Справа № 2а-383/11/0470
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/58399/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Міського фінансового
управління Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області, треті
особи - Виконавчий комітет
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області,
Вільногірська міська рада
Дніпропетровської області про
стягнення заробітної плати,
зобов'язання внести запис у трудову
книжку та стягнення компенсації за
моральну шкоду, касаційне провадження
в якій відкрито за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на постанову Вільногірського
міського суду Дніпропетровської
області від 08 січня 2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 02 жовтня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Міського фінансового
управління Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області, треті
особи - Виконавчий комітет
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області,
Вільногірська міська рада
Дніпропетровської області, у якому
просила стягнути з відповідача суму
недотриманої заробітної плати
(доплати) в зв'язку з виконанням
обов'язків тимчасово відсутніх
працівників відповідача в розмірі 4272
грн., а також 1832, 78 грн., пов'язаних з
витратами на лікування, та компенсацію
за завдану незаконними діями
відповідача моральну шкоду в розмірі
10000 грн. та зобов'язати відповідача
внести в трудову книжку про прийняття
нею 11 січня 2002 року Присяги посадової
особи місцевого самоврядування та
долучити до особової справи підписаний
текст Присяги встановленого Законом
зразка від зазначеної вище дати - 11
січня 2002 року.

Постановою Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 08
січня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2013 року, позов задоволено
частково. Зобов'язано міське фінансове
управління Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області внести
до трудової книжки ОСОБА_3 запис про
прийняття нею 11 січня 2002 року Присяги
посадової особи місцевого
самоврядування та долучити до особової
справи ОСОБА_3 підписаний нею текст
Присяги посадової особи місцевого
самоврядування. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернулася з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 працювала в
установі відповідача з 27 січня 1995 року,
а на посаді заступника начальника
відділу аналізу та планування доходів
бюджету та нових форм господарювання
міського фінансового управління
Вільногірської міської ради - з 03.06.1996р.,
згідно наказу №5-л від 29.05.1996р. З
установи відповідача вона звільнилася
28.03.2011р. на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України
- за угодою сторін.

Згідно із п.1.1. Положення про міське
фінансове управління Вільногірської
міської ради Дніпропетровської
області, яке затверджено рішенням
Вільногірської міської ради від
23.12.2010р. за №66-04УІ, управління є
структурним підрозділом виконкому
Вільногірської міської ради,
підконтрольне та підзвітне міській
раді, підпорядковане виконкому міської
ради, міському голові та його
заступнику, головному фінуправлінню
Дніпропетровської ОДА.

Згідно із п.4.4. Положення управління
утримується за рахунок коштів міського
бюджету, згідно із п. 4.7. управління є
юридичною особою, має самостійний
баланс, реєстраційні рахунки в
управліннях Держказначейства та
гербову печатку.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, в період з травня 2008 року по
08.11.2010 року позивач виконувала
обов'язки тимчасово відсутніх
робітників управління: начальника
управління -80 календарних днів, з яких 59
повних робочих днів; головного
економіста відділу аналізу і
планування доходів бюджету та нових
форм господарювання фінуправління - 43
календарні дні, з яких 30 повних робочих
днів.

Оскільки під час звільнення відповідач
не нарахував та не виплатив позивачу
доплату за виконання обов'язків
тимчасово відсутніх працівників
установи відповідача за весь період
часу., позивач просить стягнути з
відповідача доплату у сумі 4272 грн. 80
коп.

Закон України «Про службу в органах
місцевого самоврядування» від 07.06.2001р.
(з подальшими змінами та доповненнями)
передбачає, що на посадових осіб
місцевого самоврядування поширюється
дія законодавства України про працю з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону «Про оплату
праці», умови розміру оплати праці
працівників установ та організацій, що
фінансуються з бюджету, визначаються
Кабінетом Міністрів України, крім
випадку, передбаченого частиною першою
статті 10 цього Закону.

Порядок роботи за сумісництвом та
умови оплати праці установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери визначено постановою Кабінету
Міністрів України «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» N 268 від 09.03.2006р.

Згідно п.п. «г», п.2 вказаної постанови:
спеціалістам і службовцям (крім
заступників керівників органів
виконавчої влади, прокуратури, судів та
інших органів, керівників структурних
підрозділів та їх заступників)
передбачено доплату: за виконання
обов'язків тимчасово відсутніх
працівників таких самих категорій
персоналу (у разі відсутності
внаслідок тимчасової
непрацездатності, перебування у
відпустці без збереження заробітної
плати, у відпустці у зв'язку з
вагітністю і пологами, у частково
оплачуваній відпустці для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку чи у відпустці без збереження
заробітної плати тривалістю,
визначеною у медичному висновку, але не
більше ніж до досягнення дитиною
шестирічного віку) - до 50 відсотків
посадового окладу за основною роботою
з використанням для цього до 50
відсотків посадового окладу
відсутнього працівника; за виконання
обов'язків тимчасово відсутнього
керівника або заступника керівника
структурного підрозділу - у розмірі
різниці між фактичним посадовим
окладом тимчасово відсутнього
керівника або заступника керівника
структурного підрозділу (без
урахування надбавок та доплати) і
посадовим окладом працівника, який
виконує обов'язки тимчасово
відсутнього керівника або заступника
керівника структурного підрозділу, у
разі, коли працівник, що виконує
обов'язки тимчасово відсутнього
керівника структурного підрозділу, не
є його заступником.

Виходячи з викладеного, суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
відмовили позивачу у задоволенні вимог
про стягнення заборгованості по
заробітній платі.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком судів попередніх
інстанцій, що оскільки вимоги позивача
щодо стягнення заборгованості з оплати
праці є необґрунтованими, вимоги про
стягнення сум на відшкодування
моральної шкоди та витрат на лікування,
також задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 08 січня
2013 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: