Справа № 2а/1570/2073/2011
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

05 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
2а/1570/2073/2011

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Свида Л. І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі -
Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Київського району м. Одеси на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2011
року у справі за позовом Першого
заступника прокурора Київського
району м. Одеси до Першого Київського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про визнання незаконною та скасування
постанови,

ВСТАНОВИВ :

Перший заступник прокурора Київського
району м. Одеси звернувся до суду з
адміністративним позовом до Першого
Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про визнання
незаконною та скасування постанови
старшого державного виконавця першої
державної виконавчої служби у
Київському районі м. Одеси Журавля М.В.
№ В-9/77 про закінчення виконавчого
провадження про конфіскацію майна
ОСОБА_3

Представник позивача адміністративний
позов підтримав, на заявлених вимогах
наполягав, оскільки державний
виконавець не мав права закривати
виконавче провадження та не виконав
всі заходи для конфіскації майна
ОСОБА_3

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, просив відмовити в
задоволенні позову, оскільки у
державного виконавця були всі підстави
для закриття виконавчого провадження в
зв'язку зі смертю боржника.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2011
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням
заступник прокурора Київського району
м. Одеси звернувся з апеляційною
скаргою на зазначену постанову.
Апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити у повному
обсязі адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як було встановлено, старшим державним
виконавцем Першого Київського відділу
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції Журавель
М.В. 22 грудня 2006 року закінчено
виконавче провадження про примусове
виконання виконавчого листа
апеляційного суду Одеської області про
конфіскацію майна ОСОБА_3 в зв'язку з
його смертю на підставі п.3 ст. 37 Закону
України «Про виконавче провадження»,
про що складено постанову №В-9/77 (а.с.7).

Прокуратура Київського району м. Одеси
не погодилась із закінченням
виконавчого провадження та 28.01.2011 року
внесла протест на зазначену постанову
(а.с. 5), який був розглянутий
відповідачем. За результатами розгляду
протесту до прокуратури було
направлено лист про відсутність
підстав для його задоволення (а.с. 6).

19 жовтня 2004 року набрав чинності вирок
суду про конфіскацію майна засудженого
ОСОБА_3

06 грудня 2004 року відкрито виконавче
провадження виконавчого листа,
виданого апеляційним судом Одеської
області 18 листопада 2004 року на підставі
вищевказаного вироку. В ході
проведення виконавчих дій було
з'ясовано, що виконавче провадження
було відкрито у відношенні померлої
особи, оскільки ОСОБА_3 згідно
свідоцтва про смерть від 26 жовтня 2004
року НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

22 грудня 2006 року державним виконавцем
Журавлем М.В. була винесена постанова №
В-9/77 про закінчення вказаного
виконавчого провадження.

Прокуратура Київського району м. Одеси
не погодилась із закінченням
виконавчого провадження та 28.01.2011 року
внесла протест на зазначену постанову,
який розглянутий відповідачем, а за
результатами розгляду протесту до
прокуратури направлено лист про
відсутність підстав для його
задоволення.

Позивач не погодився з підставами
закриття виконавчого провадження та
вважає, що державний виконавець міг
звернутися до суду для роз'яснення
подальшого порядку виконання рішення,
суд позбавив ОСОБА_3 права власності на
належне йому майно та передав його у
власність держави, а тому смерть
боржника в даному випадку не може
служити підставою для закриття
виконавчого провадження.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність повністю
відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Вирішуючи справу суд першої інстанції
виходив з того, що конфіскація майна
може застосовуватись тільки до особи,
яка визнана винною у скоєнні злочину, а
тому не може застосовуватись до
правонаступників, що позбавляє
виконавчу службу можливості змінити
сторону виконавчого провадження, а
тому провадження правомірно повинно
бути закінчено в разі смерті боржника.

На думку суду першої інстанції, Перший
Київський відділ Державної виконавчої
служби Одеського міського управління
юстиції, в даному випадку при вчиненні
дій та прийняття рішення, діяло в межах
повноважень та у спосіб, визначені
законодавством, за наявності
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» підстав.

Проте, колегія суддів вважає висновок
суду першої інстанції щодо відмови у
задоволенні адміністративного позову
передчасним та вважає за необхідне
зазначити наступне.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 18.06.2014 року по
вищезазначеній справі зазначено, що
суд касаційної інстанції вказує на
порушення позивачем строку звернення
до суду, встановленого ч.2 ст.181 КАС
України.

Учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно до вимог ч.2 ст.181 КАС України
позовну заяву може бути подано до суду
у десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
12.03.2011 року позивач звернувся до суду з
вказаним позовом про скасування
постанови Відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції 22.12.2006 року №В-9/77
про закінчення виконавчого
провадження. Як вбачається з
матеріалів справи, позивач не ставить
питання щодо поновлення пропущеного
процесуального строку звернення до
суду, так як вважає його не пропущеним у
зв'язку з відхиленням внесеного у
лютому 2011 року протесту, та подальшим
зверненням до суду з позовом.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, вирішуючи спір поза межами
строку, передбаченого вимогами ч.2 ст.181
КАС України, передчасно дійшов
висновку про відкриття провадження та
відмову у задоволенні позовних вимог.

Правові наслідки пропуску строку
звернення до суду передбачені чинним
положенням ч.1 ст.100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно якої адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Судова колегія встановила, що прокурор
у 2011 році оскаржує постанову
відповідача датовану 2006 роком, при
цьому не заперечує тих обставин, що
прокуратура постійно здійснює
перевірки відповідача у справі та мала
можливість виявити оскаржену
постанову значно раніше. На питання
судової колегії, що заважало
позивачеві звернутись з зазначеним
позовом протягом останніх 5 років
представник позивача відповідь не
надав.

Таким чином, з урахуванням відсутності
поважних причин пропуску строку
звернення до суду з вищезазначеним
адміністративним позовом, колегія
суддів доходить до висновку про те, що
судом першої інстанції помилково не
застосовані наслідки пропуску строку
звернення до суду, передбачені ч.1 ст.100
КАС України або не встановлені
підстави для поновлення пропущеного
строку.

Колегія суддів вважає, що позивач
пропустив встановлений КАС України
строк для звернення до суду без
поважних причин, тому позовну заяву
слід залишити без розгляду у зв'язку із
пропуском позивачем строку звернення
до адміністративного суду.

Оскільки судом першої інстанції
порушено норми процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, ухвалене судове рішення на
підставі вимог ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню з прийняттям по
справі нової ухвали про залишення без
розгляду адміністративного позову
Першого заступника прокурора
Київського району м. Одеси.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 203; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київського району м. Одеси
задовольнити частково, постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 21 жовтня 2011 року скасувати.

Прийняти у справі нову ухвалу, якою
позовні вимоги Першого заступника
прокурора Київського району м. Одеси до
Першого Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про визнання
незаконною та скасування постанови -
залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення
виготовлений 10.11.2014 року.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький