Справа № 826/10877/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України в порядку письмового
провадження адміністративну справу:
за позовом (позивачів 1 та 2)ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та в
інтересах своєї малолітньої доньки
ОСОБА_3позивача-3ОСОБА_4та
позивача-4ОСОБА_5до відповідача
Оболонського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м.
Києвітретя особаКооперативно-дачне
«Чорнобилець»прозобов'язання вчинити
певні дії щодо реєстрації місця
проживання в дачному будинку
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діють в
своїх інтересах та в інтересах своєї
малолітньої доньки ОСОБА_3, а також:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися в Окружний
адміністративний суд м. Києва з позовом
до відповідача Оболонського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві, третя особа -
Кооперативно-дачне товариство
«Чорнобилець», про зобов'язання
вчинити певні дії щодо реєстрації
місця проживання в дачному будинку.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29.07.2014 р. суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
провадження в адміністративній справі
судового розгляду.
В судовому засіданні 16.09.2014 р. позивач-1
ОСОБА_1, заявлені у позовній заяві
позовні вимоги, підтримала повністю та
просила суд:
- зобов'язати Оболонський районний
відділ Головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві
здійснити за адресою: АДРЕСА_1,
реєстрацію місця проживання: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_5,
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач-1 наголосила на тому, що
відповідачем Оболонським районним
відділом Головного управління
державної міграційної служби України в
м. Києві було протиправно (листом №
6/вх.П-89 від 11 червня 2014 року) відмовлено
ОСОБА_1 у реєстрації нового постійного
місця проживання членів її сім'ї за
адресою: АДРЕСА_1 (дачний будинок),
мотивуючи свою відмову тим, що
зареєструвати їх місце проживання у
відповідності до чинного
законодавства, можливо лише виключно
за адресою місцезнаходження або
квартири, або житлового будинку,
оскільки, на переконання позивача-1,
чинним законодавством України не
передбачено обов'язку щодо реєстрації
місця проживання виключно у житловому
будинку, та не заборонено таку
реєстрацію місця проживання у дачному
будинку, в якому наразі і проживають
Натомість позивач-2, позивач-3 та
позивач-4 в судове засідання 16.09.2014 року
не прибули, та не скерували своїх
представників, хоча останні належним
чином були повідомлені про дату, час та
місце судового засідання, докази чого
містяться в матеріалах справи.
Відповідачем, у свою чергу, 27.08.2014 р. до
канцелярії суду було надано письмове
нормативно-правове обґрунтування його
позиції (заперечення) по даній справі, в
якому Оболонський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
зазначає про відсутність порушень з
його боку щодо відмови позивачам у
реєстрації їхнього місця проживання в
дачному будинку, оскільки чинним
законодавством України на момент
звернення позивачів із вказаним
питанням, була передбачена реєстрація
місця проживання саме у житловому
будинку, проте не в садовому чи дачному
будинку, як у випадку позивачів.
Однак в судове засідання 16.09.2014 року
відповідач також не прибув, та не
скерував свого представника, хоча
останній належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, докази чого
містяться в матеріалах справи.
З даного приводу, відповідач у своєму
письмовому поясненні від 27.08.2014 р.
просив суд слухати вказану справу за
відсутності представника Оболонського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття всіх сторін по справі (в
даному випадку: позивачів 2, 3, 4 та
відповідача) в судове засідання 16.09.2014
р., що були повідомлені належним чином,
суд ухвалив продовжити розгляд даної
порядку письмового провадження, без
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, проти чого не
заперечила позивач-1.
Про перехід до розгляду вказаної
порядку письмового провадження,
позивачів 2, 3, 4 та відповідача по справі
було повідомлено належним чином
(листом від 16.09.2014 р.), докази чого наявні
в матеріалах справи.
Станом на 03.11.2014 р. інших документів від
канцелярії суду не надходило.
Отже, розглянувши надані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення позивача-1, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, а також
вивчивши норми чинного законодавства з
приводу даного спору, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
Як зазначають позивачі у своїй
позовній заяві, та наведене
підтверджується наявними матеріалами
справи, ОСОБА_1 є членом
Кооперативно-дачного товариства
«Чорнобилець» (надалі КДТ
«Чорнобилець»), розташованого у м.
Києві, урочище «Оболонь», по вул.
Богатирській, 30-А, згідно довідки КДТ
«Чорнобилець» № 126 від 03 жовтня 2013 року
за підписом Голови правління
На підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 05 квітня 2003 року
№ 1103 серії ВАЕ № 970749 ОСОБА_1 на
території вказаного дачного
товариства було придбано земельну
ділянку АДРЕСА_1, урочище «Оболонь» (КДТ
«Чорнобилець») у Оболонському районі м.
Києва, із цільовим призначенням під
дачне будівництво, що підтверджується
Державним актом на право власності на
земельну ділянку серії КВ № 145055 від 14
липня 2003 року, зареєстрованим Головним
управлінням земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
На придбаній земельній ділянці ОСОБА_1
було збудовано дачний будинок, який
було введено в експлуатацію та на який
позивачем-1 було оформлено право
приватної власності, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності від 11 квітня 2011 року, серії
САЕ № 335498, який було видано Виконавчим
органом Київської міської ради -
Головним управлінням житлового
забезпечення на підставі Наказу №
411-С/СТ від 04 квітня 2011 року, та згідно
якого посвідчено, що зазначений дачний
будинок АДРЕСА_1 площею 487,30 кв.м. (надалі
дачний будинок) дійсно належить
позивачу-1 ОСОБА_1 на праві приватної
08 червня 2011 року в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна на підставі Свідоцтва
про право власності від 11 квітня 2011
року за позивачем-1 ОСОБА_1 було
зареєстровано право власності на
вказаний дачний будинок, про що
реєстрову книгу за № 50-204, що
підтверджується Витягом про державну
реєстрацію прав № 30233930 від 08 червня 2011
Як вбачається із Технічного паспорту
на дачний будинок (копія якого наявна в
матеріалах справи), вказаний будинок
має загальну площу - 487,30 кв.м, в тому
числі житлову площу 174,9 кв.м, та
складається із підвалу, двох поверхів
та мансардного поверху, на яких,
зокрема, розташовані 8 житлових кімнат,
дві кухні та декілька санвузлів.
Враховуючи те, що на належній позивачу-1
земельній ділянці, останньою було
збудовано та введено в експлуатацію
дачний будинок АДРЕСА_1, який
облаштований усіма необхідними
зручностями, та який будувався з метою
постійного проживання в ньому, ОСОБА_1
разом із її сім'єю, а саме: її чоловіком
(позивачем-2) ОСОБА_2, малолітньою
донькою ОСОБА_3, повнолітнім сином
ОСОБА_4 (позивачем-3) та матір'ю ОСОБА_5
(позивачем-4), змінили попереднє місце
проживання, та звернулися до
відповідача щодо їхньої реєстрації за
місцем постійного проживання в
зазначеному дачному будинку.
З даного приводу, як зазначають
позивачі у позовній заяві, на виконання
вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», вони
звернулися до відповідача
Оболонського районного відділу
Головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві
із письмовою заявою про реєстрацію
нового постійного місця проживання
членів сім'ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1
Однак, своїм листом № 6/вх.П-89 від 11
червня 2014 року, відповідач відмовив
позивачам у реєстрації нового
постійного місця проживання в дачному
будинку, мотивуючи свою відмову тим, що
зареєструвати місце проживання
позивачів, у відповідності до чинного
законодавства України, можливо лише
виключно за адресою місцезнаходження
або квартири, або житлового будинку,
проте не в садовому чи дачному будинку,
як у випадку позивачів.
Вважаючи зазначене рішення
відповідача про відмову позивачам у
реєстрації постійного місця
проживання в дачному будинку,
визначеного в листі № 6/вх.П-89 від 11
червня 2014 року, - протиправним, позивачі
звернулися за захистом своїх
порушених, на їх думку, прав та
інтересів в судовому порядку до
Окружного адміністративного суду м.
Києва, відповідно до чого просили суд:
зобов'язати Оболонський районний
відділ Головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві
здійснити за адресою: АДРЕСА_1,
реєстрацію місця проживання: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_5,
Проаналізувавши наявні матеріали
справи, дослідивши всі необхідні
докази у справі, та заслухавши
пояснення позивача-1, а також вивчивши
норми чинного законодавства з приводу
даного спору, суд прийшов до висновку
про те, що позовні вимоги позивачів не
підлягають задоволенню, зважаючи
зокрема на наступне.
В Україні останнім часом набула
поширення ситуація, коли значна
частина громадян постійно проживає у
власних садових чи дачних будинках, які
знаходяться поблизу населених пунктів,
у так званих «приміських зонах», або
безпосередньо у населених пунктах
(після включення відповідних територій
до меж населених пунктів).
Громадяни власними силами здійснюють
реконструкцію садових чи дачних
будинків, підводять необхідні
інженерні мережі і, фактично,
проживають у будинках, які за своїми
зовнішніми конструкціями та рівнем
інженерного обладнання відповідають
вимогам, встановленим для житлових
Так, у даному випадку, як
підтверджується наявними матеріалами
справи, та не було спростовано
відповідачем, позивачі: ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та в
інтересах своєї малолітньої доньки
ОСОБА_3, а також: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2011
року постійно проживають в дачному
будинку за адресою: АДРЕСА_1, та вказане
нерухоме майно належить позивачу-1
ОСОБА_1 на праві приватної власності
(Свідоцтво про право власності від 11
Однак, чинне законодавство не дозволяє
зареєструвати громадянина у садовому
чи дачному будинку, оскільки такі
будинки не призначені для постійного
Зокрема, як було наголошено
відповідачем в листі № 6/вх.П-89 від 11
червня 2014 року, позивачам відмовлено в
реєстрації місця проживання в дачному
будинку за адресою: АДРЕСА_1, так як
дачний будинок не входить до житлового
фонду Оболонського району м. Києва, та
згідно ст. 6 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11.12.2003 року зі
змінами від 05.07.2012 року та згідно ст. 4 ЖК
України, передбачена реєстрація місця
проживання саме у житловому будинку,
проте не в садовому чи дачному будинку,
як у випадку позивачів.
Разом з тим, така реєстрація в першу
чергу необхідна тим громадянам, які
постійно проживають в таких будинках і
не мають іншого місця постійного
проживання, оскільки від реєстрації
місця проживання безпосередньо
залежить можливість реалізації прав та
свобод громадян, зокрема, участь у
виборах, отримання соціальних пільг та
пенсій, працевлаштування, одержання
медичної допомоги, освіти, послуг
поштового зв'язку тощо.
Зважаючи на значний резонанс вказаного
питання, останнє одержало законодавче
вирішення 2 вересня 2014 року із
ухваленням Верховною Радою України
Закону України № 1673-VII «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо переведення садових і
дачних будинків у жилі будинки та
реєстрації у них місця проживання».
Зазначений Закон України набрав
чинності 27 вересня 2014 року.
Так, вказаним Законом були внесені
зміни до Житлового та Цивільного
кодексів України, а також Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 р.
Зазначеним законом визначено порядок
переведення у жилі садових та дачних
будинків та уточнено зміст поняття
«місце проживання фізичної особи».
Якщо раніше житлом фізичної особи
визнавалися житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них, то із прийняттям зазначеного
Закону - це житловий будинок, квартира,
інше жиле приміщення, призначені та
придатні не тільки для постійного, але
і для тимчасового проживання в них (ч. 1
ст. 379 Цивільного кодексу України).
Також вказаним Законом розширено
поняття місця проживання фізичної
особи, яким є житло, в якому вона
проживає постійно або тимчасово.
Ключовим аспектом вказаного Закону є
те, що Житловий кодекс УРСР доповнено
статтею 8-1, відповідно до якої
громадяни відповідно до закону мають
право на переведення дачних і садових
будинків, що відповідають державним
будівельним нормам, у жилі будинки в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. Рішення про
переведення дачних і садових будинків
у жилі будинки приймається
відповідними органами місцевого
самоврядування. Також уточнено
призначення жилих будинків і жилих
приміщень не тільки для постійного але
і для тимчасового проживання громадян
Таким чином, на час отримання
позивачами від Оболонського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві листа № 6/вх.П-89 від 11 червня 2014
року, яким було відмовлено ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в реєстрації
їх місця проживання в дачному будинку
за адресою: АДРЕСА_1, - законодавством
України не було передбачено
відповідного права (порядку)
реєстрації громадянина у садовому чи
дачному будинку, оскільки такі будинки
не призначені для постійного
проживання (а отже законні права та
інтереси позивачів не були порушенні
рішенням відповідача), проте як із
прийняттям Закону України від 02.09.2014 р.
№ 1673-VII «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
переведення садових і дачних будинків
у жилі будинки та реєстрації у них
місця проживання», - позивачі отримали
право на реєстрацію їхнього місця
проживання у дачному будинку за
наслідками переведення такого дачного
будинку у жилий будинок, в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Зважаючи на викладене вище,
відповідачем жодним чином не було
порушено конституційного права
позивачів на вільний вибір місця
проживання, проте як реєстрація
позивачів за місцем їхнього проживання
в дачному будинку на даний час може
бути реалізована у відповідності до
вимог Закону України від 02.09.2014 р. №
1673-VII «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
переведення садових і дачних будинків
у жилі будинки та реєстрації у них
місця проживання».

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на викладене вище, на час
розгляду судом даної адміністративної
справи по суті, позивачі не здійснили
переведення свого дачного будинку у
житловий (жилий) будинок у
відповідності до вимог Закону України
від 02.09.2014 р. № 1673-VII «Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо переведення садових і дачних
будинків у жилі будинки та реєстрації у
них місця проживання», з огляду на що, в
суду відсутні підстави для задоволення
позову.

В даному випадку, позивачі не довели
суду обґрунтованості заявлених ними
позовних вимог, що спростовуються
наявними матеріалам справи та нормами
відповідного законодавства з приводу
даного спору, зважаючи на що, суд дійшов
до висновку про наявність підстав для
відмови в адміністративному позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові
відмовити.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 03.11.2014 р.