Сокільське».

У судовому засіданні було встановлено,
що під час дослідження первинних
документів податковим органом не
встановлено жодних порушень щодо
оформлення податкових накладних. Отже
наявність належним чином оформлених
накладних надає ТОВ
«Павлоградзернопродукт» право на
формування податкового кредиту у
відповідному звітному періоді.

Суд вважає, що висновки інспектора
Мельничук І.А. про порушення сторонами
договорів поставок положень ст. 662 ЦК
України у зв'язку з відсутністю
сертифікатів якості на товар є
безпідставним, оскільки вони
ґрунтуються на помилковому розумінні
даної правової норми з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 662 ЦК України
продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Тобто вказана правова норма передбачає
передачу продавцем покупцеві
сертифікату якості на товар у випадках
передбачених договором або актами
цивільного законодавства.

Спеціальним законом у сфері обігу
зерна в Україні є Закон України «Про
зерно та ринок зерна в Україні» (далі -
«Закон»).

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону, яка діяла
в редакції з 05.02.2009 року по 16.10.2012 року
експортно-імпортні операції із зерном
та продуктами його переробки, крім
хлібобулочних і макаронних виробів,
проводяться за наявності сертифіката
якості зерна та продуктів його
переробки, який видається на платній
основі територіальними органами
спеціально уповноваженого державного
органу у сфері державного контролю за
якістю зерна та продуктів його
переробки у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 липня 2009 р. № 848 був затверджений
Порядок видачі сертифіката якості
зерна та продуктів його переробки.

За період з 12.09.2011 р. по 10.10.2012 р. редакція
даної Постанови змінювалася тричі.

Редакція з 01.03.2010 по 20.10.2011 рр.
передбачала наступне: «Цей Порядок
визначає процедуру видачі сертифіката
якості зерна та продуктів його
переробки, крім шроту, макухи,
хлібобулочних і макаронних виробів,
при здійсненні експортно-імпортних
операцій, включаючи відвантаження в
пункти накопичення для подальшого
експорту, транзит територією України
при перевантаженні через портові
зерноперевантажувальні місткості та
переміщенні територією України, і
обігу бланків сертифікатів якості
зерна та продуктів його переробки».
Редакція з 20.10.2011 по 19.09.2012 рр.
передбачала наступне: «Цей Порядок
визначає процедуру обов'язкової видачі
сертифіката якості зерна та продуктів
його переробки, крім хлібобулочних і
макаронних виробів, при здійсненні
експортно-імпортних операцій,
включаючи відвантаження в пункти
накопичення для подальшого експорту,
транзит територією України при
перевантаженні через портові
зерноперевантажувальні місткості та
переміщенні територією України, і
обігу бланків сертифікатів якості
зерна та продуктів його переробки».
Редакція з 19.09.2012 рр. передбачала
наступне: «Цей Порядок визначає
процедуру обов'язкової видачі
сертифіката якості зерна та продуктів
його переробки, крім хлібобулочних і
макаронних виробів, при здійсненні
експортно-імпортних операцій,
включаючи транзит територією України
при перевантаженні через
зерноперевантажувальні місткості,
переміщенні територією України зерна
та продуктів його переробки, що
придбані за рахунок коштів державного
та місцевого бюджету, а також за
вимогою однієї з сторін договору
(контракту) у випадках, коли його видача
не є обов'язковою, і обігу бланків
сертифікатів якості зерна тапродуктів
його переробки».

Таким чином,суд приходить до висновку,
що акти цивільного законодавства, які
діяли в період укладання та виконання
договорів поставок сільгосппродукції
між ТОВ «Агрофірма Сокільське» та ТОВ
«Павлоградзернопродукт» з 12.09.2011 по
10.10.2012 рр. передбачали обов'язкову
видачу сертифікатів якості зерна
виключно при здійсненні експортно -
імпортних операцій, до яких вказані
договори поставок не відносились.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 61
Конституції України щодо
індивідуального характеру юридичної
відповідальності особи, діюче
законодавство України, так само як
Податковий кодекс України не
передбачає відповідальності у виді
донарахування податкових зобов'язань,
застосування штрафних санкцій або не
підтвердження права на податковий
кредит на господарюючого суб'єкта за
можливі неправомірні дії свого
контрагента; окрім того не передбачає
обов'язку або права одного платника
податку контролювати показники
податкової звітності з податку на
додану вартість іншого платника
податку, або на господарюючих суб'єктів
не покладається обов'язок та не
надається право контролювати
дотримання законодавства платником
податків, який виступає контрагентом у
господарській операції. Ведення
податкового обліку покладено на
кожного окремого платника податку.
Такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Чинне законодавство не містить норм
щодо солідарної відповідальності
платників податків.

Згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Висновки податкової не узгоджуються із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява N 3991/03) Європейський Суд
з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Таким чином, порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом, не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків.
Чинне законодавство не покладає на
підприємство обов'язок збирання
інформації про стан господарської
діяльності та порушення
підприємств-контрагентів. Навіть якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Суд звертає увагу на те, що на момент
здійснення правовідносин та складання
первинних документів на їх
підтвердження ТОВ «Агрофірма
Сокільське» було зареєстровано як
юридична особа, свідоцтво платника ПДВ
не було анульовано, що податковим
органом не спростовано.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи недоведення Західно -
Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області факту
відсутності господарських операцій
між ТОВ «Павлоградзернопродукт» та ТОВ
«Агрофірма Сокільське», оскільки,
викладені в акті перевірки №1/22.1/31980957
від 07.03.2014 р., висновки ґрунтуються на
припущеннях і не містять достатніх
фактичних даних на підтвердження таких
висновків, а також враховуючи рішення
Європейського суду з прав людини щодо
відповідальності платників податків
за дії контрагентів, суд вважає
твердження відповідача про заниження
податкового зобов'язання з ПДВ на суму
575045,83 грн., в т.ч. за: за вересень 2011 року
в розмірі ПДВ 16483,60 грн.; за листопад 2011
року в розмірі ПДВ 26193, 25 грн.; за грудень
2011 року в розмірі ПДВ 10611,90 грн.; за
травень 2012 року в розмірі ПДВ 511866,37 грн.;
за жовтень 2012 року в розмірі ПДВ 9890,71
грн. безпідставними, у зв'язку з чим
визнає протиправним та скасовує
податкові повідомлення-рішення по
формі «Р» № від 24.03.2014 року та по
формі «В4» № від 24.03.2014 року.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує судові витрати позивачу
згідно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 8, 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Павлоградзернопродукт» до Західно -
Донбаської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Західно - Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області по формі «Р»
№ від 24.03.2014 року та по формі «В4»
№ від 24.03.2014 року.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Павлоградзернопродукт» судові
витрати в розмірі 1827, 00 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
24 жовтня 2014 року

Суддя Н.В.
Захарчук