Справа № 2а-12033/10/1570
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/675/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Конюшка К.В.

Логвиненка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 25 березня 2011 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління
у справах захисту прав споживачів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування постанови і
припису,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2011 року залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року відмовлено в позові фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління
у справах захисту прав споживачів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування постанови
№1430 від 06 грудня 2010 року і припису №14/10
від 05 листопада 2010 року.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 зареєстрована як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Одеської міської ради 15.01.2004
року. Відповідно до звітів суб'єкта
підприємництва - фізичної особи -
платника податку, позивач здійснює
підприємницьку діяльність за видом
70.20.0 «Здавання в оренду власного
нерухомого майна» та сплачує податки
за спрощеною системою оподаткування.

22.11.2010 року працівниками Управління у
справах захисту прав споживачів в
Одеській області на підставі
направлення №03-00001767 від 29.10.2010 року та
на підставі листа прокуратури Одеської
області №07/1-189-10 від 30.09.2010 року, було
проведено перевірку дотримання
позивачем законодавства про захист
прав споживачів.

За результатами цієї перевірки було
складено акт перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів №ОЗ-00016501 від 02.11.2010 року.

05.11.2010 року позивачу видано припис №14/10,
яким було заборонено подальше надання
послуг з тимчасового розміщення
(проживання) в індивідуальному засобі
розміщення - міні-готелі без
документів, що засвідчують
(підтверджують) належну якість та
безпеку послуг, тобто без сертифікату
відповідності.

За виявлені порушення та невиконання
припису органу по контролю за захистом
прав споживачів було застосовано
адміністративно-господарські санкції
у вигляді штрафу, передбаченого ст.23
Закону України «Про захист прав
споживачів» у розмірі 36 085 грн., про що
винесено уповноваженою особою
відповідача постанову №1430 від 06.12.2010
року.

Підставою для прийняття такої
постанови стали встановлені
перевіркою порушення вимог п.8 «Порядку
надання послуг з тимчасового
розміщення (проживання)»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №297 від 15.03.2006 року, а
саме: надання послуг з розміщення
(проживання) в індивідуальному засобі
розміщення без наявності сертифікату
відповідності.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відповідач, як суб'єкт владних
повноважень діяв в межах повноважень
та у спосіб, встановлений діючим
законодавством.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів з огляду на їх
правомірність та обґрунтованість та
вбачає за доцільне зазначити про таке.

Управління у справах захисту прав
споживачів в Одеській області - це
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів. Управління та його
територіальні органи в АР Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право:
давати суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
припинення порушень прав споживачів;
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі

ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські. торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів. Порядок
проведення таких перевірок
визначається спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у
сфері захисту прав споживачів;
проводити контрольні перевірки
правильності розрахунків із
споживачами за реалізовану продукцію.
У разі неможливості повернення
продукції, яка була використана
(одержана) під час контрольної
перевірки, відшкодування затрат
відноситься на результати діяльності
суб'єктів господарювання. Порядок
проведення таких перевірок
визначається Кабінетом Міністрів
України; забороняти суб'єктам
господарювання реалізацію споживачам
продукції на яку є нормативно-правових
актах та нормативних документах
встановлено обов'язкові вимоги щодо
забезпечення безпеки життя, здоров'я,
майна споживачів та охорони
навколишнього природною; середовища,
якщо продукцію внесено до переліку
продукції, що підлягає обов'язковій
сертифікації, але яка не має
сертифіката відповідності (свідоцтва
про визнання відповідності);
5)накладати на винних осіб у випадках,
передбачених законодавством,
адміністративні стягнення: 6)накладати
на суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, стягнення,
передбачені статтею 23 цього Закону, в
порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України.

Так, відповідно ч.3 «Порядку
встановлення категорій готелям та
іншим об'єктам, що призначаються для
надання послуг з тимчасового
розміщення (проживання)»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 29 липня 2009 р. №803,
до категорії готелів та іншим об'єктам,
що призначаються для надання послуг з
тимчасового розміщення (проживання)
встановлюються за результатами
обов'язкової сертифікації послуг з
тимчасового розміщення, що ними
надаються, стосовно рівня безпеки для
життя та здоров'я людей, захисту їх
майна та охорони навколишнього
природного середовища в державній
системі сертифікації УкрСЕПРО та
оцінювання відповідності готелів
вимогам певної категорії проводяться
відповідно до «Правил обов'язкової
сертифікації послуг з тимчасового
розміщення (проживання)», затверджених
Держспоживстандартом.

Згідно з «Порядком надання послуг з
тимчасового розміщення (проживання)»,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 15 березня 2006 р.
№297, готелі та інші об'єкти, призначені
для надання послуг з тимчасового
розміщення (проживання), поділяються
на: колективні - засоби розміщення
загальною кількістю місць 10 або більше,
в яких надають місце для ночівлі в
кімнаті чи іншому приміщенні і за які
справляється плата за встановленими
цінами; індивідуальні - житло, в якому
за плату або безоплатно надається
обмежена кількість місць (менш як 10). У
такому засобі одиниці розміщення
(кімнати, житло) повинні бути
відокремлені одна від одної. Послуги з
тимчасового розміщення (проживання) -
це діяльність юридичної та фізичної
особи з надання місця для ночівлі у
засобі розміщення за плату, а також
інша діяльність, пов'язана з тимчасовим
розміщенням (проживанням), передбачена
законом. Фізичні особи - власники або
орендарі індивідуальних засобів
розміщення зобов'язані подавати у
визначений законодавством строк
органу відповідної податкової служби
декларацію за встановленою формою про
дохід, отриманий від надання таких
послуг, вести книгу реєстрації, в якій
зазначається прізвище, ім'я та
по-батькові мешканця, рік народження,
місце проживання (перебування) та
документ, який посвідчує особу, дата
прибуття та вибуття, вартість наданих
послуг. Статистичні відомості
подаються до місцевих органів
виконавчої влади за встановленою ними
формою. Послуги з тимчасового
розміщення (проживання) підлягають
обов'язковій сертифікації стосовно
безпеки для життя та здоров'я людей,
захисту їх майна та охорони довкілля в
порядку, встановленому законодавством.

Згідно з «Правилами обов'язкової
сертифікації послуг тимчасового
розміщення

(проживання)», затвердженими Наказом
Держстандарту України від 27.01.1999 року
№37, заявником на сертифікацію послуг з
розміщення може бути фізична особа або
юридична - виконавець послуги або
уповноважена ним особа. За
результатами робіт з сертифікації
вищезазначених послуг видається
«сертифікат відповідності» виконавця
послуги, який несе персональну
відповідальність за сертифіковані
послуги перед споживачем.

Відповідно до «Переліку продукції
(послуг), що підлягають обов'язковій
сертифікації в Україні», колективні
засоби розміщення (готелі, хостели та
інші), а також індивідуальні засоби
розміщення гостьові квартири та інші
(ДСТУ 4527:2006) незалежно від форм
власності, підлягають обов'язковій
сертифікації з кодом ДКПП 55.23.13
«послуги місць короткострокового
проживання: здавання під найом
вмебльованих приміщень на короткий
термін».

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач здавала свою власну 4-х
кімнатну квартиру в оренду для ночівлі
в окремих кімнатах, де вона живе разом з
сином.

Відповідно до журналу обліку та
звітності громадян, які проживають,
позивач дійсно на короткий термін (1-2
суток) здавала своє житло в оренду, але
без сертифікації засобу розміщення, а
отже звільняла себе від
відповідальності за безпеку та якість
цих послуг, які фактично надавала.
Тобто, позивачем дійсно порушено
вимоги п.8 «Порядку надання послуг з
тимчасового розміщення (проживання)»,
затвердженого Постановою КМ України
№297 від 15.03.2006 року.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 25
березня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: