Справа № 804/16859/14
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
при секретаріВербному Д.С. за участю:
представника позивача представника
відповідача Кісенко В.В. Копань А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Майстер-Буд" до Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -
16.10.2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
надійшов позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Майстер-Буд» (далі -
ТОВ «Майстер-Буд», позивач), в якому
просить визнати протиправним та
повідомлення-рішення Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки документальної
позапланової виїзної перевірки
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Майстер-Буд» з питань дотримання
вимог податкового законодавства
України з податку на додану вартість
під час здійснення взаємовідносин з
ТОВ «НІКОЛЕЙД» за період липень 2013
року, ТОВ «КНЛ СТРОЙ» за період липень
2012 року, які відображені в акті
попередньої перевірки від 04.03.2014р.
№900/2203/30627944 та які підтверджені актом
перевірки від 16.07.2014р. №2498/04-64-22-03/30627944,
щодо нереальності здійснення
господарських відносин позивача із
зазначеними контрагентами за
перевіряємий період, є хибними, не
ґрунтуються на дійсних фактичних
обставинах, зроблені у зв'язку з
невірним застосуванням норм
податкового законодавства, без надання
належної оцінки документам, що були
надані до перевірки, у зв'язку із чим
податкове повідомлення-рішення від
даного акту, є незаконним та підлягає
Відповідачем подані письмові
заперечення проти адміністративного
позову, в яких він посилається на те, що
перевіркою встановлено нереальність
здійснення господарських відносин ТОВ
«Майстер-Буд» по ланцюгу з ТОВ
«НІКОЛЕЙД» за період липень 2013 року, у
зв'язку з не підтвердженням первинними
документами та неможливістю поставки
товару контрагентом-постачальником.
Також, відповідач посилається на акт
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «НІКОЛЕЙД» щодо
не підтвердження реальності
здійснення господарських відносин їх
реальності та повноти відображення в
обліку за перевіряємий період.
Зазначає, що акт перевірки ТОВ
«Майстер-Буд» складений правомірно,
згідно із діючим законодавством,
висновки перевірки відповідають
фактичним обставинам справи, а відтак є
цілком обґрунтованими та доведеними, у
зв'язку із чим податкове
повідомлення-рішення від 22.04.2014р.
такими, що не підлягають задоволенню.
Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов підлягає задоволенню, виходячи з
Судом встановлено, що ТОВ «Майстер-Буд»
22.11.1999р. зареєстроване Виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради та перебуває на податковому
обліку у Лівобережній ОДПІ м.
Дніпропетровська. Основний вид
діяльності підприємства у періоді, що
перевірявся - будівництво житлових і
нежитлових будівель.
ТОВ «Майстер-Буд» є платником податку
на додану вартість згідно свідоцтва
від 16.12.2002р. №04660581.
На підставі наказу про здійснення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Майстер-Буд» від 17.02.2014
року за № 187, згідно з п.п.78.1.1 п. 78.1
статті 78 та відповідно до п.п.79.2 статті
79 Податкового кодексу України з
урахуванням матеріалів перевірки ТОВ
«НІКОЛЕЙД» за період липень 2013 року,
ТОВ «КНЛ СТРОЙ» за період липень 2012
року щодо відсутності реального
здійснення господарських операцій,
Гупало Інною Анатоліївною - головним
державним ревізором-інспектором
відділу перевірок з окремих питань
управління податкового аудиту
Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області, проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Майстер-Буд» з питань дотримання
вимог податкового законодавства
України під час здійснення
взаємовідносин з ТОВ «НІКОЛЕЙД» за
період липень 2013 року, ТОВ «КНЛ СТРОЙ»
за період липень 2012 року, за
результатами якої складено акт №
900/2203/30627944 від 04.03.2014 року.
На підставі акту перевірки № 900/2203/30627944
від 04.03.2014р., Лівобережною об'єднаною
державною податковою інспекцією м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
«Майстер-Буд» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 1086322,50 грн., в тому
числі за основним платежем - 724215,00 грн.
та за штрафними санкціями - 362107,50 грн.
26.05.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Майстер-Буд»
звернулось до Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області зі скаргою на вказане
податкове повідомлення-рішення, в ході
розгляду якої ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області для
об'єктивного прийняття рішення за
розглядом скарги, перевірки аргументів
та доводів, викладених у скарзі, для
уточнення та обґрунтування даних,
визначених попередньою перевіркою,
призначено проведення документальної
позапланової перевірки.
У період з 14.07.2014р. по 16.07.2014р. на
підставі наказу про здійснення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Майстер-Буд» від 09.07.2014р.
за №761 згідно з п.п.78.1.1, п.п.78.1.5 пункту 78.1
статті 78 та відповідно до підпункту 75.1
статті 75 Податкового Кодексу України,
Гупало Інною Анатоліївною - головним
державним ревізором-інспектором
відділу перевірок з окремих питань
управління податкового аудиту
Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області, проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Майстер-Буд» з питань дотриманню
вимог податкового законодавства
України з податку на додану вартість
під час здійснення взаємовідносин з
ТОВ «НІКОЛЕЙД» за період липень 2013
року, ТОВ «КНЛ СТРОЙ» за період липень
2012 року, за результатами якої складено
акт від 16.07.2014р. №2498/04-64-22-03/30627944.
Згідно висновків акту перевірки від
16.07.2014р. №2498/04-64-22-03/30627944, документальною
позаплановою виїзною перевіркою:
1.встановлено нереальність здійснення
господарських операцій ТОВ
«Майстер-Буд», а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення ТОВ
«Майстер-Буд» операцій по ланцюгу з ТОВ
«НІКОЛЕЙД» за період липень 2013 року,
ТОВ «КНЛ СТРОЙ» за період липень 2012
року на загальну суму 890488,00 грн.;
2.не підтверджено реальність
здійснення господарських відносин ТОВ
«Майстер-Буд», а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення ТОВ
«Майстер-Буд» операцій по ланцюгах
постачання: ТОВ «НІКОЛЕЙД» - ТОВ
«Майстер-Буд» - ТОВ «Завод
грн., ТОВ «КНЛ СТРОЙ» - ТОВ «Майстер-Буд»
3.встановлено порушення п.198.2, п. 198.3,
п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст.201 Податкового
Кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
липні 2013 року на загальну суму 724215,00
Судом встановлено, що податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
«Майстер-Буд» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 1086322,50 грн., в тому
числі за основним платежем - 724215,00 грн.
та за штрафними санкціями - 362107,50 грн.,
прийнято на підставі того, що в ході
перевірки не встановлено факту
поставок товарів/послуг по ланцюгу ТОВ
«Ніколейд» - ТОВ «Майстер-Буд», у
зв'язку з чим в порушення п.198.2, п.198.6 ст.
198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу
України, позивачем у липні 2013 року
безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ у розмірі
Перевіркою встановлено завищення ТОВ
«Майстер-Буд» податкового кредиту у
липні 2013 року, безпідставно віднесено
до складу податкового кредиту суми ПДВ
у розмірі 724215,00 грн., що в свою чергу
призвело до порушення п.198.2, п. 198.3, п.198.6
ст. 198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість у липні 2013
року на загальну суму 724215,00 грн.
Матеріали справи свідчать, що ТОВ
«Майстер-Буд» укладено з ТОВ
«Ніколейд» договір № 01/06-13 від 01.06.2013р.
на виконання робіт та договір поставки
№0207 від 02.07.2013 року.
На виконання умов договору поставки №
0207 від 02.07.2013 року ТОВ «Ніколейд»
поставило матеріали за видатковими
накладними № РН-0723/01 від 23.07.2013 року, №
РН-0722/01 від 22.07.2013 року та № РН-0730/01 від
30.07.2013 року на загальну суму 4 345 287,99 грн.,
в т.ч. ПДВ - 724 215,00 грн., що
підтверджується наявними у справі
На вказану суму вартості матеріалів
ТОВ «Ніколейд» виписані податкові
накладні № 30 від 22.07.2013 року, № 41 від
23.07.2013 року та № 85 від 30.07.2013 року, на
підставі яких ТОВ «Майстер-Буд»
віднесло суму податку на додану
вартість у розмірі 724 215,00 грн. до складу
податкового кредиту липня 2013 року.
Сума податку на додану вартість за
зазначеними податковими накладними
також була відображена позивачем у
реєстрі отриманих податкових
накладних, що відповідає даним додатку
№ 5 розшифровки податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
Зазначені податкові накладні
оформлені з дотриманням вимог статті 201
Податкового кодексу України, що не
заперечується відповідачем в актах
На момент складання податкової
накладної контрагент ТОВ «Майстер-Буд»
- ТОВ «Ніколейд» був зареєстрований як
платник податку на додану вартість у
встановленому законодавством порядку,
отже мав право нарахувати податок на
додану вартість та складати податкові
накладні на кожну поставку матеріалів,
в свою чергу, податкові накладні, на
підставі якої ТОВ «Майстер-Буд»
сформовано податковий кредит,
відповідають вимогам, встановленим
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
Розрахунки між ТОВ «Майстер-Буд» та ТОВ
«Ніколейд» за поставлені згідно
договору поставки № 0207 від 02.07.2013 року
матеріали було здійснено у
безготівковій формі відповідно до
банківських виписок.
Придбані в ТОВ «Ніколейд» матеріали на
підставі договору поставки № 0207 від
02.07.2013 року були використані ТОВ
«Майстер-Буд» для виконання на
підставі договору № 33-01/2011-К від 08.02.2013р.
будівельно-монтажних робіт на об'єкті:
Дністровська ГАЕС та списувались у
виробництво на підставі актів
виконаних робіт, починаючи з липня 2013
року, що підтверджується наявними у
справі доказами.
Слід зазначити, що матеріали, придбані
в ТОВ «Ніколейд» згідно договору
поставки № 0207 від 02.07.2013 року були
використані позивачем у власній
господарській діяльності, при цьому
укладення з ТОВ «Ніколейд» вказаного
договору викликано певними
обставинами, що містять у своїй суті
Як вбачається з акту перевірки
позивача, для здійснення своєї
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Майстер-Буд» використовує
приміщення (офіс) за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги. буд.38А на другому поверсі
3-поверхової будівлі в будинку
військової кафедри, загальна площа - 366,4
кв.м. згідно з договором оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності від 01.05.2005
№12/02-1585-ОД з Регіональним відділенням
Фонду держмайна України по
Дніпропетровській області
(Орендодавець). Об'єкт оренди перебуває
на балансі Національної металургійної
академії України (Балансоутримувач).
Мета оренди: під офіс (з організації
монтажних робіт) без здійснення
торгівельної діяльності. Також, ТОВ
«Майстер-Буд» уклало договір оренди
виробничих приміщень №201101019 від
01.01.2011р. з ТОВ «СВІТЯЗЬ».
Згідно із наданим ТОВ «Майстер-Буд»
рахунком 105 «Транспортні засоби» за
березень 2013 року на балансі
підприємства рахуються транспортні
засоби на суму 829 845,50 грн.
Відповідно до супровідного листа №6
від 11.02.2014р. ТОВ «Майстер-Буд» штатна
чисельність працівників на
підприємстві складає 137 чол.
Зазначене свідчить про наявність у ТОВ
«Майстер-Буд» для здійснення
господарської діяльності виробничих
та трудових ресурсів.
Відповідно до Інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11 "Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України" з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини.
1. Рух активів у процесі здійснення
господарської операції.
При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.
2. Установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції.
Зокрема, підлягає встановленню статус
постачальника товарів (послуг),
придбання яких є підставою для
формування податкового кредиту та/або
сум бюджетного відшкодування з податку
на додану вартість. Особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.
В даному випадку в обов'язковому
порядку необхідно досліджувати
наявність господарської мети при
вчиненні відповідних дій платника
податку. Перевірці підлягають доводи
податкового органу, що свідчать про
відсутність ділової мети у діях
платника податку, зокрема у разі
подальшого продажу придбаного товару
нижче за ціну придбання; придбання
товарів (послуг) у посередників за
наявності прямих контактів з їх
виробниками; придбання послуг,
використання яких не може мати
позитивного впливу на результати
господарської діяльності платника
податку тощо. Слід ураховувати, що для
підтвердження права платника податку
на формування витрат та/або
податкового кредиту з податку на
додану вартість достатньо наявності
мети використання товарів та послуг, що
ним придбані, незалежно від фактичних
результатів такого використання.
Акт попередньої перевірки
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 04.03.2014р.
№ 900/2203/30627944 та акт перевірки від
16.07.2014р. №2498/04-64-22-03/30627944 свідчать, що
висновки контролюючого органу щодо
неправомірно сформованого податкового
кредиту звітного періоду на підставі
податкових накладних, ґрунтуються на
акті ДПІ у Дарницькому районі ГУ
Міндоходів у м. Києві № 480/26-51-22-01-33631838
від 22.11.2013 року про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Ніколейд» за період з 01.01.2012 року по
Суд звертає увагу, що висновки
податкового органу ґрунтуються на
отриманій податковій інформації
стосовно не підтвердження реальності
здійснення господарських операцій
контрагентом ТОВ «Ніколейд».
Судом встановлено, що ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 вересня
без змін постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
березня 2014 року, якою адміністративний
позов ТОВ «Ніколейд» задоволено
частково та визнано протиправними дії
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві щодо
здійснення заходів з метою проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ніколейд», за результатами якої
складено акт від 22 листопад 2013 року
№480/26-51-22-01-33631838 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Ніколейд» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період діяльності з 01.01.2012р.
по 31.10.2013р.»; визнано протиправними дії
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві щодо
внесення коригувань до
автоматизованої інформаційної системи
"Податковий блок" на підставі
висновків, викладених в акті від 22
листопада 2013 року №480/26-51-22-01-33631838 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Ніколейд" щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період
діяльності з 01.01.2012р. по 31.10.2013р." та
зобов'язано Державну податкову
інспекцію у Дарницькому районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
відновити в автоматизованій
інформаційній системі "Податковий
блок" задекларовані Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ніколейд"
показники податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість згідно податкових
декларацій з податку на додану
вартість з 01 січня 2012 року по 31 жовтня
Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, висновки Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області щодо неправомірно
сформованого податкового кредиту
звітного періоду ТОВ «Майстер-Буд», які
ґрунтуються на акті ДПІ у Дарницькому
районі ГУ Міндоходів у м. Києві №
480/26-51-22-01-33631838 від 22.11.2013 року про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Ніколейд» за період з 01.01.2012
року по 31.10.2013 року, судом до уваги не
приймаються.

Як вбачається з акту попередньої
перевірки від 04.03.2014р. № 900/2203/30627944 та
акту перевірки позивача від 16.07.2014р.
№2498/04-64-22-03/30627944, відповідачем
зазначено, що неможливо дослідити, яким
чином та за рахунок кого здійснювалось
транспортування товару, а отже
неможливо підтвердити факт поставки
товару від ТОВ «Ніколейд» до ТОВ
«Майстер-Буд».

Суд звертає увагу, що підтвердження
отримання позивачем
товарно-матеріальних цінностей, які
постачалися ТОВ «Ніколейд»
транспортними документами на
перевезення вантажу (товару), не є
визначальною умовою для отримання
права на податковий кредит, оскільки,
законодавчі норми не ставлять в
залежність відсутність транспортних
документів на перевезення вантажу
(товару) з наслідками формування бази
оподаткування податком на додану
вартість.

Таким чином, транспортні документи на
перевезення вантажу (товару) не можуть
бути первинними документами, які
підтверджують здійснення
господарської операції з поставки
товарів, та відповідно набуття права
власності на нього, оскільки не
відображають відомості про
господарську операцію з поставки
товару, а відображають відомості про
господарську операцію перевезення. А
тому, безпідставним є твердження
відповідача про те, що внаслідок
відсутності транспортних документів
господарські операції з поставки
товарно-матеріальних цінностей не мали
місце (не здійснювалися).

Зазначена правова позиція
підтверджується ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
18.09.2014р. №К/9991/48566/12.

Посилання відповідача на те, що в актах
прийому виконаних будівельних робіт
відсутні обов'язкові реквізити,
зокрема дати складання даних
документів та відсутні дані, які дали б
змогу ідентифікувати осіб, які
підписували документи спростовуються
наявними у матеріалах справи доказами,
а саме судом досліджені акти прийому
виконаних будівельних робіт на об'єкті:
Дністровська ГАЕС, які складені на
підставі договору
будівельно-монтажних робіт № 33-01/2011-К
від 08.02.2013р., та з яких вбачається
наявність дати складання даних
документів та наявність даних, які дали
б змогу ідентифікувати осіб, які
підписували дані документи.

Крім того, зазначені акти прийому
виконаних будівельних робіт не можуть
бути первинними документами, які
підтверджують здійснення
господарської операції з поставки
товарів, та відповідно набуття права
власності на нього, оскільки не
відображають відомості про
господарську операцію з поставки
товару, а свідчать про те, що придбані в
ТОВ «Ніколейд» матеріали на підставі
договору поставки № 0207 від 02.07.2013 року
були використані ТОВ «Майстер-Буд» для
виконання на підставі договору №
33-01/2011-К від 08.02.2013р.
будівельно-монтажних робіт на об'єкті:
Дністровська ГАЕС.

Щодо посилання відповідача, на те, що у
виписаних видаткових накладних
відсутні обов'язкові реквізити
первинних документів, а саме відсутня
інформація про місце складання та
відсутні дані, які дали б змогу
ідентифікувати осіб, які підписували
документи, то суд зазначає наступне.

Судом досліджено видаткові накладні,
які складені на виконання договору
поставки № 0207 від 02.07.2013 року, а саме: №
РН-0723/01 від 23.07.2013 року, № РН-0722/01 від
22.07.2013 року та № РН-0730/01 від 30.07.2013 року
на загальну суму 4 345 287,99 грн., в т.ч. ПДВ -
724 215,00 грн., та встановлено, що зазначені
видаткові накладні містять усі
необхідні відомості, які дають
можливість встановити зміст
господарської операції, вартісний
вираз, учасників господарської
операції тощо.

Отже, віднесення позивачем до складу
податкового кредиту сум ПДВ, сплачених
в ціні за товарно-матеріальні цінності,
передані за видатковими накладними,
відповідає вимогам ст. 198 Податкового
кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу, що
посилання відповідача про надання
позивачем до перевірки первинних
документів відмінних від наданих до
попередньої перевірки, які були надані
відповідачу з виправленими деякими
недоліками суд до уваги не приймає,
оскільки за усталеною практикою
незначні недоліки у заповненні
первинних документів не позбавляють їх
правового значення.

Зазначена правова позиція
підтверджується ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
17.09.2014р. № К/800/35978/14.

Відповідно до п.2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документи це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операція у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Отже, від належності первинних
бухгалтерських та розрахункових
документів залежить як податковий
облік платника податків, так і
реальність вчинення господарської
діяльності такого платника взагалі.

Згідно ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 р. № 1936/11/13-11: "документи та інші
дані, що спростовують реальність
здійснення господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
тощо. При цьому сама собою наявність
або відсутність окремих документів, а
так само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце".

Аналізуючи викладене, суд вважає, що в
даному випадку дослідженню підлягає
реальність господарських операцій та
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах.

Суд погоджується з думкою податкового
органу щодо можливої сумнівності
реальності здійснених платником
податків операцій, проте відповідно
ст.62 Конституції України судове
рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях, а усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

А також суд звертає увагу, що на
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій позивачем до
суду були надані первинні документи,
які містять всю необхідну інформацію
щодо кількості, вартості отриманих
товарів, робіт та послуг.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 61
Конституції України щодо
індивідуального характеру юридичної
відповідальності особи. Діюче
законодавство України, так само як
Податковий кодекс України не
передбачає відповідальності у виді
донарахування податкових зобов'язань,
застосування штрафних санкцій або не
підтвердження права на податковий
кредит на господарюючого суб'єкта за
можливі неправомірні дії свого
контрагента; окрім того не передбачає
обов'язку або права одного платника
податку контролювати показники
податкової звітності з податку на
додану вартість іншого платника
податку, або на господарюючих суб'єктів
не покладається обов'язок та не
надається право контролювати
дотримання законодавства платником
податків, який виступає контрагентом у
господарській операції. Ведення
податкового обліку покладено на
кожного окремого платника податку.
Такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Чинне законодавство не містить норм
щодо солідарної відповідальності
платників податків.

Згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Висновки податкової не узгоджуються із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява N 3991/03) Європейський Суд
з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Таким чином, порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом, не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків.

Крім того, чинне законодавство не
покладає на підприємство обов'язок
збирання інформації про стан
господарської діяльності та порушення
підприємств-контрагентів. Навіть якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи недоведення Лівобережною
об'єднаною державною податковою
інспекцією м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області неможливість реального
здійснення ТОВ «Майстер-Буд» операцій
по ланцюгу з ТОВ «Ніколейд» за період
липень 2013 року, оскільки, викладені в
акті попередньої перевірки від 04.03.2014р.
№ 900/2203/30627944 та в акті перевірки від
16.07.2014р. №2498/04-64-22-03/30627944, висновки
ґрунтуються на припущеннях і не
містять достатніх фактичних даних на
підтвердження таких висновків, а також
враховуючи рішення Європейського суду
з прав людини щодо відповідальності
платників податків за дії
контрагентів, суд вважає твердження
податкової про заниження позивачем
податку на додану вартість у липні 2013
року на загальну суму 724215,00 грн.
безпідставними, у зв'язку з чим визнає
протиправним та скасовує податкове
повідомлення-рішення від 22.04.2014р.
№.

Керуючись ст. ст. 8, 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Майстер-Буд» до Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 22.04.2014р. №, яким
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Майстер-Буд»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
1086322,50 грн., в тому числі за основним
платежем - 724215,00 грн. та за штрафними
санкціями - 362107,50 грн.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено 07
листопада 2014 року

Суддя Р.З.
Голобутовський