Справа № 502/491/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/18609/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до
Кілійської районної державної
адміністрації Одеської області, третя
особа - Трудівська загальноосвітня
школа Кілійського району Одеської
області про визнання бездіяльності
незаконною, зобов'язання вчинити певні
дії, провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Кілійської
районної державної адміністрації
Одеської області на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року позивач - ОСОБА_5
звернулась до суду першої інстанції з
позовом, в якому просила визнати
протиправною бездіяльність Кілійської
районної державної адміністрації
Одеської області щодо відмови у
визнанні ОСОБА_6 піклувальником
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;
зобов'язати Кілійську районну державну
адміністрацію Одеської області
призначити ОСОБА_6 піклувальником
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Кілійського районного суду
Одеської області від 28 січня 2014 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що Азербайджанська
Республіка не вжила заходів щодо
передачі опіки над неповнолітньою
ОСОБА_5 українській стороні і, тому, у
відповідача не було законних підстав
підтвердити повноваження ОСОБА_6 як
опікуна.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року, апеляційну скаргу позивача
задоволено, постанову Кілійського
районного суду Одеської області від 28
січня 2014 року скасовано та ухвалено
нову про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції,
мотивував своє рішення тим, що
компетентна установа Азербайджанської
Республіки за своїм законодавством
призначила громадянку України ОСОБА_6
опікуном неповнолітньої ОСОБА_5, проте
не повідомила про це Кілійську РДА
безпосередньо. В свою чергу, Кілійська
РДА була повідомлена про встановлення
опіки адвокатом ОСОБА_4 Однак,
Кілійська РДА не скористалася правом
на вжиття будь-яких заходів по опіці
неповнолітньої ОСОБА_5, та не знайшла
необхідним підтримати заходи, вжиті
установою іншої Договірної Сторони,
мотивуючи свою бездіяльність виключно
формальними підставами - відсутністю
офіціального повідомлення від
установи іншої Договірної Сторони.

У поданій касаційній скарзі відповідач
заявив вимоги про скасування рішення
суду апеляційної інстанції, як такого,
що ухвалене із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, як скасованого помилково.

У доводах касаційної скарги, скаржник
зазначає, що відповідно до от. 243
Сімейного кодексу України, опіка,
піклування встановлюється над
дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими
батьківського піклування.
Неповнолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, не
має статусу дитини-сироти чи дитини
позбавленої батьківського піклування,
тому за законодавством України немає
підстав призначити відповідній дитині
піклувальника. Крім того, ОСОБА_5 є
громадянкою республіки Азербайджан. В
зв'язку з відсутністю вжитих заходів
Республікою Азербайджан щодо порядку
передачі опіки для прийняття її
українською стороною, законні підстави
для підтвердження повноваження ОСОБА_6
як опікуна неповнолітньої ОСОБА_5 у
Кілійської РДА відсутні.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

В свідоцтві про народження, виданому
повторно 23 квітня 2006 року Хатаїнським
районним відділом ЗАЦС міста Баку
республіки Азербайджан зазначено, що
ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку
про що в книзі реєстрації актів про
народження 17 червня 2000 року зроблено
запис за №130. Батько - ОСОБА_7, росіянин.
Мати - ОСОБА_8, азербайджанка.

Згідно з п. 2 резолютивної частини
витягу з замовлення «Про призначення
опікуна над неповнолітній ОСОБА_5.» від
19 листопада 2012 року № 314 голови
виконавчої влади Хатаїнського району
м. Баку Азербайджанської Республіки:
«Призначити ОСОБА_6 опікуном
неповнолітньої внучки ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5, яка зареєстрована та живе за
адресою: АДРЕСА_1». У вказаному витягу
зазначено, що батьки неповнолітньої
ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не заперечують
проти призначення заявника ОСОБА_6
опікуном над їх дитиною.

Листом від 01.02.2013 року № ДО/345 Кілійська
РДА повідомила адвоката
ОСОБА_4 про те, що в зв'язку з
відсутністю вжитих відповідно до
Конвенції про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах від 22
січня 1993 року заходів Азербайджанською
Республікою щодо порядку передачі
опіки та прийняття її Українською
стороною, враховуючи, що відсутні
документи щодо позбавлення батьків
дитини батьківських прав та документ
про призначення опікуна містить
помилки, немає підстав підтвердити
повноваження ОСОБА_6 як опікуна
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

22.07.2013 року адвокат ОСОБА_4 подав до
Кілійського районного суду Одеської
області виправлений витяг з указу № 314
голови органу виконавчої влади
Хатаїнського району від 19 листопада 2012
року «Про призначення опікуна ОСОБА_5,
що не досягла повнолітнього віку»
Відповідно до п. 2 резолютивної частини
вказаного витягу ОСОБА_6, що проживає та
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
призначено опікуном неповнолітньої
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом
з нею за вищезазначеною адресою.

Згідно з поясненнями неповнолітньої
ОСОБА_5, її матір мешкає в м Баку
республіки Азербайджан, з батьком вона
тривалий час стосунки не підтримує.
Близько 7 років тому вона з дозволу
матері переїхала жити до своєї бабусі -
ОСОБА_6 в с. Трудове
Кілійського району Одеської області.
Вона закінчила Трудівську
загальноосвітню школу та має намір
залишитися жити в Україні та набути
українське громадянство без чого вона
не може отримати документ про повну
середню освіту. Для цього необхідно
підтвердити повноваження її бабусі, як
опікуна.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються
Конвенцією про правову допомогу і
правові відносини у цивільних,
сімейних і кримінальних справах, яку
ратифіковано Законом України №240/94-ВР
від 10 листопада 1994 року (далі -
Конвенція).

Статтею 33 Конвенції передбачено, що
встановлення або скасування опіки і
піклування провадиться за
законодавством Договірної Сторони,
громадянином якої є особа, у відношенні
якого встановлюється або скасовується
опіка або піклування; правовідносини
між опікуном або піклувальником і
особою, що знаходиться під опікою або
піклуванням, регулюються
законодавством Договірної Сторони,
установа якої призначила опікуна або
піклувальника; обов'язок прийняти
опікунство або піклування
встановлюється законодавством
Договірної Сторони, громадянином якої
є особа, призначувана опікуном або
піклувальником; опікуном або
піклувальником особи, що є
громадянином однієї Договірної
Сторони, може бути призначений
громадянин іншої Договірної Сторони,
якщо він проживає на території Сторони,
де буде здійснюватися опіка або
піклування.

Порядок вживання заходів по опіці і
піклуванню передбачено ст. 35 Конвенції,
в якій зазначено, що у разі потреби
вживання заходів по опіці або
піклуванню в інтересах громадянина
однієї Договірної Сторони, постійне
місце проживання, місцеперебування або
майно якого знаходиться на території
іншої Договірної Сторони, установа
цієї Договірної Сторони невідкладно
повідомляє установу, компетентну у
відповідності зі статтею 34; у випадках,
що не допускають зволікань, установа
іншої Договірної Сторони може сама
прийняти необхідні тимчасові міри у
відповідності зі своїм законодавством.
При цьому вона зобов'язана невідкладно
повідомити про це установу,
компетентну у відповідності зі статтею
34; ці міри зберігають силу до прийняття
установою, зазначеною в статті 34,
іншого рішення.

Статтею 36 Конвенції передбачено
порядок передачі опіки або піклування.
Установа, компетентна у відповідності
зі статтею 34, може передати опіку або
піклування установі іншої Договірної
Сторони в тому випадку, якщо особа, що
знаходиться під опікою або
піклуванням, має на території цієї
Договірної Сторони місце проживання,
місцеперебування або майно. Передача
опіки або піклування набуває чинності
з моменту, коли запитувана установа
прийме на себе опіку або піклування і
повідомить про це запитуючу установу.
Установа, що відповідно до пункту 1 цієї
статті прийняла опіку або піклування,
здійснює їх відповідно до
законодавства своєї держави.

Як правильно встановлено судом
апеляційної інстанції, компетентна
установа Азербайджанської Республіки
за своїм законодавством призначила
громадянку України ОСОБА_6 опікуном
неповнолітньої ОСОБА_5, проте не
повідомила про це Кілійську РДА
безпосередньо.

В свою чергу, про встановлення опіки
над ОСОБА_5 Кілійська РДА була
повідомлена адвокатом ОСОБА_4, а тому, з
огляду на вищезазначені положення ст. 35
Конвенції, повинна була вжити певні
заходи.

Однак, відповідач не тільки не
скористався правом на вжиття будь-яких
заходів по опіці неповнолітньої
ОСОБА_5, а й не знайшов необхідним
підтримати заходи, вжиті установою
іншої Договірної Сторони, мотивуючи
свою бездіяльність виключно
формальними підставами - відсутністю
офіційного повідомлення від установи
іншої Договірної Сторони. При цьому,
доказів звернення до установи іншої
Договірної Сторони з метою
урегулювання формальностей
відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції приходить до
висновку, що наявні підстави для
призначення ОСОБА_6 піклувальником
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідно до Конвенції, а тому
бездіяльність відповідача є
протиправною.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваного судового рішення
вбачається, що при його ухвалені, суд
апеляційної інстанції не допустив
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Кілійської районної
державної адміністрації Одеської
області залишити без задоволення, а
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року у справі № 502/491/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска