Справа № 820/6310/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/281/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Міністерства доходів і зборів України
та Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2013

та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02.10.2013

у справі № 820/6310/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, Міністерства доходів і зборів
України

про скасування податкового
повідомлення-рішення, податкової
вимоги та рішення про результати
розгляду повторної скарги

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення № 000916172 від 17.12.2012
та скасування податкової вимоги № 20
від 28.01.2013 Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби, правонаступником
якої є Державна податкова інспекція у
Київському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області; скасування
рішення Державної податкової служби у
Харківській області № 777/Х/10.2-17 від
27.03.2013; скасування рішення Міністерства
доходів і зборів України №
652/Х/99-99/10-01-03-14 від 24.04.2013 про результати
розгляду повторної скарги.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 02.08.2013
відмовлено у відкритті провадження в
частині позовних вимог про скасування
рішення ДПС у Харківській області №
777/Х/10.2-17 від 27.03.2013 про результати
розгляду скарги; в іншій частині
позовних вимог - відкрито провадження в
адміністративній справі.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 02.10.2013, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21.11.2013, позов задоволено; скасовано
спірне податкове повідомлення-рішення,
податкову вимогу та рішення про
результати розгляду повторної скарги.

В касаційній скарзі Державна податкова
інспекція у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій, справу
направити на новий розгляд,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права

Міністерство доходів і зборів України
у своїй касаційній скарзі просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, прийняти нове
рішення про закриття провадження у
справі в частині позовних вимог про
скасування рішення Міністерства
доходів і зборів України №
652/Х/99-99/10-01-03-14 від 24.04.2013 про результати
розгляду повторної скарги, в решті
позовних вимог відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги підлягають частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної документальної виїзної
позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2 з
питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податку
на додану вартість за листопад -
грудень 2011 року по взаємовідносинам з
ТОВ «Стандарт», складено акт №
2856/17-207/НОМЕР_1 від 07.12.2012, в якому
зафіксовано порушення: ч. ч. 1, 5 ст. 203, ст.
215 п. 1 ст. 216, ст. 218 Цивільного кодексу
України та п. п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем завищено
податковий кредит за листопад - грудень
2011 року на 13 058,24 грн.

На підставі результатів проведеної
перевірки, 17.12.2012 відповідачем прийняте
податкове повідомлення-рішення № 000916172
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 16 322,80 грн., в т.ч.: 13
058,24 грн. основного платежу та 3 264,56 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

28.01.2013 Державною податковою інспекцією
у Київському районі м. Харкова було
сформовано та надіслано позивачу
податкову вимогу № 20, за якою станом на
день формування податкової вимоги сума
податкового боргу з податку на додану
вартість позивача становить 17 403,08 грн.,
у тому числі: за основним платежем - 12
898,58 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 3 264,56 грн., та сума пені - 1 239,94
грн.

За результатами адміністративного
оскарження, рішенням № 777/Х/10.2-17 від
27.03.2013 Державної податкової служби у
Харківській області, про результати
розгляду скарги, залишено без змін
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, а скаргу без
задоволення.

Позивачем було подано повторну скаргу
від 09.04.2013, за результатами розгляду
якої Міністерством доходів і зборів
України винесено рішення №
652/Х/99-99/10-01-03-14 від 24.04.2013, яким податкове
повідомлення-рішення № 000916172 від 17.12.2012
та рішення № 777/Х/10.2-17 від 27.03.2013
залишено без змін, а повторну скаргу
без задоволення.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу грошового зобов'язання з
податку на додану вартість слугував
висновок податкового органу про
безпідставне включення до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість суми у розмірі 13 058,24
грн. по взаємовідносинам з ТОВ
«Стандарт», оскільки останнє мало
господарські взаємовідносини з ТОВ
«Інтехліс», яке відсутнє за своїм
місцезнаходженням, що на думку
податкового органу свідчить про
нереальність господарських операцій.

Крім того, судами обох інстанцій
встановлено, що на підставі укладених
договорів постачання № б/н від 08.11.2011,
17.11.2011, 18.11.2011, 28.11.2011 та від 02.12.2011,
позивач у листопаді-грудні 2011 року мав
фінансово-господарські
взаємовідносини з ТОВ «Стандарт».

Реальність виконання умов зазначених
договорів судами попередніх інстанцій
встановлена з підтвердженням
первинними бухгалтерськими
документами, а саме: податковими
накладними, накладними,
рахунками-фактури, платіжними
дорученнями. Розрахунки з
постачальником здійснювалися у
безготівковій формі.

Оприбуткування товарно-матеріальних
цінностей, отриманих від ТОВ
«Стандарт» підтверджується витягом з
книги обліку придбання.

Придбана у ТОВ «Стандарт» продукція
використовувалась позивачем у власній
господарській діяльності, про що було
зазначено перевіряючими в акті
перевірки.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку фактичного здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Стандарт», що підтверджено
належним чином оформленими первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку є правомірним
формування позивачем податкового
кредиту у спірному періоді за
результатами господарських операцій з
вказаним контрагентом.

Щодо позовних вимог про скасування
податкової вимоги № 20 від 28.01.2013
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби, слід зазначити
наступне.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового
кодексу України у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. п. 56.1, 56.2 ст. 56 цього Кодексу
рішення, прийняті контролюючим
органом, можуть бути оскаржені в
адміністративному або судовому
порядку. У разі коли платник податків
вважає, що контролюючий орган
неправильно визначив суму грошового
зобов'язання або прийняв будь-яке інше
рішення, що суперечить законодавству
або виходить за межі повноважень
контролюючого органу, встановлених цим
Кодексом або іншими законами України,
він має право звернутися до
контролюючого органу вищого рівня із
скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга, подана із дотриманням строків,
визначених пунктом 56.3 цієї статті,
зупиняє виконання платником податків
грошових зобов'язань, визначених у
податковому повідомленні-рішенні
(рішенні), на строк від дня подання
такої скарги до контролюючого органу
до дня закінчення процедури
адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові
вимоги з податку, що оскаржується, не
надсилаються, а сума грошового
зобов'язання, що оскаржується,
вважається неузгодженою (п. 56.15 ст. 56 ПК
України).

Враховуючи те, що податкове
повідомлення-рішення, яке покладено в
основу податкової вимоги проходило
процедуру оскарження та грошове
зобов'язання по ньому не набуло статусу
узгодженого, тому підстав для
формування та надіслання спірної
податкової вимоги у податкового органу
не було.

Щодо позовних вимог про скасування
рішення Міністерства доходів і зборів
України № 652/Х/99-99/10-01-03-14 від 24.04.2013 про
результати розгляду повторної скарги,
суд касаційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

З наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає, чи
порушені його права рішеннями, діями
або бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте ці рішення, дії або
бездіяльність повинні бути такими, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Оскільки наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного суб'єктивного
права позивача, то у разі незгоди з
діями чи рішенням контролюючого
органу, вимога щодо скасування рішення
про розгляд повторної скарги платника
податків, не буде мати своїм правовим
наслідком захист прав позивача.

Адже таке рішення не створює для
позивача юридичних наслідків, позаяк
прийняте за результатами вирішення
податкового спору в порядку
адміністративного оскарження та не є
актом реалізації контролюючими
органами повноважень у сфері
управлінської діяльності.

Таким чином, суд касаційної інстанції
вважає помилковим висновок судів
попередніх інстанцій про задоволення
позовних вимог в частині скасування
рішення податкового органу про
результати розгляду повторної скарги
платника податків - позивача.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції приходить до
висновку про скасування судових рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
в частині скасування рішення
Міністерства доходів і зборів України
№ 652/Х/99-99/10-03-14 від 24.04.2013, з прийняттям
нового судового рішення в цій частині
про відмову в задоволенні позовних
вимог, в решті судові рішення -
підлягають залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 224, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області та
Міністерства доходів і зборів України
задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2013 та
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 02.10.2013
скасувати в частині позовних вимог про
скасування рішення Міністерства
доходів і зборів України № 652/Х/99-99/10-03-14
від 24.04.2013 про результати розгляду
повторної скарги з прийняттям нової
постанови в цій частині про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В іншій частині ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21.11.2013 та постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
02.10.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний