Справа № 2а-1970/1648/12
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року

Справа № 95980/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в місті Тернополі на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.04.2012 року
в справі за позовом суб'єкта фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі про скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі про скасування рішень.

Позивач просив визнати недійсними та
скасувати рішення відповідача про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання звітності до
органів Пенсійного фонду України № 262,
№ 263 та № 264 від 11.04.2012 року.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.04.2012 року
позов задоволено.

Рішення управління Пенсійного фонду
України в місті Тернополі «Про
застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності до органів Пенсійного фонду
України» № 262 від 11.04.2012 року, № 263 від
11.04.2012 року та № 264 від 11.04.2012 року
визнано протиправними та скасовано.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило управління Пенсійного фонду
України, в м. Тернополі, подавши на неї
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та є такою, що суперечить обставинам
справи.

В обґрунтування апеляційних вимог
вказує, що позивачем не було вчасно
подано управлінню Пенсійного фонду в м.
Тернополі документів первинної
звітності до системи
персоніфікованого обліку за 2004, 2005 та
2006 роки, тому рішення про застосування
фінансових санкцій № 262, № 263 та № 264 від
11.04.2012 року прийняті правомірно.

Апелянт просить скасувати постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.04.2012 року
та прийняти нове рішення про відмову
позивачу в задоволенні позову.

Особи, які беруть участь в справі, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, проте в
судове засідання не прибули, що є
підставою для її розгляду в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на
обліку в органах Пенсійного фонду
України та є платником внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а з 1.01.2011 року - єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

11.04.2012 року позивачем було подано
документи первинної звітності до
системи персоніфікованого обліку
відомостей про застрахованих осіб до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі за 2004 -2006 роки.

Згідно актів № 262, №263 та №264 від 11.04.2012
року, складеними уповноваженою особою
відповідача, було встановлено факт
несвоєчасності подання документів
первинної звітності до системи
персоніфікованого обліку відомостей
про застрахованих осіб до управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
за 2004-2006 рр.

На підставі вищевказаних актів
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Тернополі було прийнято рішення про
застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності до органів Пенсійного фонду
України №262 на суму 173,81 грн., №263 на
суму 246,77 грн. та №264 на суму 296,06 грн.
від 11.04.2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішення відповідача від 11.04.2012 року про
застосування фінансових санкцій є
протиправними, оскільки фінансові
санкції були застосовані на підставі
ч.9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка на момент прийняття
оскаржуваних рішень втратила чинність.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» в
редакції, що діяла до 1.01.2011 року,
виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників такі
фінансові санкції:

за неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Частина 9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратила чинність з 1.01.2011
року відповідно до Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає безпідставними посилання
апелянта на п. 7 розділу 7 розділу VIII
«Прикінцеві і перехідні положення»
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
оскільки повноваження щодо
застосування фінансових санкцій
зберігається за органами Пенсійного
фонду України лише в частині контролю
за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків
за умови існування заборгованості зі
сплати внесків або нарахованих сум
штрафних санкцій у період до 1.01.2011 року.

Оскільки у позивача не було
заборгованості зі сплати страхових
внесків до органів Пенсійного фонду
України чи заборгованості зі сплати
нарахованих сум штрафних санкцій до
1.01.2011 року, тому застосування до нього
фінансових санкцій відповідно до п. 5 ч.
9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції, яка діяла до
1.01.2011 року) є неправомірним.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що оскаржувані рішення про
застосування фінансових санкцій № 262,
№ 263 та № 264 від 11.04.2012 року, прийняті
відносно позивача на підставі ч. 9 ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка втратила чинність з
1.01.2011 року, є протиправними та
підлягають скасуванню.

Постанова суду першої інстанції
прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
з повним та всебічним з'ясуванням усіх
обставин справи, тому підстав для її
скасування колегія суддів не
знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
тому відсутні підстави для її
задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 25.04.2012 року
в справі № 2а-1970/1648/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М.Старунський