Справа № 813/1229/14
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 р.
Справа № 8367/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 04.08.2014р. у
справі №813/1229/14 за позовом ОСОБА_1 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування припису,-

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області (надалі - Інспекція
ДАБК у Львівській області), в якому
просить визнати протиправним та
скасувати припис №110ш від 22.11.2013 року
про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 04.08.2014р.
позов задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано припис №110ш
від 22.11.2013 року про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
виданий Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області ОСОБА_1

Приймаючи оскаржувану постанову, суд
першої інстанції дійшов до висновку
про те, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством заходи
щодо реагування.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, її в апеляційному порядку
оскаржив відповідач - Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області, яка
покликаючись на неповне з»ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до безпідставного
задоволення позовних вимог, просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Як на доводи апеляційної скарги
посилається на те, що предметом спору у
даній справі не є знесення самочинно
здійсненного об»єкту будівництва.
Знесення самочинного будівництва
можливе тільки за рішенням суду, а отже
припис не є тим документом на основі
якого органом державної виконавчої
служби може бути вчинено будь-які дії
відповідно до Закону України про «Про
виконавче провадження».

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про час і місце судового
розгляду справи, про причини неявки суд
не повідомили. Таким чином, відповідно
до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено те,
що позивач є співвласником квартири
АДРЕСА_1. Згідно з довідкою з місця
проживання про склад сім'ї і прописки
№1614, виданої ЛКП "Варшавське-407" 15.08.2013
року, у квартирі №2 зареєстровані і
проживають окрім позивача ще 3 особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Розпорядженням Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради "Про визначення і
обстеження санітарно-технічного стану
АДРЕСА_1" від 15.09.1995 року №1275 визнано
аварійним будинок №11б, власником якого
є Львівська міська рада. На час
прийняття цього розпорядження АДРЕСА_1
уже перебував в аварійному стані та
загрожував обвалом із середнім
відсотком спрацювання конструкцій
будинку - 70,9 %.

Згідно з технічними висновками ДПВІ
"Укрпроектреконструкція" (1994 рік),
квартири у будинку не відповідали СНиП
2.08.01-89, оскільки відсутні комунальні
вигоди, господарсько-питтєвий
водопровід, гаряче водопостачання,
каналізація.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
та Порядку здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 року №553 та
на підставі звернення мешканців
АДРЕСА_1 у м.Львові 22.11.2013 року
відповідачем було проведено перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
щодо самовільної прибудови до квартири
АДРЕСА_1.

За результатами перевірки
відповідачем встановлено, що ОСОБА_1,
яка є співвласником квартири АДРЕСА_1,
у 2012-2013 р.р. самовільно здійснено
прибудову до торцевої стіни вказаної
квартири без належним чином
розробленої та затвердженої проектної
документації і без дозволу на
виконання будівельних робіт, чим
порушено ст.ст.7, 9 Закону України "Про
архітектурну діяльність" та ст.34 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності". Зазначені порушення
викладені в акті перевірки №110ш від
22.11.2013 року, де інших порушень, окрім
вищезгаданих, не зафіксовано. Крім
того, позивачем було складено протокол
про адміністративне правопорушення
№110ш від 22.11.2013 року, в якому викладено
аналогічні порушення.

Із метою усунення виявлених за
результатами перевірки від 22.11.2013 року
порушень, відповідачем було винесено
припис №110ш від 22.11.2013 року про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил. У
зазначеному приписі вказано, що
відповідачем допущено порушення
законодавства, яке полягало у
здійсненні прибудови до торцевої стіни
квартири АДРЕСА_1 без належним чином
розробленої та затвердженої проектної
документації та без права виконання
будівельних робіт і зобов'язано
позивача знести самовільно збудовану
прибудову в 90-денний термін та привести
вказану квартиру до попереднього
стану.

28.11.2013 року відповідачем було винесено
постанову №1ш/399-ф про накладення на
позивача штрафу за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.7 ст.96 Кодексу України
про адміністративні правопорушення на
підставі протоколу про
адміністративне правопорушення №110ш
від 22.11.2013 року.

Судом першої інстанції також
встановлено, що будь-яких інших
порушень у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
допущених позивачем (окрім здійснення
прибудови до торцевої стіни квартири
№2 буд.11б на вул.Ржегоржа у м.Львові без
належним чином розробленої та
затвердженої проектної документації,
без права на виконання будівельних
робіт) компетентним контролюючим
органом встановлено не було.

Основним законом, який регулює вказані
правовідносини є Закон України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
(далі - Закон №3038-VI) та Закон України
"Про архітектурну діяльність" (Закон
№687-ХІV).

Відповідно до ст.10 Закону №687-ХІV для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд.

Державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури. Державний контроль та
нагляд у системі центрального органу
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури
здійснює Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи.

Згідно з ст.9 Закону №687-ХІV будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

Відповідно до ч.9 ст.37 Закону №3038-VI
виконання будівельних робіт без
відповідного документа, який дає право
виконувати такі роботи, вважається
самочинним будівництвом і тягне за
собою відповідальність згідно з
законом.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України "Про
основи містобудування" особи винні у:
виконанні будівельних робіт без
дозволу та затвердженого у
встановленому порядку проекту або з
відхиленням від нього; недотриманні
екологічних і санітарно-гігієнічних
вимог, встановлених законодавством при
проектуванні, розміщенні та
будівництві об'єктів несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством.

Відповідно ст.38 Закону №3038-VI у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа відповідної
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
видає особі, яка здійснила (здійснює)
таке будівництво, припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил з
визначенням строку для добровільного
виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований
об'єкт підлягає знесенню з
компенсацією витрат, пов'язаних із
знесенням об'єкту, за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) таке самочинне
будівництво (ч. 2 ст. 38 № 3038-VI).

З наведеної норми випливає, що
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
разі виявлення факту самочинного
будівництва об'єкту, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво припис. У
разі невиконання такого припису орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого
об'єкту.

Таким чином, інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю
наділена правом на звернення з позовом
до суду про знесення самочинного
будівництва та компенсацію витрат,
пов'язаних з таким знесенням. При цьому,
як вбачається із вимог цієї статті,
знесенню на підставі рішення
підлягають виключно ті об'єкти
будівництва, які є самочинними, а тому
визначальним фактором для вирішення
спору є встановлення, що спірний об'єкт
будівництва є самочинним.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 №6 "Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва)", при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених норм права, колегія
суддів приходить до переконання про те,
що до повноважень ДАБК віднесено право
приймати припис про усунення порушень
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил.
Вказане може бути здійснено шляхом
визначення особі, яка вчинила виявлене
інспекцією порушення, зокрема вимоги
про зупинення будівництва (в разі коли
таке не завершено), здійснення заходів
спрямованих на отримання чи внесення
змін до відповідних дозволу та проекту,
отримання правовстановлюючих
документів на земельну ділянку чи
вчинення інших дій, які усунуть такі
порушення.

Тобто у відповідача, немає прав,
повноважень та компетенції щодо видачі
припису про знесення самовільно
збудованої прибудови.

Крім того, при розгляді справи
апеляційним судом, відповідачем не
надано жодних доказів порушення
вказаним будівництвом прав інших осіб
або суспільних інтересів.

Так, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що у вимозі про знесення прибудови
відповідачем не доведено обставин, які
свідчать про істотність порушення
будівельних норм і правил при її
спорудженні (тобто про недодержання
архітектурних, санітарних,
екологічних, протипожежних та інших
вимог і правил), про істотне відхилення
від проекту, суперечність таких дій
суспільним інтересам або порушення
права інших осіб, істотне порушення
будівельних норм і правил при
будівництві, що веде до неможливості їх
усунення або ж про відмову позивача
усунути такі порушення.

Крім того, оскільки частиною 2 статті 71
КАС України на відповідача покладено
обов»язок доказування правомірності
своїх рішень та вимог, Інспекція
повинна надати докази того, що
будівельні роботи, виконані позивачем,
суперечать суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотно
порушує будівельні норми, а з
врахуванням Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
надати також докази неможливості
перебудови такого об»єкта з метою
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб чи істотного
порушення будівельних норм.

Відтак, на переконання колегії суддів
суд першої інстанції обгрунтовано
задоволив позовні вимоги та скасував
припис Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області №110ш від 22.11.2013 року
з підстав його протиправності.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судом першої інстанції дана
вірно, порушень норм матеріального чи
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення не
допущено.

Керуючись ст.160, ст.ст.195, 197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 04.08.2014р. у
справі №813/1229/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя
Р.Б. Хобор

суддя
Я.С. Попко

суддя
В.П. Сапіга