Справа № 2а-3048/10/2570
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/53031/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.

секретар Волошин В.М.

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2010
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2011
року

у справі № 2а-3048/10/2570

за позовом Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України в
Чернігівській області
(правонаступником якого є Головне
управління Міндоходів у Чернігівській
області)

до суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення фінансової санкції, -

В С Т А Н О В И Л А :

Регіональне управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів Державної
податкової адміністрації України в
Чернігівській області (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
(далі - відповідач) про стягнення з
останнього 18029,95 грн. штрафу в доход
державного бюджету.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2010
року позов задоволено в повному
обсязі. Стягнуто з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 в доход Державного
бюджету штраф у розмірі 18029,95 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2011
року постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 05
серпня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі фізична особа -
підприємець ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2011
року.

У запереченні на касаційну скаргу РУ
Департаменту САТ ДПА України в
Чернігівській області, посилаючись на
те, що постанова Чернігівського
окружного адміністративного суду від 05
серпня 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 грудня 2011 року є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить відмовити в задоволенні
касаційної скарги та залишити без змін
рішення судів попередніх інстанцій.

У відповідності до положень частини 1
статті 55 Кодексу адміністративного
судочинства України у справі здійснено
заміну позивача - РУ Департаменту САТ
ДПА України в Чернігівській області
його правонаступником - ГУ Міндоходів у
Чернігівській області.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні представника позивача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

РУ Департаменту САТ ДПА України в
Чернігівській області була проведена
позапланова виїзна перевірка з питань
додержання суб'єктом господарювання
вимог, встановлених законодавством
України, які є обов'язковими до
виконання при здійсненні оптової і
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями та/або тютюновими виробами, а
саме: господарської одиниці - бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, та належить суб'єкту
господарської діяльності - фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_2, за
результатами якої складений акт від 19
квітня 2010 року № 065/32/НОМЕР_1.

За висновками акту перевірки позивачем
були порушені, зокрема, вимоги статті 15
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», які полягали: у зберіганні
алкогольних напоїв на загальну суму
16329,95 грн. у місці, яке не внесене до
Єдиного реєстру місць зберігання, а
саме - у барі «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташорваному на АДРЕСА_1; здійсненні
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями без наявності відповідної
ліцензії - а саме реалізації 02 вересня
2009 року вина (200 мл. по ціні 17,00 грн.) у
період, коли термін дії ліцензії серії
НОМЕР_4 закінчився, а термін дії
ліцензія серії НОМЕР_3 визначений з 03
вересня 2009 року.

28 квітня 2010 року РУ Департаменту САТ
ДПА України в Чернігівській області на
підставі вказаного акта перевірки
прийняв рішення про застосування
фінансових санкцій № 250501/26/32/070, яким
згідно з абзацами 5, 10 частини 2 статті 17
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» застосувало до фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 фінансові санкції у
вигляді штрафу у розмірі 18029,95 грн., з
яких: 16329,95 грн. - за зберігання
алкогольних напоїв у місці зберіганні,
не внесеному до Єдиного реєстру, 1700,00
грн. - за роздрібну торгівлю
алкогольними напоями без наявності
ліцензії.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодися суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що суб'єкт
господарювання зобов'язаний мати
відповідну ліцензію на роздрібну
торгівлю алкогольними напоями та
вносити до Єдиного реєстру місць
зберігання відомості про місце
зберігання таких товарів, незалежно
від того, чи співпадає воно з місцем
реалізації товару.

Однак, погодитись з такими висновками
судів попередніх інстанцій колегія
суддів не може, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у статті 1
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напої та тютюнових
виробів» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
ліцензія (спеціальний дозвіл) - це
документ державного зразка, який
засвідчує право суб'єкта
підприємницької діяльності на
провадження одного із зазначених у
цьому Законі видів діяльності протягом
визначеного строку.

Відповідно до частини 10 статті 15 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) роздрібна
торгівля алкогольними напоями або
тютюновими виробами може
здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності, у
тому числі їх виробниками, за наявності
у них ліцензій.

Як вбачається з акту перевірки, в
обґрунтування правомірності
застосування до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 фінансові санкції у
вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.
податковий орган посилався на те, що 02
вересня 2009 року підприємець здійснив
реалізацію алкогольного напою - вина,
тоді як у зазначений день термін дії
попередньої ліцензії закінчився, а
термін дії нової ліцензії - не
розпочався, що підтверджується
контрольною стрічною № 0654-1, вклеєною в
книгу обліку розрахункових операцій №
від 15 травня 2009 року.

Разом з цим, матеріали справи не
містять копії вказаної контрольної
стрічки, яка б підтверджувала факт
реалізації господарською одиницею
позивача алкогольних напоїв 02 вересня
2009 року, а також не містять копій
ліцензій, які б підтверджували
(спростовували) доводи податкового
органу, що станом на 02 вересня 2009 року у
позивача була відсутня відповідна
ліцензія, тоді як зазначені обставини
входять до предмету доказування та
підлягають обов'язковому встановленню
судом.

Частиною 30 статті 15 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
зберігання алкогольних напоїв та
тютюнових виробів здійснюється в
місцях зберігання алкогольних напоїв
та тютюнових виробів, внесених до
Єдиного реєстру, незалежно від того,
кому належить таке місце зберігання,
або того, за заявою якого суб'єкта
господарювання таке місце зберігання
було внесено до Єдиного реєстру.

Зазначена норма встановлює обов'язок
суб'єктів господарювання зберігати
спирт, алкогольні напої та тютюнові
вироби виключно в спеціальних місцях
зберігання.

Абзацом 18 статті 1 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що місце
зберігання - це місце, яке
використовується для зберігання
спирту, або приміщення, яке
використовується для зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, відомості про
місцезнаходження якого внесені до
Єдиного державного реєстру місць
зберігання, а місцем торгівлі у
відповідності до положень абзацу 11
статті 1 цього Закону є місце
реалізації товарів, у тому числі на
розлив, в одному торговому приміщенні
(будівлі) за місцем його фактичного
розташування, для тютюнових виробів -
без обмеження площі, для алкогольних
напоїв - торговельною площею не менше 20
кв. м, обладнане електронними
контрольно-касовими апаратами
(незалежно від їх кількості) або де є
товарно-касові книги (незалежно від їх
кількості), в яких фіксується виручка
від продажу алкогольних напоїв та
тютюнових виробів незалежно від того,
чи оформляється через них продаж інших
товарів

Відповідно, вказаним Законом
передбачено обов'язковість внесення
відомостей саме про місце зберігання
до Єдиного реєстру.

Порядок ведення Єдиного державного
реєстру місць зберігання затверджено
наказом Державної податкової
адміністрації України від 28 травня 2002
року № 251 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2.1 зазначеного Порядку (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
до Єдиного реєстру вносяться місця
зберігання алкогольних напоїв та
тютюнових виробів.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, якщо суб'єкт
господарювання, який здійснює
реалізацію і збереження алкогольних
напоїв та тютюнових виробів в одному
торгівельному приміщенні (будівлі), не
має відокремленого від об'єкта
роздрібної торгівлі місця зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, то у такого суб'єкта
господарювання відсутні підстави для
внесення до Єдиного реєстру відомостей
про місце зберігання, з огляду на його
відсутність.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій,
задовольняючи позовні вимоги, не
встановили, чи має відповідач
відокремлене від об'єкта роздрібної
торгівлі місце зберігання алкогольних
напоїв, тоді як скаржником до
касаційної скарги надано ліцензію на
право здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями, де зазначено, що
бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований за
адресою: АДРЕСА_1, є місцем торгівлі.

Отже, суд касаційної інстанції не може
визнати законними і обґрунтованими
судові рішення попередніх інстанцій,
оскільки останні ухвалені без повного
та всебічного з'ясування обставин,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги і заперечення, та інших
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи те, що суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, а порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права могли призвести
до неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, постанова Чернігівського
окружного адміністративного суду від 05
серпня 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 грудня 2011 року підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого
правильного визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняте обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2,
ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2011
року скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна