Справа № 826/16210/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/440
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 листопада 2014 року 12:38
№ 826/16210/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Тур Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції про визнання
протиправним і скасувати рішення в
частині, визнання незаконної
бездіяльності, за участю представника
позивача - ОСОБА_2,

представник відповідача не прибув

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 11.11.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до відділу
державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції (далі - відповідач).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03.11.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/16210/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03.11.2014 року
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 10.11.2014 представник
позивача подала заяву про доповнення
позовних вимог, яка була прийнята судом
до розгляду. Представник відповідача в
судове засідання не прибув, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду справи.
У зв'язку з надходженням даної заяви
від представника позивача було
оголошено перерву для направлення
копії примірника заяви про доповнення
позовних вимог. Примірник даної заяви
було направлено відповідачеві та
отримано підтвердження про отримання
ним останнього.

Згідно ч. 5 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі-КАС України) адміністративна
справа з приводу рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби вирішується судом
протягом десяти днів після відкриття
провадження у справі.

Тобто для розгляду даної справи
передбачено скорочені строки.

Згідно ч. 3 ст. 35 КАС України повістка у
справах, для яких встановлено
скорочені строки розгляду, має бути
вручена у строк, достатній для прибуття
до суду.

Враховуючи, що провадження в даній
справі було відкрито 03.11.2014 р., в
судовому засіданні було оголошено
перерву до 11.11.2014 р., про що повідомлено
відповідача в порядку ст. 38 КАС України.

В судове засідання 11.11.2014 р. прибув
представник позивача, представник
відповідача повторно не прибув.

Через канцелярію суду 11.11.2014 р.
представником позивача було подано
позовну заяву зі змінами від 11.11.2014 р.,
яка була прийнята до розгляду судом.
Копія примірника позовної заяви була
направлена відповідачеві та отримана
ним, підтвердження чого наявне у
матеріалах справи.

Відтак, на вирішення суду, позивачем
були заявлені наступні позовні вимоги:

1) задовольнити в рамках справи
нижчевикладені позовні вимоги, які
прийняті до розгляду 03.11.23014 і 10.11.2014;

2) визнати незаконним і скасувати
рішення суб'єкта владних повноважень
(постанову) № 45032860, датоване 08.10.2014, в
частині надання громадянину ОСОБА_3
строку на самостійне виконання
фактично ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва №
826/14558/13-а від 19.06.2014 про забезпечення
позову ОСОБА_4 до Києво-Святошинської
РДА, Гореницької сільської ради в
рамках справи № 826/14558/13-а, і таким, що
свідчить про застосування відділом
державної виконавчої служби Києво -
Святошинського районного управління
юстиції в особі державного виконавця
Чижика Андрія Павловича ч. 2 ст. 25 і
глави 7 Закону «Про виконавче
провадження» замість ч. 4 ст. 25;

3) визнати незаконною бездіяльність
відділу державної виконавчої служби
Києво - Святошинського районного
управління юстиції в особі державного
виконавця Чижика А.П. під час виконання
виконавчого листа й ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва №
826/14558/13-а про забезпечення позовних
вимог в рамках виконавчого провадження
№ 45032860 і такою, що триває протягом
місяця у зв'язку з упередженістю
відповідача - суб'єкта владних
повноважень до ОСОБА_1, що є з наміром
перешкодити виконанню ухвали суду про
забезпечення позову і, що є наслідком
рішення № 45032860, датованого 08.10.2014, з
якого випливає застосування глави 7
Закону «Про виконавче провадження»;

4) винести окрему ухвалу;

5) судові витрати покласти на
відповідача, ухвалою витребувати на
розгляд справи у відповідача копії
матеріалів за № 45032860 та № 44202357.

В судовому засіданні 11.11.2014 представник
позивача підтримала позовні вимоги в
повному обсязі та просила задовольнити
позов у повному обсязі.

Представник відповідача не прибув в
жодне, із призначених в даній справі
судових засідань, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду.

Заперечень на позовну заяву в даній
справі не надходило від відповідача, як
і доказів на їх підтвердження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
регулюються Законом України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№ 606-XIV.

Відповідно до ст. 1 Законом України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Законом України "Про
виконавче провадження" визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Законом
України "Про виконавче провадження"
зазначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1.5 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої на виконання положень
Закону № 606 наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5,
під час здійснення виконавчого
провадження державний виконавець
приймає рішення шляхом винесення
постанов, попереджень, внесення подань,
складання актів та протоколів, надання
доручень, розпоряджень, вимог, подання
запитів, заяв, повідомлень або інших
процесуальних документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 Законом України "Про виконавче
провадження": 1) за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення; 2) за заявою
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді; 3) у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом; 4) в
інших передбачених законом випадках (ч.
1 ст. 19 Законом України "Про виконавче
провадження").

При цьому, державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Законом
України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Законом України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Зокрема, з матеріалів даної справи
вбачається, що 06.11.2014 р. (рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення наявне у матеріалах
справи) відділом державної виконавчої
служби Києво-Святошинського районного
управління юстиції отримано ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва про закінчення
підготовчого провадження від 03.11.2014 р.
№ 826/16210/14, якою у відповідача
витребувано засвідчені належним чином
копії матеріалів виконавчого
провадження № 45032860, яке є предметом
розгляду в даній справі. Ухвала набрала
законної сили та підлягала
обов'язковому виконанню.

Проте, з невідомих суду причин, вимоги
даної ухвали суду відповідачем
виконані не були та станом на 11.11.2014 р.
витребувані судом докази, відповідачем
так і не були надані.

Крім цього, під час розгляду даної
справи було встановлено, що з
оскаржуваного позивачем рішення
суб'єкта владних повноважень
(постанови про відкриття виконавчого
провадження) № 45032860, датованого 08.10.2014
р., за підписом державного виконавця
Чижика А.П. при виконанні судового
рішення, яке підлягає негайному
виконанню (ухвали про забезпечення
позову), вказаним державним виконавцем
надано боржнику семиденний термін для
самостійного виконання рішення (ухвала
про забезпечення позову передбачала
заборону вчиняти певні дії).

В той час, як згідно ч. 4 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом
про забезпечення позовних вимог або
якщо рішення підлягає негайному
виконанню строк, на самостійне
виконання, встановлений частиною
другою цієї статті, не надається.

Крім того, аналогічні положення
визначені в п. 4.1.4 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 15 грудня 1999 р. № 74/5,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 15 грудня 1999 р. за № 865/4158, а саме:
у разі відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом
про конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, забезпечення
позовних вимог, стягнення штрафу із
засудженого строк для добровільного
виконання не встановлюється.

Такі дії відповідача порушують вимоги
ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче
провадження» та перешкоджають
виконанню судового рішення (ухвали про
забезпечення позову).

Крім цього, у матеріалах справи
відсутні докази, що відповідачем було
дотримано вимог ч.5 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження», яка
передбачає що копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові.

Відтак, суду невідомо (на вимогу суду
відповідач таких доказів не надав), чи
направлялась оскаржувана постанова
боржнику та стягувачу, у встановленому
порядку та у встановлений строк.

Крім цього, з наявної у матеріалах
справи інформації про виконавче
провадження № 45032860 з Єдиного реєстру
виконавчих проваджень вбачається, що
на момент вирішення даної справи, в
межах виконавчого провадження № 45032860,
окрім постанови про відкриття
виконавчого провадження інших
постанов не приймалось та до Єдиного
реєстру виконавчих проваджень не
вносилось.

Відтак, вбачається бездіяльність
відповідача щодо виконання судового
рішення в межах виконавчого
провадження № 45032860.

Крім цього, інформація з Єдиного
реєстру виконавчих проваджень не
співпадає зі змістом оскаржуваної
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Так, в оскаржуваній постанові про
відкриття виконавчого провадження
протиправно надано боржнику
семиденний строк на добровільне
виконання рішення, а згідно інформації
з Єдиного реєстру виконавчих
проваджень в даному виконавчому
провадженні № 45032860 в графі «строк та
умови добровільного виконання рішення
боржником» даний семиденний строк на
добровільне виконання - не вказано.

Крім того, як вбачається із заяви
позивача від 03.10.2014 про прийняття до
виконання виконавчого листа №
826/14558/13-а, ОСОБА_1 звертала увагу
відповідача, що виконавчий лист
підлягає негайному виконанню,
оскільки, винесений судом в порядку
забезпечення позовних вимог,
встановлених ст. 117, 118 Кодексу
адміністративного судочинства України
(т. 1, а.с. 15).

Крім цього, позивачем було надано суду
копію ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19.06.2014 № 826/14558/13-а про забезпечення
адміністративного позову шляхом
заборони заборону ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт серія НОМЕР_2, ідентифікаційний
код - НОМЕР_1 та іншим особам
відчужувати в будь-якій спосіб
земельну ділянку за кадастровим
номером :04:007:5004, розташованої у
Києво-Святошинському районі Київської
області та заборонити Державній
реєстраційній службі й іншим особам
вчиняти дії щодо реєстрації прав на
вказану земельну ділянку до набрання
законної сили судовим рішенням у даній
справі (т. 1, а.с. 13).

Відтак, судом було встановлено, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 08.10.2014 № 45032860 була
прийнята на підставі виконавчого листа
№ 826/14558/13-а, виданого, згідно ухвали
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19.06.2014 № 826/14558/13-а про
забезпечення адміністративного
позову.

Згідно ч. 5 ст. 118 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виконання ухвал з питань
забезпечення адміністративного позову
здійснюється негайно. Виконання ухвал
про заборону вчиняти певні дії
виконуються в порядку, встановленому
законом для виконання судових рішень.

Проте, як вбачається із постанови про
відкриття виконавчого провадження від
08.10.2014 № 45032860, державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Чижик А.П. було
надано боржнику (ОСОБА_3) 7-денний термін
з моменту винесення постанови для
добровільного виконання, що прямо
суперечить положенням 5 ст. 118 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ч. 4 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження", п. 4.1.4
Інструкції про проведення виконавчих
дій, які повинні бути достеменно
відомими відповідачу.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 30 Закону
України "Про виконавче провадження",
негайному виконанню підлягають
рішення:

... 3) в інших випадках, якщо негайне
виконання передбачено законом і про це
зазначено у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України
"Про виконавче провадження", у разі якщо
рішення підлягає негайному виконанню,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження не пізніше
наступного робочого дня після
надходження документів, зазначених у
статті 17 цього Закону, і невідкладно
розпочинає його примусове виконання.

Проте, як підтверджується матеріалами
справи, державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Чижик А.П. всупереч
вище наведених норм чинного
законодавства було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ 45032860, датовану 08.10.2014 (середа), в той
час, як позивач подала 03.10.2014 (п'ятниця,
Т. 1, арк. 15) заяву про прийняття до
виконання виконавчого листа №
826/14558/13-а.

Відтак, відповідачем було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 45032860 датовану 08.10.2014 з
порушенням ч. 4 ст. 30 Закону України "Про
виконавче провадження".

Крім того, відповідачем було
протиправно надано боржнику строк для
добровільного виконання постанови про
відкриття виконавчого провадження №
45032860 датованої 08.10.2014.

Крім цього, суд звертає увагу позивача,
що ч. 5 ст. 118 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
виконання ухвал про заборону вчиняти
певні дії виконуються в порядку,
встановленому законом для виконання
судових рішень.

Відтак, державний виконавець під час
виконання виконавчого листа й ухвали
Окружного адміністративного суду
міста Києва № 826/14558/13-а про
забезпечення позовних вимог в рамках
виконавчого провадження № 45032860
повинен був керуватися ст. 75 Закону
України "Про виконавче провадження".

Статтею 75 Закону України "Про виконавче
провадження" визначені загальні умови
виконання рішень, за якими боржник
зобов'язаний особисто вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення, а
саме:

1) після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

2) У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

3) У разі якщо виконати рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

4) Державний виконавець під час
виконання рішення про заборону вчиняти
певні дії або про утримання від
вчинення певних дій доводить до відома
боржника резолютивну частину такого
рішення, про що складає відповідний
акт. Після складення акта виноситься
постанова про закінчення виконавчого
провадження.

Однак, як підтверджується матеріалами
справи, відповідачем замість
примусового виконання виконавчого
листа № 826/14558/13-а, виданого 22.09.2014
Окружним адміністративним судом міста
Києва у відповідності до ст. 75 Закону
України "Про виконавче провадження",
було надано боржнику (ОСОБА_3) 7-денний
термін з моменту винесення постанови
для добровільного виконання, що
суперечить нормам чинного
законодавства України.

Відтак, в матеріалах справи відсутні
докази, що боржник за виконавчим
провадженням № 45032860 виконав вимоги
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 45032860 датованої 08.10.2014,
якою заборонено ОСОБА_3 відчужувати в
будь-якій спосіб земельну ділянку за
кадастровим номером :04:007:5004,
розташованої у Києво-Святошинському
районі Київської області в
добровільному порядку.

Таким чином, якщо відсутні докази, що
боржник виконав постанову про
відкриття виконавчого провадження №
45032860 датовану 08.10.2014 в добровільному
порядку, то державний виконавець
відділу державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Чижик А.П. повинен
був вчинити дії для примусового
виконання вищевказаної постанови, які
передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 75 Закону України
"Про виконавче провадження".

Проте, суд звертає відповідача, що в
матеріалах справи відсутні докази, що
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Чижик А.П. у разі
невиконання вимог постанови про
відкриття виконавчого провадження №
45032860, датованої 08.10.2014, без поважних
причин накладав на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряв стан
виконання рішення, виносив подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає
увагу відповідача, що ним не надано
суду жодного доказу на підтвердження
вчинення державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Чижик А.П. дій
зазначених у ст. 75 Закону України "Про
виконавче провадження", якою визначені
загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення.

Разом з тим, в частині позовної вимоги,
щодо визнання незаконним рішення,
позивач також просить суд визнати його
таким, що свідчить про застосування
відділом державної виконавчої служби
Києво - Святошинського районного
управління юстиції в особі державного
виконавця Чижика Андрія Павловича ч. 2
ст. 25 і глави 7 Закону «Про виконавче
провадження» замість ч. 4 ст. 25. Проте,
суд звертає увагу на те, що дане
твердження може бути мотивуванням
позовної вимоги, але не може міститись
в резолютивній частині рішення. а тому
суд не може в резолютивній частині
постанови встановити, що оскаржуване
рішення свідчить про той чи інший факт,
як того просить позивач.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовної
вимоги в частині, а саме щодо визнання
протиправним та скасування рішення
(постанови) відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції № 45032860, датованого
08.10.2014 в частині надання громадянину
ОСОБА_3 строку на самостійне виконання
ухвали Окружного адміністративного
суду міста Києва № 826/14558/13-а від 19.06.2014
про забезпечення позову ОСОБА_1 до
Києво-Святошинської РДА, Гореницької
сільської ради в рамках справи №
826/14558/13-а та вважає задоволення даної
позовної вимоги в цій частині
достатнім способом захисту порушеного
права позивача.

Крім цього, щодо позовної вимоги про
визнання незаконною бездіяльності
відділу державної виконавчої служби
Києво - Святошинського районного
управління юстиції в особі державного
виконавця Чижика А.П. під час виконання
виконавчого листа й ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва №
826/14558/13-а про забезпечення позовних
вимог в рамках виконавчого провадження
№ 45032860 і такою, що триває протягом
місяця у зв'язку з упередженістю
відповідача - суб'єкта владних
повноважень до ОСОБА_1, що є з наміром
перешкодити виконанню ухвали суду про
забезпечення позову і, що є наслідком
рішення № 45032860, датованого 08.10.2014, з
якого випливає застосування глави 7
Закону «Про виконавче провадження» суд
зазначає наступне.

Ч. 1 ст. 181 КАС України встановлено, що
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 КАС України
відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає
увагу позивача на те, що в даній
категорії справ належним відповідачем
є відділ державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції, а не посадова особа
- державний виконавець Чижик А.П.

Враховуючи, що відповідачем є саме
відділ, а не державний виконавець, в цій
частині (щодо словосполучення в особі
державного виконавця Чижика А.П.)
позовна вимоги не можу бути задоволена,
адже вказана особа не є відповідачем в
даній справі.

Щодо частини вимоги визнати
бездіяльність відповідача такою, що
триває протягом місяця у зв'язку з
упередженістю відповідача - суб'єкта
владних повноважень до ОСОБА_1, що є з
наміром перешкодити виконанню ухвали
суду про забезпечення позову і, що є
наслідком рішення № 45032860, датованого
08.10.2014, з якого випливає застосування
глави 7 Закону «Про виконавче
провадження» суд зазначає наступне.

В матеріалах справи немає доказів що
бездіяльність відповідача допущена
саме у зв'язку з упередженістю
відповідача до ОСОБА_1 та саме з наміром
перешкодити виконанню ухвали суду про
забезпечення позову і, що є наслідком
рішення № 45032860, датованого 08.10.2014.
Відтак, дана частина позовної вимоги є
одним із мотивів, з яких позивач
просить визнати незаконною
бездіяльність та не може бути
задоволена в резолютивній частині
рішення.

Крім цього, достатнім способом захисту
порушених прав позивача саме буде
визнання незаконним та скасування
рішення (постанови) відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції № 45032860, датованої
08.10.2014 в частині надання громадянину
ОСОБА_3 строку на самостійне виконання
ухвали Окружного адміністративного
суду міста Києва № 826/14558/13-а від 19.06.2014
про забезпечення позову ОСОБА_1 до
Києво-Святошинської РДА, Гореницької
сільської ради в рамках справи №
826/14558/13-а та визнання незаконною
бездіяльності відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції під час виконання
виконавчого листа й ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва №
826/14558/13-а про забезпечення позовних
вимог в рамках виконавчого провадження
№ 45032860.

Щодо позовної вимоги: "4) винести окрему
ухвалу", слід вказати наступне.

Згідно ч. 1 ст. 166 КАС України суд,
виявивши під час розгляду справи
порушення закону, може постановити
окрему ухвалу і направити її
відповідним суб'єктам владних
повноважень для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню закону. Про вжиті заходи суд
повідомляється не пізніше одного
місяця після надходження окремої
ухвали.

Враховуючи положення КАС України,
можна дійти висновку, що винесення
окремої ухвали є правом суду, а тому
вирішуючи справу по суті позовних
вимог, суд виявивши під час розгляду
справи порушення закону, може
постановити окрему ухвалу з власної
ініціативи. Проте, такі дії суду
повинні вирішуватись окремою ухвалою
та не можуть бути виконані шляхом
задоволення позовної вимоги у
постанові, оскільки окрема ухвала
викладається окремим документом та не
може бути частиною постанови суду.
Відтак, в цій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги: "5) Судові витрати
покласти на відповідача, ухвалою
витребувати на розгляд справи у
відповідача копії матеріалів за № 45032860
та № 44202357." слід вказати наступне.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Статтею 94 КАС України визначені
положення щодо розподілу судових
витрат, а саме: згідно ч. 3 ст. 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

В даному випадку позивач був
звільнений від сплати судового збору в
силу положень Закону України "Про
судовий збір". Позивачем
документального підтвердження
понесених в даній справі судових
витрат не подавалось, а тому вони в
даному випадку позовна вимога в
частині "покласти судові витрати на
відповідача" задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про витребування на
розгляд справи у відповідача копій
матеріалів двох виконавчих
провадження за № 45032860 та № 44202357, суд
зазначає, що ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.11.2014 року про закінчення підготовчого
провадження та призначення справи до
судового розгляду у відповідача було
витребувано засвідчені належним чином
копії матеріалів виконавчого
провадження № 45032860, а, відтак, вимога я
позивача в даній частині була фактично
задоволена судом на стадії закінчення
підготовчого провадження.

Однак, суд звертає увагу позивача, що
виконавче провадження № 44202357 не є
предметом розгляду в даному
адміністративному позові, оскільки
позивач просить визнати протиправним
та скасувати в частині рішення суб'єкта
владних повноважень (постанову) № 45032860,
датоване 08.10.2014 та визнати незаконною
бездіяльність, допущену саме в рамках
виконавчого провадження № 45032860, а не №
44202357. Крім цього, позивачем не вказано,
на підтвердження яких саме обставин,
необхідно було витребувати матеріали
виконавчого провадження № 44202357 та які
обставини перешкоджали позивачеві
самостійно надати дані документи.
Відтак, позовні вимоги в частині
витребування на розгляд справи у
відповідача копій матеріалів за № 45032860
та № 44202357 не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог частково.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

В даному випадку відсутнє
документальне підтвердження судових
витрат позивача, а тому вони не
підлягають поверненню.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати
рішення (постанову) відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції № 45032860, датоване
08.10.2014 в частині надання громадянину
ОСОБА_3 строку на самостійне виконання
ухвали Окружного адміністративного
суду міста Києва № 826/14558/13-а від 19.06.2014
про забезпечення позову ОСОБА_1 до
Києво-Святошинської РДА, Гореницької
сільської ради в рамках справи №
826/14558/13-а.

3. Визнати незаконною бездіяльність
відділу державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції під час виконання
виконавчого листа й ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва №
826/14558/13-а про забезпечення позовних
вимог в рамках виконавчого провадження
№ 45032860.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Судові витрати стягненню не
підлягають.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова

Повний текст виготовлено та підписано
13 листопада 2014 року.