Справа № 802/3651/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 листопада 2014 р.
Справа № 802/3651/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Богоноса М.Б.,

секретаря судового засідання:
Слишинської Н.С.

представника позивача:
Гатенюк Ю.Ю., Хоменчук К.Л.

представника відповідача:
Терепи С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю - науково -
виробничого підприємства "Аргон"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

14.10.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю - науково - виробниче
підприємство "Аргон" (далі - ТОВ "Аргон")
з адміністративним позовом до
відповідача - Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Вінницька
ОДПІ). У позовній заяві позивач просив
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Вінницької ОДПІ від 01.10.2014 року № ,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 1 674 647,00 грн, з яких 1 116 431 грн
- основний платіж та 558216 грн - штрафні
санкції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що відповідачем
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку з питань
достовірності нарахування податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
ТОВ "Датто" за період квітень-травень 2014
року. За результатами перевірки був
складений акт № 2470/2203/13323704 від 18.09.2014
року, на підставі якого Вінницькою ОДПІ
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення. Фактичні
обставини порушення полягали у тому, що
податковий орган дійшов висновку про
заниження підприємством податкового
зобов'язання із податку на додану
вартість внаслідок безпідставного
формування податкового кредиту по
господарській операції із ТОВ "Датто".
Позивач вважає протиправними та
необґрунтованими висновки викладені в
акті перевірки, а податкове
повідомлення-рішення незаконним
оскільки ТОВ "Аргон" у період з
квітень-травень 2014 року відносило до
складу податкового кредиту суми
сплаченого в ціні товару ПДВ, у зв'язку
з придбанням у контрагента (ТОВ "Датто")
товарів (олія соняшникова), що
підтверджено податковими накладними,
оформленими належним чином та іншими
документами бухгалтерського обліку,
які свідчать про реальний характер
господарських відносин із ТОВ "Датто".

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали із
підстав зазначених у позовній заяві та
наданих у судовому засіданні
додаткових поясненнях по справі.

Відповідач проти адміністративного
позову заперечив. У наданих суду
письмових запереченнях на позовну
заяву (а.с.134-142) просив у задоволенні
вимог адміністративного позову
відмовити. Як на підставу заперечень
відповідач зіслався на те, що
зобов'язання між ТОВ "Аргон" та ТОВ
"Датто" не виконані, що підтверджує
відсутність реального здійснення
господарської операції між позивачем
та вказаним суб'єктом господарювання.
Крім того, не встановлено переміщення
товару від ТОВ "Датто" до позивача, що у
сукупності свідчить про безтоварний
характер господарської операції між
підприємствами. На думку відповідача,
єдиною метою проведення
документування фактично не здійснених
господарських операцій по отриманню
продукції від ТОВ "Датто", є формування
податкової вигоди для контрагентів і
як наслідок несплата платежів до
бюджету.

Таким чином на думку відповідача, ТОВ
"Аргон" було порушено вимоги п. 198.1, 198.6
ст. 198, п. 200., п.200.1, п. 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) та занижено суму податку на
додану вартість на 1 116 431 грн, а саме за
квітень 2014 (вх. № від 20.05.2014 року)
на суму ПДВ 827367 грн та травень 2014 року
(вх. № від 18.06.2014 року) на суму 289064
грн.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін та оцінивши інші
докази, які є у справі, суд доходить
висновку, що заявлений
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

На підставі направлень від 05.09.2014 р. за
№ 2302/22, № 2303/22, виданих Вінницькою ОДПІ,
головними державними
ревізорами-інспекторами відділу
перевірок з окремих питань
податкового аудиту Вінницької ОДПІ на
підставі пп. 78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. за №2755-VІ та відповідно до наказу
Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області від 05.09.2014 р. № 2538
проведена позапланова виїзна
документальна перевірка ТОВ "Аргон" з
питань достовірності нарахування
податку на додану вартість по
взаєморозрахунках з ТОВ "Датто" за
період квітень-травень 2014 року.

Результати перевірки знайшли своє
відображення в акті № 2470/2203/13323704 від
18.09.2014 року. Відповідно до висновків
вказаного акта перевіркою встановлено
порушення позивачем:

- вимоги п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 200., п.200.1, п.
200.2 ст. 200 Податкового кодексу України
(далі - ПК України) та занижено суму
податку на додану вартість на 1 116 431 грн,
а саме за квітень 2014 (вх. № від
20.05.2014 року) на суму ПДВ 827367 грн та
травень 2014 року (вх. № від 18.06.2014
року) на суму 289064 грн.

На підставі вказаного акта Вінницька
ОДПІ прийняла податкове
повідомлення-рішення № від 01.10.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 1 674 647,00 грн, з
яких 1 116 431 грн - основний платіж та 558216
грн - штрафні санкції.

Не погоджуючись з винесеним податковим
повідомленням-рішенням, позивач з
метою його скасування та захистом
своїх прав, звернувся до суду.

Надаючи оцінку наведеним обставинам та
визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд бере до уваги, що згідно п. 200.1
ст. 200 ПК України, сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними,оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

В силу п.201.6. ст. 201 ПК України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

При цьому, п.201.7 ст.201 ПК України
визначено, що податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України, Податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення
яких передбачено законодавством.

Відповідно до частини другої статті 3
Закону України від 16 липня 1999 року №
996-ХІV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

При цьому нормами ч. 2 ст. 9 вказаного
Закону встановлені вимоги до первинних
документів. Первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

На підтвердження позовних вимог
позивач надав суду для долучення до
матеріалів справи копії первинних
документів по взаємовідносинам зі
своїм контрагентом ТОВ "Датто" а саме,
договір поставки, податкові накладні,
видаткові накладні, платіжні доручення
про перерахування грошових коштів,
тощо.

Надаючи оцінку господарським
операціям позивача із ТОВ "Датто" судом
встановлено, що між ТОВ "Аргон", як
Покупцем з однієї сторони, та ТОВ
"Датто", як Постачальником з іншої, був
укладений договір поставки № 520 від
08.04.2014 року (а.с.57-58), відповідно до умов
якого Постачальник зобов'язується
передати у власність Покупця, а
Покупець зобов'язується прийняти й
оплатити товар (олія соняшникова
нерафінована невиморожена,
українського походження, врожаю 2013
року) на умовах, що передбачені цим
договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Суд вважає необгрунтованими посилання
відповідача на безтоварність
господарських операцій ТОВ НВП "Аргон"
та ТОВ "Датто", оскільки матеріали
справи містять податкові накладні № 17
від 09.04.2014 року, № 73 від 30.04.2014 року, № 40
від 27.05.2014 року (а.с.66, 77, 88) надані
позивачу його контрагентом, видаткові
накладні № РН-0000017 від 09.04.2014 року, №
РН-0000073 від 30.04.2014 року, № РН-0000040 від
27.05.2014 року (а.с.65,76,87), платіжні
доручення № 2725 від 28.05.2014 року, № 2320 від
25.04.2014 року, № 24 від 24.04.2014 року, № 7034 від
25.06.2014 року, № 7035 від 25.06.2014 року, № 2553
від 14.05.2014 року, № 2671 від 20.05.2014 року
(а.с.94-100).

Крім того, податковий орган вважає, що
господарська операція між позивачем та
ТОВ "Датто" не спрямована на реальне
настання наслідків, оскільки в одній із
видаткових накладних у графі "отримав"
значиться підпис отримувача та відтиск
печатки ТОВ НВП "Аргон" без зазначення
посади особи, яка отримала товар. На
думку відповідача, така видаткова
накладна не може підтверджувати факт
передачі та отримання товару.

Суд не може погодитись із вказаними
доводами відповідача, оскільки
відсутність у видатковій накладній
прізвища особи, яка отримала товар є
формальним недоліком документа.

Водночас, суд зазначає, що вимоги
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» зобов'язують суб'єктів
господарювання до обов'язкової
наявності на первинному документі
особистого підпису особи, яка брала
участь у господарській операції, а
також інших даних, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

У судовому засіданні встановлено, що
видаткові накладні мають підпис
посадової особи ТОВ НВП "Аргон", яка
приймала участь у господарській
операції та печатку підприємства, а
тому такі оформлені з дотриманням
обов'язкових реквізитів визначені
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Враховуючи наведене, а також надаючи
перевагу змісту господарської
операції над формою її фіксації, суд
вважає, що недоліки в заповненні
реквізитів видаткової накладної,
виявлені в результаті перевірки
позивача, не свідчать про її
недостовірність та недопустимість її
використання як доказу придбання
товару.

Суд, вирішуючи спір, також критично
оцінює, що посилання відповідача як на
ознаку безтоварності господарської
операції на ненадання
товаро-транспортних накладних щодо
транспортування товару з огляду на
наступне.

Так, товарно-транспортні накладні є
підставою для списання
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника і оприбуткування
їх у вантажоодержувача при перевезенні
вантажів в межах України, однак, не є
обов'язковими документами первинного
бухгалтерського обліку, на підставі
яких формується податковий кредит із
операцій відмінних від тих які
пов'язані із наданням транспортних
послуг.

Водночас, відповідно до п. 2.2 договору
поставки № 520 від 08.04.2014 року, перехід
права власності на товар відбувається
в момент передачі накладної проти
довіреності.

Згідно із п. 6 додатку № 1 до договору №
520 від 08.04.2014 року продавець
зобов'язаний здійснити поставку товару
на умовах СРТ - Термінал зберігання і
перевалки рослинніх олій Рисоіл-Юг,
порт Южний.

Таким чином, за умовами договору,
придбана ТОВ НВП "Аргон" олія
поставлялась на пункт поставки
транспортом постачальника (ТОВ "Датто"),
що не суперечить положенням ст. 532 ЦК
України, а тому ТОВ НВП "Аргон" не був
суб'єктом транспортних правовідносин,
що свідчить про відсутність у позивача
обов'язку володіти товаро -
транспортними накладними та
пред'являти їх контролюючим органам.

У зв'язку із вказаним, ТОВ НВП "Аргон" не
мало жодних господарських відносин із
суб'єктами господарювання щодо
транспортування олії, придбаної в ТОВ
"Датто", і відповідно, документів, які
підтверджували б переміщення товару, а
тому відсутність товаро-транспортних
накладних не може бути підставою для
висновків про нездійснення
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків в
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Також, згідно з п.п. 2.4 даного договору,
приймання реалізованого (придбаного)
товару відбувається у день його
відвантаження.

Пунктом 2.5 даного договору,
постачальник відповідно до умов ст. 667
ЦК України, може зберігати товар
Покупця, до моменту його вивозу, на
власних складах на протязі 90 днів.

Отже, впродовж зберігання товару
Постачальник за вказівкою покупця
здійснює відвантаження та доставку
товару, який належить Покупцю, в місце
визначене покупцем.

Враховуючи викладене, твердження
податкового органу щодо неможливості
дослідження процесу переміщення
придбаного товару від постачальника
(ТОВ "Датто") до покупця (ТОВ "Аргон") є
помилковими, а реальність здійснення
господарських операцій
підтверджується наданими доказами.

Також, факт передачі товару у власність
ТОВ НВП "Аргон" від ТОВ "Датто"
підтверджується актами
прийому-передачі товару № 1 від 09.04.2014
року, № 2 від 30.04.2014 року, № 3 від 27.05.2014
року (а.с.67,78, 89).

Таким чином, пункт акту перевірки щодо
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання наслідків, що
обумовлені ними по правочинах,
здійснених ТОВ НВП "Аргон" та ТОВ
"Датто", спростовується
вищезазначеними доказами.

Крім того, судом встановлено, що
придбаний у контрагента товар в
подальшому реалізований ТОВ
"Бел-Транс-Європа" та Компанії Альфа
Трейдінг Лімітед, що підтверджується
долученими до матеріалів справи
контрактами від 08.04.2014 року, укладеними
між ТОВ НВП "Аргон" та Компанією "Альфа
Трейдінг Лімітед" (а.с.59-63) та від 24.04.2014
року укладеними між ТОВ НВП "Аргон" та
ТОВ "Бел-Транс-Європа" (а.с.71-74).

Виконання укладених договорів
підтверджується долученими до справи
актами прийому-передачі від 09.04.2014 року,
від 30.04.2014 року (а.с.70,81) та
вантажно-митними деклараціями (а.с. 68-69,
79-80).

Також, про реальність здійснення
господарських операцій та подальше
використання товару свідчить договір
про надання митно-брокерських послуг №
011 від 19.05.2011 року, додаткова угода до
договору № 011 від 26.12.2012 року та акти
надання послуг № від 30.05.2014 року,
№ від 30.04.2014 року (а.с.101-105, 148-149),
відповідно до яких ТОВ "Дельта Вілмар
СНД" надав послуги ТОВ НВП "Аргон" по
виготовленню вантажно-митних
декларацій для виконання
зовнішньоекономічних контрактів,
укладених між ТОВ "Аргон" та ТОВ
"Бел-Транс-Європа" та Компанії Альфа
Трейдінг Лімітед.

На думку контролюючого органу, вказані
господарські операції є безтоварними
також і по тій причині, що вантажно
митні декларації не дають
підтвердження факту придбання саме
цього товару у ТОВ "Датто", що дає
підстави вважати факт нереального
здійснення продажу олії від ТОВ "Датто"
до ТОВ НВП "Аргон". Крім того, відповідно
до податкових декларацій з ПДВ за
квітень-травень 2014 року та реєстрів
отриманих та виданих податкових
накладних ТОВ "Датто" не декларував
візаємовідносин з жодним контрагентом
на території України.

Оцінюючі такі доводи відповідача суд
зазначає, що Податковий кодекс України
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит не ставить у залежність від
дотримання вимог податкового
законодавства іншими суб'єктами
господарювання. Положення щодо
надмірної сплати податку, як
необхідної умови його повернення з
бюджету платникові, стосується саме
цього платника і сплати ним податку в
ціні товарів (послуг) постачальникам.
Несплата продавцем податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Так, якщо такий контрагент не виконав
своїх зобов'язань по належному
формуванню первинних документів для
підтвердження податкового кредиту або
зобов'язання з ПДВ, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
зменшення суми податкового кредиту
позивача.

Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні від 18.03.2010 року по справі
"Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії",
пунктом 23 якого зазначено, що у разі
виявлення податковими органами
невиконання постачальником своїх
обов'язків як платника ПДВ, вони могли б
розпочати податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес Сепорт
Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про безпідставність доводів
відповідача, викладених в акті
перевірки щодо безтоварності
господарських операцій.

Крім того, як вже зазначалося, з
урахуванням приписів п. 201.1, 201.6, 201.8 ст.
201 ПК України покупець має право на
включення ПДВ до складу податкового
кредиту за звітній податковий період в
разі видачі йому контрагентом, який
зареєстрований як платник ПДВ,
податкової накладної з усіма
необхідними реквізитами, визначеним
законом.

Судом встановлено, що податкові
накладні, отримані позивачем від ТОВ
"Датто" повністю відповідають вимогам
податкового законодавства та містять
усі необхідні для цього різновиду
первинних документів реквізити. Факт
реєстрації вказаного контрагента
платником ПДВ на час видачі цих
податкових накладних відповідачем не
заперечується.

Окрім вказаного, суд звертає увагу, що
операції з придбання олії ТОВ НВП
"Аргон", відображені у отриманих і
виданих податкових накладних. Факт їх
отримання від ТОВ "Датто" до ТОВ НВП
"Аргон" підтверджені бухгалтерською
довідкою, балансовою довідкою, що
свідчить про здійснення господарської
операції. Окрім цього, згідно довідки №
585 встановлено, що в період з 09.04.2014 року
по 27.05.2014 року постачальником на
користь позивача олії соняшникової
врожаю 2013 року було лише ТОВ "Датто".

Отже, матеріалами справи доведено
фактичне здійснення господарських
операцій, суми по яких позивачем
включені до складу податкового
кредиту, а з наданих позивачем доказів
та умов договору вбачається, що договір
мав на меті настання реальних правових
наслідків, що обумовлені ними, оскільки
послуги були надані, оплата проведена,
договір виконано сторонами в повному
обсязі.

На підтвердження своїх заперечень
представник відповідача посилається
на неможливість здійснення ТОВ НВП
"Аргон" та ТОВ "Датто" вказаних операцій
та відсутність декларування
постачальником своїх податкових
зобов'язань, при цьому зроблено
посилання на інформацію СУ ФР у
Печерському районі м. Києва ГУ
Міндоходів м. Києва від 03.03.2014 року про
порушення кримінальних проваджень
відносно посадових осіб ряду
підприємств, в тому числі ТОВ "Датто" .

У свою чергу, за змістом частини
четвертої статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи, є
вирок суду в кримінальній справі, що
набрав законної сили.

Відтак, матеріали досудового слідства
не можуть мати преюдиційного характеру
під час розгляду даної справи.
Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
19.02.2013 у справі № К/9991/53981/12.

Таким чином, факт проведення
правоохоронними органами досудового
розслідування за фактом ухилення від
сплати податків, створення і
діяльності фіктивних підприємств у
відповідному кримінальному
провадженні не є належними доказами у
даній справі.

Окрім цього, доводи про злочинний
умисел щодо отримання податкової
вигоди має бути встановлений щодо
конкретних посадових осіб
підприємства. А тому, надати йому
оцінку може лише компетентний суд під
час розгляду кримінальної справи та
ухвалення відповідного процесуального
рішення, яке у разі набрання ним
законної сили, відповідно до приписів
ч.1, ч.3 ст.72 КАС України може бути
використане під час розгляду цієї
справи.

Натомість, представник відповідача не
надав доказів ухвалення та набрання
чинності судового вироку у
кримінальному провадженні відносно
посадових осіб контрагентів позивача.

Відповідач також ставить під сумнів
реальність господарської операції
через відсутність сертифікатів якості
на товар, які б свідчили про загальні
характеристики та якість поставленого
товару.

Відповідно до ст.. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про стандартизацію
і сертифікацію» 10.05.1993 № 46-93
сертифікація продукції в Україні
поділяється на обов'язкову та
добровільну.

Згідно з наказом Державного комітету
України з питань технічного
регулювання та споживчої політики № 28
від 01.02.2005 «Про затвердження Переліку
продукції, що підлягає обов'язковій
сертифікації в Україні» олія
соняшникова не внесена до Переліку
продукції, що підлягає обов'язковій
сертифікації в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.. 42 Господарського
кодексу України підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Відповідно до п. 4.1 договору поставки №
520 від 08.04.2014 року якість товару повинна
відповідати встановленим нормам і
стандартам.

Суд зазначає, що зазначені документи не
є документами первинного
бухгалтерського обліку, які
враховуються при формуванні
податкового обліку платника податків.
Тому їх неподання під час перевірки не
може слугувати підставою для висновку
про нереальність спірних
господарських операцій.

Водночас, для спростування таких
доводів відповідача позивачем надано
для долучення до матеріалів справи
сертифікат відповідності № UA1.039.Ч006136-13
від 06.06.2013 року та екологічні
декларації № 3348 від 15.05.2014 року та №394
від 06.06.2014 року на товар, який
постачався ТОВ "Датто".

Суд, таким чином, проаналізувавши
фактичні обставини та матеріали
справи, оцінивши докази, надані
сторонами, не знаходить у діях платника
податків (позивача) порушень тих норм
закону, на які посилається відповідач,
і приходить до висновку, що твердження
податкового органу про наявність таких
порушень ґрунтуються на припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача протирічать вимогам
закону та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Встановлені судом фактичні обставини
справи свідчать про те, що позивач
виконав усі передбачені законом умови
набуття права на податковий кредит та
має його документальне підтвердження,
сформував суми податкового кредиту на
реально придбаний товар, який був
використаний у власній господарській
діяльності.

Відтак адміністративний позов
підлягає задоволенню, а податкове
повідомлення-рішення Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області №
від 01.10.2014 року скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 01.10.2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України
в користь Товариства з обмеженою
відповідальністю - науково-виробничого
підприємства "Аргон" ()
сплачений при зверненні до суду
судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.
(чотириста вісімдесят сім гривень
двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Богоніс Михайло
Богданович