Справа № 826/19621/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

10 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представників позивача -
Бахур М.М., Землянського О.В.,
представника відповідача - Братікової
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Стілфорт" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Стілфорт" до
державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві, третя особа:
товариство з обмеженою
відповідальністю "Дінол" про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Стілфорт" звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 24.09.2013р. №
та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову,
посилаючись на порушенням судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, що з'явилися в
судове засідання, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
працівниками державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві було
проведено позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Стілфорт» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість та податку на прибуток при
взаємовідносинах з ТОВ «Дінол» за
період з 01.08.2010р. по 30.06.2013р.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт
перевірки від 27.08.2013р. №1050/22-417/31861707, в
якому зроблено висновок про порушення
позивачем вимог пп. 198.3 ст. 198, пп. 198.6 ст.
198, пп. 201.4 ст. 201, пп. 201.6 ст. 201, пп. 201.10 ст.
201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 659 239,00 грн.; пп.
139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму 692
201,00 грн.

На підставі висновків вказаного Акту
перевірки державною податковою
інспекцією у Солом'янському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві було
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 24.09.2013р.
№, яким позивачу збільшено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 824 048,75
грн., з яких за основним платежем - 659 239,00
грн., та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 164 809,75 грн. та №, яким
позивачу збільшено податкове
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 865 251,25 грн., з яких за
основним платежем - 692 201,00 грн., та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 173
050,25 грн.

Не погодившись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що позивачем не
доведено реальності господарських
операцій по взаємовідносинам з
контрагентом ТОВ «Дінол», а відповідач,
як суб'єкт владних повноважень, в свою
чергу, довів правомірність прийнятих
ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з вказаним
рішенням суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України визначено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Крім того, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Колегія суддів зазначає, що із
системного аналізу положень цих норм
законодавства України вбачається, що
право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наступних умов: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; наявності причинно-

наслідкового зв'язку між операцією з
придбання товарів чи послуг та
потребою використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної, яка має усі
обов'язкові реквізити.

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем (Покупець), з одного боку,
та ТОВ «Дінол» (Продавець), з іншого
боку, було укладено договір купівлі
продажу №СТ-0089 від 03.09.2012 р.

На підтвердження виконання вказаного
договору з ТОВ «Дінол» позивачем
надано до суду наступні первинні та
розрахункові документи: податкові та
видаткові накладні, сертифікати
якості, оборотно-сальдові відомості по
рахункам, виписки банку по рахункам,
товарно-транспортні накладні.

Разом з тим, відповідач, в свою чергу, як
на підтвердження правомірності
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень, посилається на
обставини, встановлені в акті ДПІ в
Печерському районі м. Києва ДПС від
26.12.2012 №5722/22-9/32248031 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Дінол» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за жовтень 2012 року. У
вказаному акті зазначено, що операції
TOB «Дінол» не підтверджуються стосовно
врахування реального часу здійснення
операцій, місцезнаходження майна,
наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної вільності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів. В
зв'язку з цим TOB «Дінол» не могло
фактично здійснювати господарські
операції з урахуванням часу,
оперативності проведення операцій,
місцезнаходження майна, віддаленості
контрагентів один від одного.

Також, в ході проведення перевірки не
встановлено факт отримання товарів
(послуг) TOB «Дінол» від
контрагентів-продавців, у зв'язку з
відсутністю (не наданням для перевірки)
договорів про господарську діяльність,
актів приймання-передачі товару,
довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів.

Перевіркою встановлено відсутність
будь-якої інформації про наявні
складські приміщення, наявність
автомобільного чи іншого транспорту, а
також устаткування, що необхідне для
здійснення фінансово-господарської
діяльності підприємства.

З вищезазначених фактів, вбачається, що
фінансово-господарська діяльність TOB
«Дінол» здійснюється поза межами
правового поля, що у свою чергу
свідчить про не набуття належним чином
цивільної праводієздатності TOB
«Дінол», фінансово-господарські
взаємовідносини між TOB «Дінол» та
контрагентами є фіктивними
правочинами, та такими, що вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювались цими правочинами.

Виходячи з вищенаведеного, податковим
органом зроблено висновок, що TOB "Дінол"
здійснювало діяльність спрямовану на
здійснен операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третіх
осіб.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що оперуповноваженим ВОСА
ПДВ ГВПМ ДПІ у Печерському районі м.
Києва ДПС О.Ю.Погорілим 09.01.2013р.
відібрано пояснення у громадянина
ОСОБА_7 (засновник ТОВ "Дінол"), який
повідомив, що йому невідомо хто
займався підготовкою та
перереєстрацією на його ім'я ТОВ
«Дінол»; особистих коштів або майна він
до установчого фонду ТОВ "Дінол" не
вносив; статут підприємства не
підписував; наміру на ведення
фінансово-господарської діяльності
підприємства не мав; на посаду
директора громадян ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_9 не призначав; жодних договорів,
в тому числі з ТОВ "Стілфорт" не
підписував.

Вказані пояснення також
підтверджуються наданим протоколом
допиту свідка ОСОБА_7 від 02.02.2014р.,
складеним слідчим другого відділу
кримінальних розслідувань СУ ФР ДПІ
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві Новосельським С.І.

Крім того, ОСОБА_7 було допитано в
якості свідка в суді першої інстанції,
де він підтвердив надані раніше
свідчення працівникам податкової
міліції. На питання щодо господарських
взаємовідносин з ТОВ "Стілфорт"
обгрунтованих пояснень не надав.

При цьому, в матеріалах справи є
висновок експерта від 09.04.2014 року № 10,
відповідно до якого підписи від імені
ОСОБА_5 (директор ТОВ "Дінол"), наявні у
податкових та видаткових накладних,
виписаних на підставі взаємовідносин з
ТОВ "Стілфорт" виконані не громадянином
ОСОБА_5, а іншою особою.

З огляду на зазначене, податковий орган
дійшов висновку про те, що
взаємовідносини між ТОВ «Дінол» та
позивачем не спричиняють реального
настання правових наслідків.

Під час апеляційного розгляду справи в
якості свідка було допитано ОСОБА_5,
який повідомив, що наміру на ведення
фінансово-господарської діяльності
підприємства не мав; жодних договорів,
в тому числі з ТОВ "Стілфорт" не
підписував.

Також, відповідачем до суду
апеляційної інстанції було надано
висновок експерта від 10.10.2014 року № 418,
відповідно до якого підписи від імені
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, наявні у документах
реєстраційної справи ТОВ «Дінол»
виконані не гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_5, а
іншими особами.

Колегія суддів з цього приводу
зазначає, що сам факт наявності у
платника податків податкових
накладних і платіжних доручень не може
бути єдиною та беззаперечною підставою
для формування податкового кредиту,
при наявності встановлення
відсутності реального здійснення
господарських операцій між платником
податків та його контрагентом, а саме
за відсутності фізичних, технічних та
технологічних можливостей у
контрагента до вчинення тих чи інших
дій, що становлять зміст господарської
операції.

Так, згідно Листа ВАСУ від 02.06.2011 р. №
742/11/13-11, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість с факт придбання товарів та
послуг із метою їх використання в
господарській діяльності. Витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як защначено в Постанові Верховного
суду України від 08.09.2009 р. у справі №
21-737во09 зазначено, що про
необґрунтованість податкової вигоди
може свідчити відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів, а
також письмові заперечення посадових
осіб контрагентів, що будь-яких
документів, угод, платіжних доручень,
банківських та господарських
документів.

Виходячи з положень ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9
цього ж Закону «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та пунктів п.2.4., 2.5., 2.13.
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, первинний документ
повинен мати такий обов'язковий
реквізит, як особистий підпис або інші
дані, що дають змогу ідентифікувати
особу, яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Таким чином, податкова звітність
формується на підставі первинних
бухгалтерських документів, які
підтверджують фактичне здійснення
операцій та одним з обов'язкових
реквізитів яких є особистий підпис
уповноваженої особи, яка підписала цей
документ на підтвердження фактичного
здійснення господарської операції.

В контексті наведеного колегія суддів
зазначає, що обов'язковими реквізитами
у праві визнаються обов'язкові дані,
які мають бути в будь-якому документі
для визнання його дійсним, таким, що має
юридичну силу (значимість).

Отже, підписання первинних документів
уповноваженою особою на підтвердження
фактичного здійснення операції надає
документу юридичну силу, робить його
дійсним та, відповідно, є підставою для
виникнення відповідних податкових
наслідків за фактично здійсненою
господарською операцією.

У той же час, у разі підписання
первинного документу (податкової
накладної) не уповноваженою особою,
такий документ не створює будь-яких
правових наслідків у бухгалтерському,
а отже і у податковому обліку (у вигляді
виникнення права на податковий кредит),
як і документ на якому імітовано підпис
уповноваженої особи.

При цьому, Наказом Державної
податкової адміністрації України від 30
травня 1997 року №165 (зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 23 червня
1997 року за №233/2037) затверджений Порядок
заповнення податкової накладної.

Відповідно до пп. 2 зазначеного Порядку,
податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Відповідно до п. 5 Порядку, податкова
накладна вважається недійсною у разі
її заповнення іншою особою, ніж
вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Відповідно до п. 18 Порядку, всі складені
примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
поставку товарів (послуг), та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця.

Отже, для надання податковій накладній
юридичної сили обов'язковим реквізитом
є підпис особи, уповноваженої
платником податку здійснювати
постачання товарів/послуг, та відтиск
печатки такого платника податку.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Як підтверджується матеріалами справи,
директор ТОВ «Дінол» ОСОБА_5, від імені
якої підписані первинні документи, їх
не підписувала.

Отже, з урахуванням того, що, підписи в
первинних документах виконані не гр.
ОСОБА_5, а іншою особою, при відсутності
управлінського та іншого
кваліфікованого персоналу, надані
позивачем документи не можна вважати
належно оформленими та підписаними
повноважними особами звітними
документами, які посвідчують факт
придбання товарів, робіт чи послуг.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що у правовідносинах з
іншими особами ТОВ «Дінол»
представляли неуповноважені особи.

Отже, з урахуванням того, що директор
та засновник ТОВ «Дінол» ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 не здійснювали господарську
діяльність від імені вказаного
підприємства та відсутності доказів на
підтвердження ким така діяльність
здійснювалась при відсутності
управлінського та іншого
кваліфікованого персоналу, надані
позивачем документи не можна вважати
належно оформленими та підписаними
повноважними особами звітними
документами, які посвідчують факт
придбання товарів, робіт чи послуг.

Така правова позиція узгоджується з
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 05.03.2012 року,
у якій ВСУ зазначено, що сама лише
наявність у платника податків
податкових накладних, виписаних від
імені його контрагентів, не є
достатньою підставою для включення сум
ПДВ до податкового кредиту, якщо особи,
від імені яких складено такі документи
заперечують свою участь у створенні та
діяльності цих товариств, зокрема, й у
підписанні будь-яких первинних
документів, отже, виписані від їх імені
податкові накладні не можна вважати
належно оформленими та підписаними
повноважними особами звітними
документами, які посвідчують факт
придбання товарів, робіт чи послуг, а
тому віднесення відображених у них сум
ПДВ до податкового кредиту є
безпідставним.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку, що відповідні
угоди не мали реального характеру, що
свідчить про необґрунтованість
позовних вимог та є підставою для
відмови в їх задоволенні.

Колегія суддів наголошує на тому, що
реальність операцій позивачем суду не
доведено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, відповідачем надано належні
докази на підтвердження висновку про
порушення позивачем податкового
законодавства, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Стілфорт"
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 лютого 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:

О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В. Карпушова

Ухвалу в повному тексті
виготовлено 17.11.2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.