Справа № 2а-1525/10
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/41258/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В.
(доповідач),
суддів:Ситникова О.Ф., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Київської районної ради міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим про визнання дій неправомірними
та стягнення державної допомоги, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Київського районного суду міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 22 березня 2010 року та постанову
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 10 березня 2011 року, -

встановив:

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернулася в суд
з позовом, у якому, після збільшення та
уточнення позовних вимог, просила
визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної ради міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим протиправними, стягнути з
відповідача на її користь недоплачену
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 9 липня 2007 року по день
винесення судом рішення, а також
поновити строк звернення до суду з
даним позовом.

Постановою Київського районного суду
міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 22 березня 2010 року
поновлено ОСОБА_4 строк на звернення до
суду, позов задоволено частково.
Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної ради міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим на користь позивача 3292,30 гривень
несплаченої допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з червня по грудень 2008
року, 5922,80 гривень несплаченої допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з січня по
грудень 2009 року, та 2042,70 гривень
несплаченої допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з січня по березень 2010
року, а разом 11257,80 гривень. В іншій
частині у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 10
березня 2011 року постанову Київського
районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 22
березня 2010 року скасовано. Прийнято
нову постанову, якою позов задоволено
частково. Визнано протиправною
бездіяльність відповідача щодо
здійснення ОСОБА_4 перерахунку
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року. Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної ради міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим провести позивачеві перерахунок
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року в розмірі, передбаченому статтею 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III -
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом, та
здійснити відповідні виплати за цей
період. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм права,
просить постанову Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 10
березня 2011 року скасувати, а постанову
Київського районного суду міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 22 березня 2010 року змінити,
задовольнивши її позовні вимоги
повністю.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню частково, шляхом
стягнення з відповідача на користь
позивача суму допомоги з 1 червня 2008
року по 1 березня 2010 року, а за період з
липня 2007 року по травень 2008 року позов
задоволенню не підлягає, оскільки
Рішення Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 немає зворотної дії у часі, та
відповідач виплачував грошову
допомогу у відповідності до чинного на
той час законодавства.

Суд апеляційної інстанції ухвалюючи
рішення виходив з того, що позивач має
право на перерахунок допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, а за період з 1
січня 2008 року по березень 2010 року
підстави для задоволення позову
відсутні, оскільки зазначена допомога
позивачеві нараховувалася і
виплачувалася відповідачем у розмірі
не менше 130 гривень щомісяця, тобто
згідно з положеннями чинного
законодавства.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

За перевіркою матеріалів справи
вбачається, що позивач є матір'ю ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є застрахованою особою в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
отримувала допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в Управлінні праці та соціального
захисту населення Київської районної
ради міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку має застрахована особа
(один із батьків дитини, усиновитель,
баба, дід, інший родич або опікун), яка
фактично здійснює догляд за дитиною.
Зазначена допомога надається
застрахованим особам у формі
матеріального забезпечення, яке
частково компенсує втрату заробітної
плати (доходу) у період відпустки для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Згідно статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності (далі
- Фонд), але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Частиною 1 статті 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» визначено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі, зазначеній у
частині 1 статті 42 цього Закону, яка
фактично здійснює догляд за дитиною,
щомісяця з дня надання відпустки для
догляду за дитиною по день її
закінчення, але не більш як по день
досягнення дитиною трирічного віку
включно.

Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік дію статей 41 і 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Положення пункту 7 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) в частині зупинення
на 2007 рік дії статей 41, 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» щодо встановлення розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, згідно
з Рішенням Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року особам, застрахованим в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку мала
нараховуватися та виплачуватися у
відповідності до статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI були внесені
відповідні зміни до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII і Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», його дію
поширено на застрахованих осіб.
Частину 1 статті 15 вказаного Закону
викладено в такій редакції: «Допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень», а пункт 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
цього Закону у такій редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців». Із Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в тому числі й пункт 25
розділу ІІ цього Закону щодо
виключення статей 40-44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». При цьому пункт 23 розділу
ІІ Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» щодо внесення змін до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» неконституційним
визнано не було.

Пункт 2 розділу ІІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
передбачав, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, у період з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року існувало дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною, а саме:
стаття 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», яка врегульовувала
питання щодо виплати допомоги особам,
які застраховані в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, і стаття 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» у редакції Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яка
поширювала свою дію на осіб (одного з
батьків дитини, усиновлювача, опікуна,
бабу, діда або іншого родича), які
фактично здійснюють догляд за дитиною,
незалежно від того, чи застраховані
вони у зазначеній системі страхування
(стаття 13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»).

Оскільки у справі, що розглядається,
спір виник з приводу виплати допомоги
особі, яка застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що на відносини, пов'язані із
виплатою допомоги зазначеній особі, у
період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року поширюються норми спеціального
закону, яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Статтею 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI та статтею 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року
№ 2154-VI передбачено, що у 2009, 2010 роках
допомога при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 саме на виконання Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на
виконання статті 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» та
статті 45 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» не приймався.

Крім того, за змістом пункту 17
вказаного Порядку право на виплату
допомоги мають особи, зазначені в
статті 13 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», яка на час
виникнення спірних відносин
поширювала свою дію щодо виплати
допомоги лише на незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» на виконання статті 46
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» і статті 45 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» Кабінет Міністрів України не
визначав.

За таких обставин, на відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
позивачеві як особі, яка застрахована в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, у
періоди з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009
року та з 1 січня 2010 року поширюються
норми спеціального закону (яким є Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням»), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Таким чином, висновок Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_4
щодо стягнення недоплаченої допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку починаючи з 22 травня 2008
року ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права,
а висновок суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 за період з липня 2007 року по
грудень 2007 року з тих підстав, що
Рішення Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 немає
зворотної дії у часі є помилковим,
оскільки розглядаючи позов суд першої
інстанції не врахував Рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007.

Крім того, суд першої інстанції
безпідставно обрав такий спосіб
захисту порушених прав ОСОБА_4, як
стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної ради міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим недоплаченої допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в конкретно визначеній
грошовій сумі, оскільки
адміністративний суд не може
перебирати на себе функцію органу, на
який законодавством покладено
повноваження щодо нарахування такої
допомоги.

Разом з тим, рішеннями судів попередніх
інстанцій не встановлено з якого часу
позивач отримує в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Київської районної ради міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим допомогу по догляду за дитиною
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Водночас вбачається, що ОСОБА_4
звернулася до суду із адміністративним
позовом про стягнення недоплаченої
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 9 липня 2007 року по день
винесення судом рішення - 28 січня 2010
року.

Частиною 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Згідно частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Управління праці та соціального
захисту населення Київської районної
ради міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим наполягало в суді
першої інстанції на відмові у
задоволенні позову в зв'язку з
пропуском позивачем строку звернення
до адміністративного суду.

Суд першої інстанції, поновлюючи
ОСОБА_4 строк звернення до суду,
необґрунтовано залишив поза увагою
вказані доводи відповідача та не
врахував, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку виплачується щомісяця, і позивач
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права з дати
отримання допомоги у меншому розмірі,
ніж визначено законом, а звернулася до
суду з адміністративним позовом про
стягнення недоплаченої допомоги
починаючи з 9 липня 2007 року тільки 28
січня 2010 року.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи
відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи суду слід взяти до уваги
викладене в цій ухвалі, всебічно, повно
й об'єктивно встановити
обставини, які підлягають доведенню в
судовому процесі відповідно до
предмету спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Київського районного суду
міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 22 березня 2010 року
та постанову Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 10
березня 2011 року - скасувати, а справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної ради міста
Сімферополя Автономної Республіки
Крим про визнання дій неправомірними
та стягнення державної допомоги -
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Ситников О.Ф.

Стародуб О.П.