Справа № 2а-2664/12/0970
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 р.
м.Львів
Справа № 876/66/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Коваля Р.Й.

суддів:
Судової-Хомюк Н.М., Гуляка В.В.

з участю секретаря судового засідання:
Малетич М.М.

представника позивача:
Мануляка Ю.В.

представника відповідача:
Яремака Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року в адміністративній справі №
2а-2664/12/0970 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Електросвіт» до державної податкової
інспекції у м.Івано-Франківську
Івано-Франків-ської області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

У серпні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Електросвіт» (далі -
ТзОВ «Електросвіт») звернулося із
позовом до державної податкової
інспекції у м.Івано-Франківську
Івано-Франківської області (далі - ДПІ у
м.Івано-Франківську) про скасування
податкових повідомлень-рішень: від
16.08.2012 року за № , яким позивачу
збільшено суму грошових зобов'язань із
податку на прибуток в розмірі 639 882,00 грн
та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 1 грн; за № , яким
позивачу збільшено суму від'ємного
значення із податку на прибуток в
розмірі 481784,00 грн; за № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання із податку на додану
вартість в розмірі 193306,00 грн та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 1 грн.

Позивач вказував, що відповідачем
зроблено хибні висновки про
незаконність формування ним
податкового кредиту в результаті
господарських операцій з ТзОВ «Крафт
ЛВ», ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ
«Трансбуд-2», ПП «Децимус», ТзОВ «Маркон
Груп Ко», ПП «Фірма «Володар», оскільки
реальність господарських відносин з
даними контрагентами підтверджується
належними первинними документами.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
23.10.2012 року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкові
повідомлення-рішення за №№ ,
та від 16.08.2012 року.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що оскаржувана постанова
прийнята з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що в період з 26.06.2012
року по 24.07.2012 року відповідачем була
проведена документальна планова
перевірка позивача з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів, дотримання вимог валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2010
року по 31.03.2012 року, за результатами
якої складено акт № 5839/22-4/31789596 від
31.07.2012 року.

Актом перевірки зафіксовано порушення
позивачем вимог; п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.44.1
п.44.6 ст.44, п.п.138.1.1, 138.4, 138.6 ст.138, п.139.1.9,
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України),
внаслідок чого занижено податок на
прибуток в загальній сумі 639988,56 грн, у
тому числі за I квартал 2011 року в сумі
394271,00 грн, та зменшено валові витрати за
II квартал 2011 року в сумі 1549656,00 грн,
зменшено від'ємне значення об'єкта
оподаткування за 2011 рік в сумі 481784,00 грн
та донараховано податку на прибуток в
сумі 245610,56 грн; в порушення п.198.3 п.198.6
ст.198, п.201.4, п.201.5, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК
України включено до складу податкового
кредиту податок на додану вартість за
операціями, що проведені на підставі
здійснення безтоварних операцій та
первинних документів, що суперечать
законодавчим та нормативним актам, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету в загальній сумі 193306,00 грн, у
тому числі за лютий 2011 року в сумі 19818,00
грн, за березень 2011 року в сумі 173488,00
грн.

На підставі вищенаведеного акта
перевірки відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від
16.08.2012 року: № , яким позивачу
збільшено суму грошових зобов'язань по
податку на прибуток в розмірі 639882,00 грн
та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 1 грн; № , яким
позивачу збільшено суму від'ємного
значення по податку на прибуток в
розмірі 481784,00 грн; № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 193306,00 грн та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 1 грн.

Підставою для прийняття оскаржених
податкових повідомлень-рішень стали
висновки податкового органу про
нікчемність господарських договорів
про постачання електротехнічних
товарів та договорів субпідряду на
виконання електромонтажних робіт на
об'єктах замовника, укладених між
позивачем та ТзОВ «Крафт ЛВ», ТзОВ
«Промтехметал», ТзОВ «Трансбуд-2», ПП
«Децимус», ТзОВ «Маркон Груп Ко», ПП
«Фірма «Володар» у періоді, що
перевірявся.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками податкового органу з
наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що між ТзОВ
«Електросвіт» (покупець) та ТзОВ «Крафт
ЛВ» (продавець) укладено Договір
купівлі-продажу за № 0403-1 від 04.03.2011
року, згідно якого ТзОВ «Електросвіт»
придбано електротехнічних товарів на
суму 638022,50 грн (а.с.147 - 148).

Вказані електротехнічні товари видані
ТзОВ «Електросвіт» на підставі
видаткових накладних: № РН-000011 від
01.03.2011 року на суму 107729,48 грн; № РН-0000014
від 01.03.2011 року на суму 52249,10 грн; №
РН-0000012 від 01.03.2011 року на суму 7801,56 грн;
№ РН-0000015 від 01.03.2011 року на суму 2574,24
грн; № РН-0000016 від 01.03.2011 року на суму
52371,12 грн; № РН-0000002 від 11.03.2011 року на
суму 66973,02 грн; № РН-0000010 від 11.03.2011 року
на суму 66561,60 грн; № РН-0000009 від 11.03.2011
року на суму 7212,96 грн; № РН-0000013 від
11.03.2011 року на суму 49845,60 грн; № РН-0000008
від 11.03.2011 року на суму 615,58 грн; № РН-0000007
від 22.03.2011 року на суму 10048,44 грн; №
РН-0000005 від 22.03.2011 року на суму 80820,00 грн;
№ РН-0000006 від 22.03.2011 року на суму 19422,00
грн; № РН-0000003 від 30.03.2011 року на суму
83304,00 грн; № РН-0000004 від 30.03.2011 року на
суму 30493,80 грн.

Перевезення товару підтверджується
товарно-транспортними накладними: від
01.03.2011 року на суму 107729,48 грн; від 01.03.2011
року на суму 52249,10 грн; від 01.03.2011 року на
суму 7801,56 грн; від 01.03.2011 року на суму
2574,24 грн; від 01.03.2011 року на суму 52371,12
грн; від 11.03.2011 року на суму 66973,02 грн; від
11.03.2011 року на суму 66561,60 грн; від 11.03.2011
року на суму 7212,96 грн; від 11.03.2011 року на
суму 49845,60 грн; від 11.03.2011 року на суму
615,86 грн; від 22.03.2011 року на суму 10048,44 грн;
від 22.03.2011 року на суму 80820,00 грн; від
22.03.2011 року на суму 19422,00 грн; від 30.03.2011
року на суму 83304,00 грн; від 30.03.2011 року на
суму 30493,80 грн.

До складу податкового кредиту ТзОВ
«Електросвіт» віднесено суму ПДВ 106337,10
грн, згідно вказаних податкових.

Також судом встановлено, що згідно
домовленості з ТзОВ «Промтехметал»
було поставлено в січні - лютому 2011 року
ТзОВ «Електросвіт» товару на суму 184391,50
грн, на підставі видаткових накладних:
№ 13 від 10.01.2011 року на суму 41769,00 грн; № 14
від 18.01.2011 року на суму 15294,00 грн; № 15 від
26.01.2011 року на суму 37578,00 грн; № РН-00107 від
04.02.2011 року на суму 30969,84 грн; № РН-00108 від
04.02.2011 року на суму 941,58 грн; № РН-00109 від
24.02.2011 року на суму 57839,04 грн.

Перевезення товару підтверджується
товарно-транспортними накладними: від
10.01.2011 року на суму 41769,00 грн; від 18.01.2011
року на суму 15294,00 грн; від 26.01.2011 року на
суму 37578,00 грн; від 04.02.2011 року на суму
30969,84 грн; від 04.02.2011 року на суму 941,58 грн;
від 24.02.2011 року на суму 57839,04 грн.

До складу податкового кредиту ТзОВ
«Електросвіт» віднесено суму ПДВ 30731,91
грн, згідно отриманих податкових
накладних: від 10.01.2011 року на суму 41769,00
грн; від 18.01.2011 року на суму 15294,00 грн; від
26.01.2011 року на суму 37578,00 грн; від 04.02.2011
року на суму 30969,84 грн; від 04.02.2011 року на
суму 941,58 грн; від 24.02.2011 року на суму
57839,04 грн.

Також, судом встановлено, що 23.02.2011 року
між позивачем та ТзОВ «Трансбуд-2»
укладено договір субпідряду № 23-02/11.
Відповідно до якого ТзОВ «Електросвіт»
(Підрядник) доручив ТзОВ «Трансбуд-2»
(субпідрядник) виконати
електромонтажні роботи на об'єкті
замовника. Вказані роботи виконані
ТзОВ «Трансбуд-2», що підтверджується
документально, а саме: локальним
кошторисом з розрахунком договірної
ціни № 230211-0-1-1 від 23.02.2011 року на суму 1040
930,40 грн, в тому числі ПДВ - 173488,40 грн;
довідкою про вартість виконаних
підрядних робіт та витрат за березень
2011 року 3230211-0-1-1 на суму 1040930,40 грн, в тому
числі ПДВ - 173488,40 грн; актом приймання
виконаних будівельних робіт № 230211-0-1-1
за березень 2011 року на суму 1040930,40 грн, в
тому числі ПДВ - 173488,40 грн; податковою
накладною від 31.03.2011 року на суму 1040930,40
грн, в тому числі ПДВ - 173488,40 грн.

Також судом встановлено, що між
позивачем та ПП «Децимус» 02.02.2011 року
укладено договір поставки № 16. Згідно
даного договору позивачем придбано у
власність товар (продукцію) на суму
29157,60 грн. ПП «Децимус» (продавець)
здійснив поставку товару (продукцію)
позивачу (покупцю) згідно наведеного
договору, що підтверджується
видатковою накладною № РН-000016 від
25.02.2011 року на суму 29157,60 грн, в тому
числі ПДВ - 4859,60 грн, та податковою
накладною від 25.02.2011 року на суму 29157,60
грн, в тому числі ПДВ - 4859,60 грн.

01.04.2011 року між позивачем та ТзОВ
«Маркон Груп Ко» укладено договір
поставки № 0104-1. Предметом даного
договору є зобов'язання ТзОВ «Маркон
Груп Ко» (Постачальник) щодо здійснення
поставки ТзОВ «Електросвіт» (Замовник)
товару - продукції електротехнічного
призначення (далі - Товар).

ТзОВ «Маркон Груп Ко» (Постачальник)
здійснив поставку товару згідно
наведеного договору, що
підтверджується: видатковими
накладними № 010420 від 01.04.2011 року на суму
5722,00 грн, в тому числі ПДВ - 953,67 грн, №
010422 від 01.04.2011 року на суму 255786,00 грн, в
тому числі ПДВ - 42631,00 грн, № 010421 від
01.04.2011 року на суму 1306,92 грн, в тому числі
ПДВ - 217,82 грн, № 190408 від 19.04.2011 року на
суму 56059,20 грн, в тому числі ПДВ - 9343,20
грн, № 190407 від 19.04.2011 року на суму 403968,00
грн, в тому числі ПДВ - 67328,00 грн.

Перевезення товару підтверджується
товарно-транспортними накладними від
01.04.2011 року на суму 255786,00 грн, в тому
числі ПДВ - 42631,00 грн, від 01.04.2011 року на
суму 1306,92 грн, в тому числі ПДВ - 217,82 грн,
від 19.04.2011 року на суму 56059,20 грн, в тому
числі ПДВ - 9343,20 грн, від 19.04.2011 року на
суму 403968,00 грн, в тому числі ПДВ - 67328,00
грн.

На підставі видаткових накладних ТзОВ
«Маркон Груп Ко» було видано позивачу
податкові накладні № 20 від 01.04.2011 року
на суму 5722,00 грн, в тому числі ПДВ - 953,67
грн, № 22 від 01.04.2011 року на суму 255786,00
грн, в тому числі ПДВ - 42631,00 грн, №1 від
01.04.2011 року на суму 1306,92 грн, в тому числі
ПДВ - 217,82 грн, № 110 від 19.04.2011 року на суму
56059,20 грн, в тому числі ПДВ - 9343,20 грн, № 109
від 19.04.2011 року на суму 403968,00 грн, в тому
числі ПДВ - 67328,00 грн.

Також судом встановлено, що між
позивачем та ПП «Фірма «Володар» 23.03.2011
року укладено договір субпідряду №
230311. Згідно даного договору ТзОВ
«Електросвіт» (підрядник) доручив ПП
«Фірма «Володар» (субпідрядник)
виконати електромонтажні роботи на
об'єкті замовника. Факт виконання
вказаних робіт підтверджується
локальним кошторисом з розрахунком
договірної ціни № 03-23-1 від 23.03.2011 року
на суму 906891,60 грн, в тому числі ПДВ -
151148,60 грн, довідкою про вартість
виконаних підрядних робіт та витрат за
квітень 2011 року № 03-23-1 на суму 906891,60 грн,
в тому числі ПДВ - 151148,60 грн, актом
приймання виконаних будівельних робіт
№ 03-23-1 за квітень 2011 року на суму 906891,60
грн, в тому числі ПДВ - 151148,60 грн,
податковою накладною від 22.04.2011 року на
суму 906891,60 грн, в тому числі ПДВ - 151148,60
грн.

Усі вищенаведені первинні документи
були досліджені судом в судовому
засіданні та є в матеріалах
адміністративної справи (т.1 а. с.147 - 247,
т.2 а.с.10 - 108).

Фактичне отримання позивачем
товарів/послуг від зазначених
контрагентів за укладеними договорами
підтверджується наявними при
проведені перевірки та описаними в
акті перевірки актами виконаних робіт,
видатковими накладними, податковими
накладними, платіжними дорученнями,
товарно-транспортними накладними.

Усі первинні документи, були надані
позивачем податковому органу під час
здійснення перевірки, що відображено в
акті перевірки.

Відповідно до п.2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» № 996-XIV
від 16.07.1999 року (далі - Закон № 996-XIV)
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно із п.1 статті 9 Закону № 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Поняття господарської операції
визначено в ст.1 Закону № 996-XIV, згідно
якого це - дія або подія, яка викликає
зміни у структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, а первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 9 цього ж
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо-безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Позивачем надано всі відповідні
розрахункові, платіжні та інші
документи, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку та які
вказують на товарність господарських
операцій, їх відповідність основній
меті господарської діяльності
позивача.

Згідно із п.138.1 ст.138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються зокрема з
витрат операційної діяльності. Витрати
операційної діяльності включають в
себе також собівартість реалізованих
товарів.

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, зокрема прямих матеріальних
витрат. До складу прямих матеріальних
витрат включається вартість сировини
та основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат (пп.138.8.1 п.138.1
ст.138 ПК України).

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, установлених розділом ІІ
цього Кодексу.

До складу витрат згідно із п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139 ПК України не включаються витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно із п.138.4 ст.138 ПК України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

А відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.1 ст.198 ПК України).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК
України).

Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п.198.4. ст.198 ПК України).

Якщо у подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами.
(п.198.5 ст.198 ПК України).

Датою використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу ІІІ цього
Кодексу.

Згідно із п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна, згідно із п.201.6.
ст.206 ПК України, є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.201.7 та п.201.10 ст.201 ПК
України податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Судом встановлено та актом перевірки
відповідача підтверджено, що дані
податкові накладні не мали недоліків, а
тому у позивача були всі підстави для
формування податкового кредиту на
підставі податкових накладних виданих
його контрагентами.

Стосовно твердження апелянта про те, що
діяльність контрагентів позивача
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з отриманням податкової
вигоди і відповідно це призводить до
висновку про те, що взаємовідносини
позивача та контрагентів не спричинили
реального настання правових наслідків,
суд зазначає наступне.

Апелянт, як на підставу законності
прийнятих податкових
повідомлень-рішень покликається на
матеріали перевірок ТзОВ «Крафт ЛВ»,
ТзОВ «Промтехметал», ТзОВ «Трансбуд-2»,
ПП «Децимус», ТзОВ «Маркон Груп Ко», ПП
«Фірма «Володар», якими встановлено, що
кожен із цих контрагентів здійснював
діяльність, спрямовану на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди третіх осіб, і
відсутні об'єкти оподаткування по
операціях з придбання товарів (послуг)
у підприємств-постачальників та по
операціях з продажу цих товарів
(послуг) підприємствам-покупцям, а тому
договори укладені позивачем з цими
суб'єктами господарювання є
нікчемними.

Проте такі твердження податкового
органу суд не бере до уваги з огляду на
таке.

У постановах Верховного Суду України
від 9 вересня 2008 року в справі № 21-500во08,
від 1 червня 2010 року в справі № 21-573во10
Судова палата в адміністративних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

У п.38 рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Інтерсплав проти
України» від 09.01.2007 р. Суд вказав на те,
що якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку. Отже платника податку не може
бути позбавлено відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування.

Щодо нікчемності укладених між
позивачем та контрагентами
цивільно-правових договорів та
висновків податкового органу про те, що
контрагенти не мають основних фондів
та виробничих потужностей, трудових
ресурсів, транспортних засобів для
здійснення господарської діяльності,
слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Суд звертає увагу відповідача, що
відповідно до абзацу 1 частини 2 статті
215 ЦК України недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно статті 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Актом перевірки, зазначені факти
встановлено не було.

З урахуванням вищезазначеного, судова
колегія приходить до переконання, що
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
м.Івано-Франківську від 16.08.2012 року за
№№ , та є
протиправним та підлягають скасуванню.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.71
КАС України, покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач
не довів суду належними і допустимими
доказами законність прийнятих
податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням викладеного судова
колегія приходить до переконання, що
доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими і
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 23
жовтня 2012 року в адміністративній
справі № 2а-2664/12/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
Р.Й. Коваль

Судді:
Н.М. Судова-Хомюк

В.В. Гуляк

Ухвала в повному обсязі складена 10
листопада 2014 року.