Справа № 808/6659/14
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року о 16 год. 58 хв.Справа
№ 808/6659/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання
Федорук І.В.

за участю представників:

позивача - Подлужної Р.Г.,

відповідача - Кісь Р.Б.,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом селянського (фермерського)
господарства «Жовтневе»

до Головного управління
Держземагентства у Запорізькій
області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, Чернігівська
районна державна адміністрація
Запорізької області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2014 року селянське (фермерське)
господарство «Жовтневе» (далі -
позивач) звернулося до Запорізького
окружного адміністративного суду з
позовом до Головного управління
Держземагентства у Запорізькій
області (далі - відповідач), третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, Чернігівська районна
державна адміністрація Запорізької
області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії
відповідача по відмові від укладання
додаткової угоди від 18 серпня 2014 року
до договору оренди землі №70 від
09.12.2008 р.;

- зобов'язати відповідача в особі
уповноваженої особи підписати
отриману ним від позивача додаткову
угоду від 18 серпня 2014 року до договору
оренди землі №70 від 09.12.2008 р. про
поновлення договору оренди землі до 08
грудня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на ч.6 ст.33 Закону України
«Про оренду землі» та зазначає, що
протягом одного місяця з дня
закінчення строку договору (08.01.2014 р.)
позивач, як орендар земельної ділянки
не отримав від орендодавця лист -
повідомлення про заперечення у
поновленні строку договору оренди
землі, а тому відповідно до вимог
чинного законодавства позивач має
право продовжуватися користуватися
земельною ділянкою на той самий строк і
на тих самих умовах, які були
передбачені договором №70 від
09.12.2008 р. Для законодавчого закріплення
права позивача продовжувати
використовувати земельну ділянку
позивач звернувся до відповідача з
проханням підписати додаткову угоду,
разом з тим, відповідачем було
необґрунтовано відмовлено в
задоволенні вказаної заяви. Просить
задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В
обґрунтування заперечень зазначає, що
позивач звернувся до управління
Держземагентства з заявою про
поновлення строку дії договору оренди
25.07.2014 р., разом з тим, відповідно до
вимог чинного законодавства останнім
днем звернення позивача з заявою про
поновлення договору оренди було 19.07.2014
р. Зазначає, що оскільки на
сьогоднішній день дія договору оренди
закінчилась, то продовжити дію
договору, який закінчився, неможливо.
Просить відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, 27.10.2014 р. подав до
суду клопотання про розгляд справи без
його участі та додатково зазначив, що
проти задоволення позовних вимог ФГ
«Жовтневе» не заперечує та підтримує
позов.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, їх достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, дійшов висновку,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено,
що п.2 розпорядження Чернігівської
районної державної адміністрації
Запорізької області №465 від 03.12.2008 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
фермерському господарству «Жовтневе»
передано в оренду фермерському
господарству «Жовтневе» строком на 10
років земельну ділянку загальною
площею 52,00 га ріллі в контурі №395, із
земель запасу на території
Новоказанкуватської сільської ради.

09 грудня 2008 року між орендодавцем -
Чернігівською районною державною
адміністрацією Запорізької області та
орендарем - ФГ «Жовтневе» укладено
договір оренди землі №70 (далі -
Договір оренди). Відповідно до п.8
договору оренди вказаний договір
укладено на 5 років. У п.8 договору
оренди зазначено, що після закінчення
строку договору орендар має переважне
право поновлення його на новий строк, у
цьому разі орендар повинен не пізніше
ніж за 30 днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію.

25 липня 2014 року (що підтверджується
штампом вхідної кореспонденції ГУ
Держземагентства у Запорізькій
області) позивач звернуся до
відповідача з листом - повідомлення про
поновлення договору оренди земельної
ділянки, та зміни ставки орендної
плати, в проекті додаткової угоди до
вказаного повідомлення позивач
пропонує поновити термін дії договору
строком на 7 років. Листом від 08.08.2014 р.
№27-8-04-6862/2-14 позивача повідомлено, що
оскільки попередній договір оренди
було укладено строком на 5 років, то
укладання договору оренди строком на 7
років є зміною умов договору оренди
земельної ділянки та здійснюється за
взаємною згодою сторін. Крім того,
відповідач у вказаному рішенні вказав
на те, що відповідно до п.8 Договору
оренди для продовження терміну дії
договору, орендар зобов'язаний не
пізніше, ніж за 30 днів до закінчення
строку оренди, звернутися до
орендодавця з відповідним клопотанням
та вказав, що термін дії договору
оренди закінчується 19.08.2014 р.

26.08.2014 р. позивач повторно звернувся до
відповідача з заявою про поновлення
договору оренди землі №196 від 18.08.2014 р.
та з посиланням на ч.6 ст.33 Закону
України «Про оренду землі» просить
поновити термін дії договору оренди.
Листом від 23.09.2014 р. №27-8-04-8748/2-14 позивача
повідомлено, що ним останнім днем
звернення орендаря з клопотанням про
поновлення договору оренди було 19.07.2014
р., проте, позивач звернувся до
відповідача з заявою про поновлення
строку дії договору лише 29.07.2014 р. А
отже, на сьогоднішній день дія договору
оренди закінчилась, а продовжити дію
договору який закінчився неможливо.

Позивач, не погодившись з прийнятим
рішенням відповідача, звернувся з
позовом до суду.

При розгляді справи судом встановлено,
що позивачу за договором оренди було
передано в користування земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення, що не заперечується
сторонами по справі.

Суд зазначає, що згідно ч.4 ст.122
Земельного кодексу України
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Пунктом 1 Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України,
затвердженого Указом Президента
України від 8 квітня 2011 року № 445/2011,
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України (далі - Міністр),
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері земельних
відносин та топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, є Державне
агентство земельних ресурсів України
(Держземагентство України).

Згідно із пунктом 7 Положення про
Державне агентство земельних ресурсів
України, Держземагентство України
здійснює свої повноваження
безпосередньо і через утворені в
установленому порядку територіальні
органи в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
районах, містах, а також через
міськрайонні, міжміські, міжрайонні
територіальні органи.

Суд зазначає, що згідно ст.13 Закону
України «Про оренду землі» договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Так відповідно до ч.1 ст.33 Закону
України «Про оренду землі» по
закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі
(ч.2 ст.33 Закону України «Про оренду
землі»).

Орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі. За наявності
заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення (ч.5 ст.33 Закону
України «Про оренду землі»).

Крім того, при розгляді справи судом
встановлено, що пунктом 8 договору
оренди землі №70 від 09 грудня 2008
року передбачено, що після закінчення
строку договору орендар має переважне
право поновлення його на новий строк, у
цьому разі орендар повинен не пізніше
ніж за 30 днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
для поновлення строку дії договору
оренди землі позивач повинен був
звернутися з заявою про поновлення
строку дії договору не пізніше ніж за 30
днів до закінчення строку дії договору
письмово повідомивши орендодавця про
намір продовжити дію договору.

При розгляді справи судом встановлено,
що договір оренди земельної ділянки
від 09.12.2008 р. був зареєстрований
Токмацьким МРЗ ЗРФ ДП «Центр ДЗК» 19.08.2009
р.

Суд зазначає, що відповідно до ст.20
Закону України «Про оренду землі» (у
редакції, яка була чинною на момент
укладання договору оренди від 09.12.2008 р.)
укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації.
Державна реєстрація договорів оренди
землі проводиться у порядку,
встановленому законом.

Згідно ст.18 Закону України «Про оренду
землі» (у редакції, яка була чинною на
момент укладання договору оренди від
09.12.2008 р.) договір оренди землі набирає
чинності після його державної
реєстрації.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу
України (у редакції, яка була чинною на
момент укладання договору оренди від
09.12.2008 р.) право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Таким чином, на момент укладання
договору оренди землі від 09.12.2008 р.,
право оренди земельної ділянки
виникало з дня державної реєстрації
цього права відповідно до закону, що
регулює державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру, тобто
реєстрацією є запис, фіксація фактів
або явищ з метою обліку та надання їм
статусу офіційно визнаних актів,
внесення до списку або книги обліку.

Отже, термін дії договору оренди землі
№70 від 09 грудня 2008 року
(зареєстрованого 19.08.2009) укладеного
строком на 5 років сплив 19.08.2014 р., а
відповідно заява про поновлення строку
дії договору оренди землі позивачем
повинна була бути подана до ГУ
Держземагентства у Запорізькій
області не пізніше 19.07.2014 р.

Суд зазначає, що позивач в судовому
засіданні пояснив, що не звертався до
управління Держземагентства з заявою
про поновлення строку дії договору
оренди в порядку ч.2 ст.33 Закону України
«Про оренду землі» та продовжує
користуватися земельною ділянкою,
керуючись ч.6 ст.33 Закону України «Про
оренду землі».

При розгляді справи судом встановлено,
позивач вперше звернувся до
відповідача з заявою про поновлення
строку дії договору оренди лише 25.07.2014
р.

Відповідно до приписів ст.31 Закону
України «Про оренду землі» договір
оренди землі припиняється в разі, серед
іншого, закінчення строку, на який його
було укладено.

Враховуючи викладене суд зазначає, що
на момент звернення 25.07.2014 р. позивача з
заявою до управління Держземагентства
сплив, передбачений ст.33 Закону України
«Про оренду землі» та п.8 Договору
оренди №70, 30 - денний строк, до
закінчення дії договору, протягом
якого позивач повинен був звернутися
до відповідача з заявою про поновлення
строку дії договору оренди землі.

Стосовно позовної вимоги про
зобов'язання відповідача в особі
уповноваженої особи підписати
отриману ним від позивача додаткову
угоду від 18 серпня 2014 року до договору
оренди землі №70 від 09.12.2008 р. про
поновлення договору оренди землі до 08
грудня 2018 року та посилань
представника позивача на ч.6 ст.33 Закону
України «Про оренду землі», суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст.33 Закону України
«Про оренду землі» у разі якщо орендар
продовжує користуватися земельною
ділянкою після закінчення строку
договору оренди і за відсутності
протягом одного місяця після
закінчення строку договору
листа-повідомлення орендодавця про
заперечення у поновленні договору
оренди землі такий договір вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором. У цьому випадку укладання
додаткової угоди про поновлення
договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо
земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування без прийняття рішення
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної або комунальної
власності).

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону. Частиною
4 ст.122 Земельного кодексу України
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Згідно п.2 ст.16 Закону України «Про
оренду землі» укладення договору
оренди земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування -
орендодавця, прийнятого у порядку,
передбаченому Земельним кодексом, або
за результатами аукціону.

Отже, суд зазначає, що необхідною
умовою укладення договору оренди
земельної ділянки, яка перебуває у
державній власності, є наявність
рішення відповідного органу про
надання земельної ділянки. За
відсутності такого рішення зобов'язати
цей орган в судовому порядку укласти
такий договір або ж його поновити
неможливо, оскільки це суперечить
вимогам законодавства - відповідно до
статті 319 Цивільного кодексу України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Управління Держземагентства при
здійсненні повноважень власника землі
є вільним у реалізації права
розпоряджатися землею та у виборі
суб'єкта щодо надання йому права
користування землею в порядку,
встановленому законом.

Таким чином, реалізація переважного
права на поновлення договору оренди
земельної ділянки можлива лише за
наявності волевиявлення на те сторін,
яке з боку уповноваженого органу
оформлюється відповідним рішенням.

Вказана правова позиція суду
узгоджується з практикою Верховного
Суду України викладеної в постанові
суду від 01.10.2013 р. по справі 21-345а13.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем доведено правомірність
прийнятих рішень.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій,
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, серед іншого, чи прийняті
вони обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення. При розгляді справи
встановлено, що при прийнятті рішень
відповідач діяв обґрунтовано, тобто з
урахування всіх обставин, які мають
значення при прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог
селянського (фермерського)
господарства «Жовтневе».

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову селянського (фермерського)
господарства «Жовтневе» до Головного
управління Держземагентства у
Запорізькій області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, Чернігівська районна
державна адміністрація Запорізької
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання такої постанови, апеляційної
скарги, з подачею її копії відповідно
до кількості осіб, які беруть участь у
справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
М.О. Семененко