Справа № 822/2446/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м.Київ
К/800/40574/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Єрьомін А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Реєстраційної служби
Старокостянтинівського районного
управління юстиції Хмельницької
області на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 06
червня 2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 17 липня 2013 року у справі за позовом
Виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області до
Старокостянтинівського районного
управління юстиції Хмельницької
області про визнання рішень
незаконними та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року Виконавчий комітет
Старокостянтинівської міської ради
звернувся з адміністративним позовом
до Реєстраційної служби
Старокостянтинівського районного
управління юстиції в Хмельницькій
області, в якому просив визнати
незаконними рішення відповідача про
відмову у скасуванні реєстрації
речових прав на майно від 22 квітня 2013
року № 1855205 та від 15 квітня 2013 року №
1657676 та зобов'язати відповідача
перенести дані з Реєстру прав
власності до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно щодо
права власності на нежитлові будівлі
лазні (пров.Стельмаха,2,
м.Старокостянтинів, Хмельницька
область) та пральні (пров.Стельмаха,4,
м.Старокостянтинів, Хмельницька
область) та провести реєстрацію
припинення права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив про незаконність
оскаржуваних рішень щодо відмови у
скасуванні реєстрації на об'єкти
нерухомості з підстав відсутності у
Державному реєстрі речових прав
відомостей про державну реєстрацію
прав власності на зазначені об'єкти.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 06 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року, адміністративний позов
задоволено повністю; визнано такими, що
не відповідають вимогам закону рішення
реєстраційної служби
Старокостянтинівського районного
управління юстиції Хмельницької
області про відмову у скасуванні
реєстрації права власності від 15
квітня 2013 року № 1657676 та від 22 квітня
2013 року № 1855205; зобов'язано
реєстраційну службу
Старокостянтинівського районного
управління юстиції перенести до
Державного реєстру речових прав
відомості з Реєстру прав власності на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності на нежитлову будівлю пральні
(адреса - Хмельницька область,
м.Старокостянтинів, пров.Стельмаха,4)
та про реєстрацію права власності на
нежитлову будівлю лазні (адреса -
Хмельницька область,
м.Старокостянтинів, пров.Стельмаха, 2);
зобов'язано реєстраційну службу
Старокостянтинівського районного
управління юстиції внести до
Державного реєстру речових прав записи
про скасування державної реєстрації за
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТЗ Подільський
край» права власності на нежитлову
будівлю пральні (адреса - Хмельницька
область, м.Старокостянтинів,
пров.Стельмаха,4) та нежитлову будівлю
лазні (адреса - Хмельницька область,
м.Старокостянтинів, пров.Стельмаха, 2).

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Реєстраційна служба
Старокостянтинівського районного
управління юстиції Хмельницької
області звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в якій,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить судові
рішення скасувати, прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правову оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення касаційної скарги
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та із матеріалів справи
вбачається, що постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
19 лютого 2013 року у справі № 20/5025/1066/12 за
позовом виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради до
ТОВ «ТЗ Подільський край» про визнання
договорів купівлі-продажу нежитлових
приміщень від 15 травня 2013 року
недійсними задоволено апеляційну
скаргу позивача, визнано недійсними
пункти 4.9 договорів купівлі-продажу
нежитлових приміщень лазні по
пров.Стельмаха, 2, м.Старокостянтинів,
Хмельницька обл. та пральні по
пров.Стельмаха, 4, м.Старокостянтинів,
Хмельницька обл.; скасовано реєстрацію
права власності за ТзОВ «ТЗ
Подільський край» на нежитлову будівлю
лазні та пральні за вищевказаними
адресами.

За заявою виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
від 15 квітня 1013 року про скасування
державної реєстрації права власності
на нежитлову будівлю лазні по
пров.Стельмаха,2, м.Старокостянтинів,
Хмельницької області рішенням
Реєстраційної служби
Старокостянтинівського районного
управління юстиції від 15 квітня 2013 року
№1657676 відмовлено у скасуванні
державної реєстрації права власності
на нежитлову будівлю лазні у зв'язку з
тим, що станом на 15 квітня 2013 року
органом державної реєстрації прав не
проводилась державна реєстрація прав
на відповідні об'єкти нерухомості, а у
Державному реєстрі речових прав
відсутні відомості про державну
реєстрацію прав власності на зазначені
об'єкти, тому і внести запис про
скасування державної реєстрації
неможливо.

22 квітня 2013 року рішенням №1855205 з
аналогічних підстав за заявою
виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
від 22 квітня 1013 року було відмовлено
у внесенні запису про скасування
державної реєстрації права власності
на нежитлову будівлю пральні, що
знаходиться за адресою
пров.Стельмаха,4, м.Старокостянтинів,
Хмельницька обл.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.2 Закону
України від 01 липня 2004 року №1952-ІV «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», з
подальшими змінами та доповненнями
(далі також Закон №1952) державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майна.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону №1952
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №1952
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Як встановлено ч.2 ст.26 Закону №1952, у
разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Відповідно до п.1 наказу Міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 року №
7/5 «Про затвердження Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18 лютого 2002 року за №
157/6445, встановлено, що до 01 січня 2013
року державна реєстрація права
власності на об'єкти нерухомого майна
проводиться реєстраторами БТІ,
створеними до набрання чинності
Законом України від 11 лютого 2010 року №
1878-УІ «Про внесення змін до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та підключення до Реєстру
прав власності на нерухоме майно.

Отже, усі функції державного
реєстратора виконувались
реєстраторами БТІ, як спеціальними
суб'єктами на яких тимчасово було
покладено функції державного
реєстратора відповідно до Закону.

Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» в
редакції від 01 січня 2013 року, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень з 01 січня 2013 року
почала здійснюватись реєстраційними
службами територіальних органів
Міністерства юстиції України.

Наказом від 14 грудня 2012 року №1844/5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 18 грудня 2012 року за №2102/22414,
затверджений Порядок використання
даних Реєстру прав власності на
нерухоме майно, Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, Державного реєстру іпотек та
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, відповідно до п.3.6 якого
відомості Реєстрів використовуються
державним реєстратором для
встановлення наявності (відсутності)
записів про обтяження речових прав на
нерухоме майно, у тому числі обтяжень
податковою заставою, під час
проведення державної реєстрації прав з
метою їх перенесення до Державного
реєстру прав та під час розгляду заяв
про взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, заяв/запитів на
отримання інформації з Державного
реєстру прав. Перенесення записів з
Реєстрів до Державного реєстру прав
здійснюється державним реєстратором
прав у разі, коли наявні у Реєстрах
записи є чинними та ідентифікують
об'єкт нерухомого майна або суб'єкта
речових прав, їх обтяжень.

Отже, з 01 січня 2013 року функції
державної реєстрації прав було
передано від підприємств технічної
інвентаризації до органу державної
реєстрації прав, що відповідає
необхідності забезпечення здійснення
повноважень органів державної влади та
безперервності їх реалізації, та
зумовлює правонаступництво щодо
конкретних управлінських
(організаційних) прав та обов'язків, що
складають зміст відповідних
правовідносин, зокрема в сфері
державної реєстрації прав.

Порядок прийняття і розгляду заяв про
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно затверджений
наказом Міністерства юстиції України
від 12 грудня 2011 року №3502/5.

Відповідно п.2.10 Порядку за
результатами розгляду заяви та
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор приймає рішення
щодо внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав або рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав.

Згідно п.2.14.1 Порядку державний
реєстратор приймає рішення щодо
відмови у внесенні змін до записів,
відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав виключно за
наявності таких підстав: органом
державної реєстрації прав або
нотаріусом, до якого звернувся заявник,
не проводилась державна реєстрація
прав на відповідний об'єкт нерухомого
майна; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами;
відповідні зміни до записів Державного
реєстру прав уже внесені; із заявою
звернулась неналежна особа; відсутній
запис, щодо якого подано заяву;
документи подані не в повному обсязі.

Перенесення записів з Реєстрів до
Державного реєстру прав здійснюється
державним реєстратором прав у разі,
коли наявні у Реєстрі записи є чинними
та ідентифікують об'єкт нерухомого
майна або суб'єкта речових прав.
Державний реєстратор переносить до
відповідного розділу Державного
реєстру прав, відкритого на об'єкт
нерухомого майна, відомості записів,
наявних у Реєстрах, у частині, що
стосується такого об'єкта.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що відмова
відповідача виконати свої прямі
обов'язки, які покладені на нього
згідно із Законом, а саме перенести
відомості та внести записи про
скасування державної реєстрації права
власності на нежитлові приміщення з
посиланням на те, що державна
реєстрація на таке нерухоме майно не
проводилась державним реєстратором, є
протиправною, оскільки ці положення
можуть бути застосовані лише в тому
випадку, якщо органом державної
реєстрації прав, тобто державним
реєстратором (або його попередником,
реєстратором БТІ) взагалі не
проводилась державна реєстрація прав
на відповідні об'єкти нерухомого майна.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, право власності на нежитлову
будівлю лазні зареєстроване в Реєстрі
прав власності на нерухоме майно, який
діяв до 01 січня 2013 року, за
реєстраційним номером 16603388, а право
власності на нежитлову будівлю пральні
зареєстроване в Реєстрі прав власності
на нерухоме майно за реєстраційним
номером 16603288.

Отже, станом на час звернення позивача
до державного реєстратора були чинними
записи у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно, що дає законні підстави
здійснити відповідне перенесення
відомостей до Державного реєстру
речових прав з метою подальшої
реєстрації припинення речового
права.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанцій не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Реєстраційної служби
Старокостянтинівського районного
управління юстиції Хмельницької
області залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 06 червня 2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 17 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді