Справа № 810/3002/14
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3002/14
Головуючий у 1-й інстанції: Глазун Т.О.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «В-Лог» до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, за апеляційною
скаргою Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «В-Лог» звернулося у суд із позовом
до Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 24.12.2014 №,
яким позивачу визначене грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов
висновку про неправомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення з огляду на
безпідставність встановлених
відповідачем порушень податкового
законодавства під час податкової
перевірки позивача.

З такими висновками суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що
відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку позивача з
питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування і сплати податків
та зборів, дотримання валютного та
іншого законодавства за період - липень
20 13 року, за підсумками якої складено
акт від 13.12.2013 року №355/10-06-15-02-09/34901857 та
виявлено п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5
ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, який підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет в
розмірі 10 214 428,15 грн.

У зв'язку із наведеним, відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 24.12.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
на 15 321 642,00 грн, з них 10 214 428 грн - за
основним платежем, 5 107 214 грн - за
штрафними санкціями.

Не погоджуючись із таким рішенням
податкового органу, позивач звернувся
у суд.

Обговорюючи правомірність прийняття
відповідачем оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення,
судова колегія зважає на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що
підставою для визначення грошового
зобов'язання позивачу спірним рішенням
було те, що позивач, на переконання
податкового органу, усупереч приписам
п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189 та п. 198.5 ст. 198 ПК
України, задекларував податкові
зобов'язання з ПДВ за результатами
господарської операції з продажу
основного засобу (майнового комплексу)
за ціною, нижчою за балансову вартість
предмета продажу.

Колегією суддів установлено, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 15.07.2013 року, укладеного між
позивачем та ТОВ «Ленд-Лог», у липні 2013
року здійснено продаж основного засобу
(майнового комплексу) за ціною 50 000 000
грн, в т. ч. 8 333 333,33 грн ПДВ. Разом з тим,
балансова вартість вказаного
майнового комплексу на момент продажу
становить 92 738 807,42 грн.

Зміст акту податкової перевірки від
13.12.2013 року №355/10-06-15-02-09/34901857 свідчить
про те, що податковий орган вважає, що
оскільки балансова вартість проданого
позивачем комплексу на момент
реалізації складала 92 738 807,42 грн, то
позивач після продажу основного засобу
був зобов'язаний додатково нарахувати
ПДВ на залишкову вартість комплексу, що
розрахована наступним чином: 92 738 807,42
грн. - 50 000 000,00 грн. = 4273807,42 грн., у т.ч. ПДВ
10 214 428,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апелянта, судова
колегія зазначає наступне.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188
Податкового кодексу (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) база оподаткування (з
податку на додану вартість) операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів.

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Аналіз викладеної норми свідчить про
те, що при визначенні податкових
зобов'язань з ПДВ при реалізації
товарів платники податків повинні
керуватись насамперед ціною договору.
При цьому, така ціна не повинна бути
нижче рівня звичайних цін, визначених
статтею 39 Податкового кодексу.

У матеріалах справи наявна копія звіту
про оцінку майна (згаданого вище
логістичного комплексу) станом на 15
квітня 2013 року, проведена на замовлення
позивача. При складанні вказаного
звіту кваліфіковані оцінювачі,
зареєстровані в Державному реєстрі
оцінювачів, на основі порівняльного
методу дійшли висновку, що ринкова
вартість об'єкта нерухомості складає
41416713,00 грн (без ПДВ).

Враховуючи викладене, колегія суддів
доходить висновку, що при реалізації
вищевказаного нерухомого майна
позивач дотримався вимог статті 188 ПК
України щодо визначення бази
оподаткування податком на додану
вартість, адже вартість продажу об'єкта
не являється нижчою за рівень
звичайних цін на такий.

Та обставина, що балансова вартість
спірного об'єкта є вищою, аніж ринкова
ціна його продажу, колегією суддів не
враховується, адже чинним
законодавством не передбачено
обов'язку платника податків при
реалізації майна за ціною, що нижче
балансової вартості, відносити до
податкових зобов'язань суму податку на
додану вартість у складі частини
балансової вартості, що переважає ціну
продажу.

На обґрунтування власної позиції
податковий орган посилається на
приписи пункту 189.1 статті 189 та пункту
198.5 статті 198 ПК України.

Так, відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК
України у разі здійснення операцій
відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього
Кодексу база оподаткування за
необоротними активами визначається
виходячи з балансової (залишкової)
вартості, що склалася станом на початок
звітного (податкового) періоду,
протягом якого здійснюються такі
операції (у разі відсутності обліку
необоротних активів - виходячи із
звичайної ціни), а за
товарами/послугами - виходячи з
вартості їх придбання.

Положеннями пункту 198.5 статті 198 ПК
України передбачено, що платник
податку зобов'язаний нарахувати
податкові зобов'язання виходячи з бази
оподаткування, визначеної відповідно
до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом
оподаткування (крім випадків
проведення операцій, передбачених
підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196
цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від
оподаткування відповідно до цього
Кодексу, міжнародних договорів (угод)
(крім випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 197.1.28 пункту
197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються
платником податку в межах балансу
платника податку, у тому числі передача
для невиробничого використання,
переведення виробничих необоротних
активів до складу невиробничих
необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською
діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на
підставі бухгалтерської довідки до
податкового кредиту виходячи з бази
оподаткування, визначеної відповідно
до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу,
суми податку, сплачені (нараховані) у
вартості товарів/послуг, необоротних
активів, що не були включені до складу
податкового кредиту при придбанні або
виготовленні таких товарів/послуг,
необоротних активів, та/або з яких були
визначені податкові зобов'язання
відповідно до цього пункту, у разі якщо
такі товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, у тому числі
переведення невиробничих необоротних
активів до складу виробничих
необоротних активів.

З метою застосування цього пункту
податкові зобов'язання і податковий
кредит визначаються на дату початку
фактичного використання
товарів/послуг, необоротних активів,
визначену в первинних документах,
складених відповідно до Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Аналізуючи зміст приведених норм,
колегія суддів доходить висновку, що
такі не стосуються питання визначення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість особою, що здійснює
продаж основного засобу в процесі
ведення господарської діяльності.

Спеціальною нормою, яка регулює
питання спірних правовідносин є пункт
188.1 статті 188 Податкового кодексу
України.

Як було з'ясовано судом, позивач не
допустив жодних порушень згаданої
норми при продажу в липні 2013 року
майнового комплексу Товариству з
обмеженою відповідальністю «Ленд-Лог».
Тому, при визначенні позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість відповідач діяв
безпідставно та необґрунтовано.
Відтак, оспорюване рішення
контролюючого органу підлягає
скасуванню, що було правильно
встановлено місцевим судом.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують вищевикладене, а тому
відсутні підстави для її задоволення.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М