Справа № 820/17756/14
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

11 листопада 2014 р.
№ 820/17756/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання -
Корнієнка А.Д.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Борисенка
В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області, в якому просить
суд: визнати дії Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області щодо відмови в
наданні ОСОБА_1 громадянства України
незаконним; зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
оформити громадянство України особі
без громадянства ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що у Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області не було підстав
для відмови у наданні ОСОБА_1
громадянства, а тому вважає дії
відповідача незаконними. На підставі
викладеного просив суд задовольнити
позов в повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував, вказав
на правомірність та обґрунтованість
дій Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області. У своїх
запереченнях наголошував, що доказів
неправомірності дій ДМС України
позивачем не надано. Отже, підстав для
скасування зазначеного вище рішення
відсутні. На підставі викладеного
просив суд у задоволенні
адміністративного позову відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані сторонами
документи, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги та заперечення сторін,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селищі
Рогань Харківського району
Харківської області. З свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1 (а.с.6)
вбачається, що батьками позивача є
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які за національністю
гвінеєць та гвінейка відповідно. В той
же час, у свідоцтві про народження не
вказаного громадянства жодного із
батьків.

ІНФОРМАЦІЯ_2. у позивача народилася
дитина - ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2
видане Ленінським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Харківського
міського управління.

ОСОБА_1 звернулася до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області з
клопотанням від 21.03.2014р. (а.с.9), в якому
просила прийняти її та її малолітнього
сина - ОСОБА_4, до громадянства України.

За результатами розгляду клопотання
позивача від 21.03.2014р. відповідачем
03.04.2014р. надано роз'яснення №02/2-р-59, яким
позивачу було розтлумачено положення
про оформлення набуття громадянства
України.

15.04.2014р. Головним управлінням Державної
міграційної служби України в
Харківській області видано довідку
№1851 про реєстрацію особи громадянином
України (а.с. 8), якою повідомлено про
набуття сином - ОСОБА_4, громадянства
України на підставі ч.3 ст.8 Закону
України "Про громадянство України".

30.04.2014р. позивач звернувся до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
із заявою, в якій просив уважно
розглянути клопотання від 21.03.2014р. та
надати відповідь про порядок отримання
громадянства України і необхідні для
цього документи.

За результатами розгляду заяви від
30.04.2014р. відповідачем прийнято рішення
№03-2-828 о/п від 13.05.2014р., в якому позивачу
повідомлено, що станом на момент
розгляду заяви останній не має жодних
підстав для набуття громадянства
України. Відповідачем розтлумачено
позивачу порядок оформлення посвідки
на постійне проживання в Україні,
зазначено перелік необхідних
документів та надано пояснення щодо
набуття громадянства сином позивача.

Позивач не погоджуючись із прийнятим
рішенням в частині відмови йому у
набутті громадянства, звернувся до
Державної міграційної служби України
зі скаргою, в якій вказав про
неправомірність дій Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
та просив надати йому громадянство
України.

За результатами розгляду скарги
Державною міграційною службою України
було прийнято рішення №Р-1497/6 від
23.07.2014р., яким визначено, що позивачем не
виконається одна з основних вимог
прийняття до громадянства України -
отримання дозволу на імміграцію в
Україну, а тому для вирішення питання
набуття громадянства запропоновано
звернутися до територіального
підрозділу ДМС України.

Не погоджуючись із позицією та
рішенням відповідача, позивач
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду із зазначеним
позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає
наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 Закону
України "Про громадянство України" від
18.01.2001 року за № 2235-III (далі за текстом -
Закон №2235) громадянство України
набувається, зокрема: - за народженням;
за територіальним походженням.

У клопотанні від 21.03.2014р. позивач
посилався на можливість набуття
громадянства з підстав передбачених
п.1, 2 ч.1 ст.6 Закону України "Про
громадянство України", а саме: за
народженням та за територіальним
походженням.

Положеннями ст.7 Закону №2235
передбачено підстави та порядок для
набуття громадянства України за
народженням.

В обґрунтування позиції щодо наявності
підстав для набуття громадянства за
народженням, ОСОБА_1 вказала, що вона
народилася в Україні від іноземців, а
тому має усі підстави для отримання
громадянства України.

Згідно абз.3 ст.7 Закону №2235 особа, яка
народилася на території України від
іноземців, які на законних підставах
проживають на території України, і не
набула за народженням громадянства
жодного з батьків, є громадянином
України.

З аналізу вказаної статті вбачається,
що для набуття громадянства України з
вказаних вище підстав необхідно, щоб
одночасно були наявні наступні ознаки:
- особа повинна народитися на території
України; - батьками такої особи повинні
бути іноземці, які перебувають на
території України на законних
підставах; - зазначена особа не набула
громадянства жодного з батьків.

Враховуючи обставини справи та
проаналізувавши положення ст.7 Закону
№2235 суд дійшов висновку, що позивач
немає жодних підстав для отримання
громадянства України за народженням
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач дійсно народився на території
України, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_1. Однак в
свідоцтві про народження не зазначено
громадянство батьків.

До матеріалів справи додано довідку
про звернення за захистом в Україні
матері позивача №0000663, з якої
вбачається, що мати - ОСОБА_5, є
громадянкою Гвінеї-Біссау. Разом з тим,
позивачем не надано жодних належних
доказів того, що батько є іноземцем.

Крім того, обов'язковою умовою набуття
громадянства України з вказаною вище
підставою є законне перебування на
території України батьків, які є
іноземцями.

Відповідно до положень ст.1 Закону №2235
проживання на території України на
законних підставах - проживання в
Україні іноземця чи особи без
громадянства, які мають у паспорті
громадянина колишнього СРСР зразка 1974
року відмітку про постійну чи
тимчасову прописку на території
України, або зареєстрували на
території України свій національний
паспорт, або мають посвідку на постійне
чи тимчасове проживання на території
України, або їм надано статус біженця
чи притулок в Україні.

Суд наголошує, що перелік законних
підстав перебування на території
України є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що ні
до суду, ні до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області не було надано
належних доказів законного проживання
на території України батьків позивача,
в розумінні Закону України "Про
громадянство України".

Натомість, на підтвердження законності
перебування на території України
матері позивача, до суду було надано
лише довідку про звернення за захистом
в Україні №0000663.

Суд зазначає, що довідку про звернення
за захистом в Україні було видано
матері позивача на підставі Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" від 8 липня 2011 року
№3671-VI (далі за текстом - Закон №3671).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону №3671
довідка про звернення за захистом в
Україні - це документ, що засвідчує
законність перебування особи на
території України на період, що
розпочинається з моменту звернення
особи з відповідною заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, і є
дійсною для реалізації прав і
виконання обов'язків, передбачених цим
Законом та іншими законами України, до
остаточного визначення статусу такої
особи чи залишення нею території
України.

З системного аналізу вказаних вище
положень вбачається, що довідка про
звернення за захистом в Україні не може
вважатися документом, який підтверджує
законність проживання на території
України для набуття громадянства
України з підстав передбачених у ст.7
Закону України "Про громадянство
України".

Враховуючи викладене суд дійшов
висновку, що у позивача відсутні
підстави для набуття громадянства
України на підставі п.1 ст.6 та ст.7
Закону України "Про громадянство
України".

Щодо наявності підстав для набуття
громадянства за територіальним
походженням (п.2 ст.6 та ст. 8 Закону №2235)
суд зазначає наступне.

Положеннями ст.8 Закону №2235 визначено
вичерпний перелік підстав для набуття
громадянства України за
територіальним походженням.

Так, абз. 3 ст.8 Закону №2235 передбачено,
що дитина, яка народилася на території
України після 24 серпня 1991 року і не
набула за народженням громадянство
України та є особою без громадянства
або іноземцем, щодо якого подано
зобов'язання припинити іноземне
громадянство, реєструється
громадянином України за клопотанням
одного з її законних представників.

З аналізу вказаної статті вбачається,
що для набуття громадянства з вказаної
підстави необхідна одночасна
наявність наступних умов: - особа, якій
надається громадянство є дитиною; -
зазначена особа не набула за
народженням громадянства України,
іншої держави або є особою без
громадянства; - необхідне клопотання
одного з законних представників.

Відповідно до положень ст.1 Закону №2235
дитиною є особа віком до 18 років.

Судом встановлено, що на момент
звернення до відповідача із
клопотанням від 21.03.2014р. позивачу
виповнилося 18 років.

В той же час, коли ОСОБА_1 була дитиною,
від її законних представників
клопотання про реєстрацію дитини
(позивача) громадянином України до
відповідних органів державної влади не
надавалося.

Таким чином, позивач на момент
звернення до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області та скаргою до
Державної міграційної служби України,
досяг повноліття, у зв'язку з чим
втратив можливість набуття
громадянства України з підстав
передбачених п.2 ст.6 та ст.7 Закону
України "Про громадянство України".

Посилання позивача на порушення права
на набуття громадянства України з
точки зору міжнародного законодавства
та порушення відповідачем Конвенції
про скорочення осіб без громадянства,
яка набрала чинності для України 23.06.2013
року (в подальшому - Конвенція), є
безпідставними та необґрунтованими.

Положеннями ст.4 Закону України "Про
громадянство України" передбачає, що
питання громадянства України
регулюються Конституцією України, цим
Законом, міжнародними договорами
України. Якщо міжнародним договором
України встановлено інші правила, ніж
ті, що містяться у цьому Законі,
застосовуються правила міжнародного
договору.

Порівняння положень Конвенції та
Закону України "Про громадянство
України" дає підстави вважати, що
правила, встановлені цим законом
повністю відповідають правилам,
визначеним Конвенцією, тому стаття 1
Конвенції не дає підстав позивачу
права набуття громадянства України.

Позивач має дитину, яка є громадянином
України. Ця обставина не є підставою
для набуття громадянства України
відповідно до Закону України "Про
громадянство України", однак надає
право позивачу отримати дозвіл на
імміграцію в Україну. Умови та порядок
імміграції в Україну регулюється
Законом України "Про імміграцію".

Згідно ч.3 з ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Відповідно ч.1. ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Враховуючи викладене вище, відповідач
діяв в межах, на підставі та у спосіб
визначений законодавством України,
його рішення є вмотивованими,
законними та прийнятими у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, у
зв'язку із чим суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є безпідставними та
необґрунтованими, а тому не підлягають
задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється
відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений
17.11.2014 року.

Суддя
Н.А. Полях