Справа № 817/2942/14
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/2942/14

06 листопада 2014 року 11 год. 15хв.
м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Шарапи В.М., за участю
секретаря судового засідання Климчук
В.В. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник Гордійчук О.М.,

відповідача: представник
Костюк-Москалюк Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Управління Пенсійного фонду України
в місті Кузнецовськ Рівненської
області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Кузнецовськ
про визнання дій неправомірними,
стягнення коштів, -ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
місті Кузнецовську Рівненської
області звернулося до суду з
адміністративним позовом Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Кузнецовськ про
визнання неправомірними дій, стягнення
витрат з виплати основного розміру
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання у сумі 3933,87
грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
пояснила суду, що на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Кузнецовськ Рівненської області
перебуває пенсіонер ОСОБА_3, яка
отримує пенсію у зв'язку із втратою
годувальника, який помер від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання. У липні 2014
року позивачем подано відповідачеві
для звірки списки осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, до яких включено
пенсіонера ОСОБА_3 Позивач зазначає, що
відповідачем неправомірно не прийнято
до відшкодування витрати на виплату
ОСОБА_3 пенсії за серпень 2013 року -
травень 2014 року в сумі 3933,87 грн. Зокрема,
представник позивача вказала, що
протягом зазначеного періоду
пенсіонер отримувала пенсію у зв'язку
із втратою годувальника на загальних
підставах, проте з травня 2014 року
подала заяву про перехід на пенсію у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, до якої додала документи,
що підтверджують виникнення у неї
права на отримання даної пенсії з
серпня 2013 року. Представник позивача
наголошує, що кошти Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань мають цільове спрямування,
тому відповідач зобов'язаний
відшкодувати витрати, понесені
органами Пенсійного фонду України на
виплату пенсіонеру ОСОБА_3 пенсії за
період до подання нею зави про перехід
на інший вид пенсії. Просить позов
задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення
позовних вимог заперечила, пояснила
суду, що органи Пенсійного фонду
України зобов'язані перевіряти
підстави призначення та виплати
пенсій. Представник відповідача
вважає, що оскільки пенсія у зв'язку із
втратою годувальника призначена
ОСОБА_3 через помилку органу Пенсійного
фонду України, витрати, понесені на
виплату даної пенсії, повинен нести
позивач. Представник відповідача
зазначила, що після написання у травні
2014 року пенсіонером ОСОБА_3 заяви про
перехід на інший вид пенсії, пенсія у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання виплачується даному
пенсіонеру за рахунок коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань. Крім того, представник
відповідача наголошує, що позивачем
пропущено строки звернення до суду з
адміністративним позовом. Просить
позов залишити без розгляду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, повно та всебічно
з'ясувавши всі обставини справи в їх
сукупності на підставі чинного
законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення
частково.

Судом встановлено, що 01.10.2013 року
Управлінням Пенсійного фонду України у
Володимирецькому районі Рівненської
області з 17.08.2013 року призначено ОСОБА_3
пенсію по втраті годувальника (а.с. 51-56).

15.05.2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України у Володимирецькому
районі Рівненської області, на
підставі заяви пенсіонера про перехід
на інший вид пенсії, з 17.08.2013 року
призначено ОСОБА_3 пенсію по втраті
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, здійснено
перерахунок попередньо призначеної
пенсії (а.с. 56-71).

З 02.06.2014 року пенсіонер ОСОБА_3
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України у м.
Кузнецовськ Рівненської області (а.с.
72).

06.08.2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України у м. Кузнецовськ
Рівненської області на підставі списку
осіб, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання проведено з Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Кузнецовськ
Рівненської області звірку витрат за
липень 2014 року, про що складено акт (а.с.
8-13).

Відповідачем не прийнято до
відшкодування заявлені позивачем
витрати на виплату основного розміру
пенсії по втраті годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, що була виплачена ОСОБА_3
за період з серпня 2013 року по травень
2014 року (а.с. 6-7, 33).

Відповідно до ч. 5 - ч. 7 ст. 6 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998 року
№16/98-ВР (надалі - Основи), страховиками є
цільові страхові фонди, в тому числі,
пенсійного страхування та страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань. Страхові
фонди беруть на себе зобов'язання щодо
надання застрахованим особам
матеріального забезпечення і
соціальних послуг при настанні
страхових випадків. Об'єктом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є страховий
випадок, із настанням якого у
застрахованої особи (члена її сім'ї,
іншої особи) виникає право на отримання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг, передбачених
статтею 25 цих Основ.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 25 Основ, за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням надаються
соціальні послуги та матеріальне
забезпечення як страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, яке, в сою
чергу, включає пенсію у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Частиною 3 статті 26 Основ передбачено,
що в разі якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, що затверджений
Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року
№5-4/4, зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 16.05.2003 року за №376/7697
(надалі - Порядок) встановлено, що
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України "Про пенсійне забезпечення",
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, у тому
числі, сума основного розміру пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Частиною 2 статті 4 Основ визначено, що
відносини, які виникають за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Зокрема, правова основа, економічний
механізм та організаційна структура
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві
визначені Законом України "Про
обов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 року №1105-ХІV
(надалі - Закон №1105-ХІV).

Відповідно до пп. "д" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
№1105-ХІV, в разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, в тому числі, виплачуючи
особам, які перебували на його
утриманні пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Згідно з ч. 1, п. 1, п. 3 ч. 2 ст. 33 Закону
№1105-ХІV, в разі смерті потерпілого
право на одержання щомісячних
страхових виплат (пенсій згідно з
підпунктом "д" пункту 1 частини першої
статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті. Такими непрацездатними
особами, зокрема, є діти, які не досягли
16 років та інваліди - члени сім'ї
потерпілого на час інвалідності.

Частиною 1 статті 25 Закону №1105-ХІV
передбачено, що усі види страхових
виплат і соціальних послуг
застрахованим та особам, які
перебувають на їх утриманні, а також
усі види профілактичних заходів,
передбачених статтями 21 та 22 цього
Закону, провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України за рахунок коштів
цього Фонду.

Абзацом 2 пункту 5 статті 24 Закону
№1105-ХІV встановлено, що в разі якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

З матеріалів справи вбачається, що
16.08.2013 року з ОСОБА_5, який перебував у
шлюбі з ОСОБА_3, стався нещасний випадок
на виробництві зі смертельним
наслідком, про що складено акт форми Н-1
від 02.09.2013 року (а.с. 54, 58-67).

На момент смерті на утриманні ОСОБА_5
перебували двоє малолітніх дітей.

Оскільки пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
який має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Правова позиція з даного питання
висловлена Верховним Cудом України у
постанові від 12.06.2012 року по справі
№21-165а12, яка в силу положень ч. 1 ст. 244-2
КАС України, є обов'язковою для
врахування судом при вирішенні
адміністративної справи.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що обов'язок щодо відшкодування
основного розміру пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у сумі 3933,87 грн.,
виплаченої ОСОБА_3 за період з серпня 2013
року по травень 2014 року з коштів
Пенсійного фонду України, покладено на
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань.

Суд відхиляє твердження відповідача
щодо відсутності у відділення
виконавчої дирекції Фонду обов'язку
відшкодовувати органу Пенсійного
фонду України зазначені витрати за
період до подання пенсіонером заяви
про перехід на інший вид пенсії.

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону №1105-ХІV,
пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Отже, призначення і виплата пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, має здійснюватись у
порядку, визначеному для призначення і
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника на загальних підставах,
згідно вимог Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV.

Правова позиція з даного питання
висловлена Верховним Cудом України у
постанові від 15.04.2014 року по справі
№21-67а14, яка в силу положень ч. 1 ст. 244-2
КАС України, є обов'язковою для
врахування судом при вирішенні
адміністративної справи.

Пунктом 3 частини 1 статті 45 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що пенсія
у зв'язку з втратою годувальника
призначається з дня, що настає за днем
смерті годувальника, якщо звернення
про призначення такого виду пенсії
надійшло протягом 12 місяців з дня
смерті годувальника.

Як вже зазначалось вище, в силу вимог
частини 1 статті 25 Закону №1105-ХІV,
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання
виплачується за рахунок коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

З системного аналізу зазначених норм
слідує, що попри написання ОСОБА_3 заяви
про перехід на інший вид пенсії лише у
травні 2014 року, пенсія у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання повинна була
виплачуватися їй з 17.08.2013 року саме з
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України, а
не з коштів Пенсійного фонду України.

При цьому, суд зазначає, що норми
Порядку не містять обмежень щодо
можливості включення органами
Пенсійного фонду України витрат за
особовими справами потерпілих, яким
виплачено пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання у
попередніх звітних періодах до актів
щомісячної звірки з відділеннями
виконавчої дирекції Фонду.

Суд також не бере до уваги доводи
відповідача щодо пропуску позивачем
строків звернення до суду з даним
адміністративним позовом на цій
підставі.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті
99 КАС України, для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог.

Підставами, що дали Управлінню
Пенсійного фонду України у м.
Кузнецовськ Рівненської області право
звернутися до суду з адміністративним
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Кузнецовськ
Рівненської області про стягнення
невідшкодованих витрат стало
підписання останнім 06.08.2014 року акту
звірки за липень 2014 року із
відповідними розбіжностями.

Тому, строк звернення до суду з
адміністративним позовом позивачем не
пропущено, підстави для залишення
адміністративного позову без розгляду
відсутні.

За наведених обставин, позовні вимоги в
частині cтягнення з відповідача
невідшкодованих витрат з виплати
основного розміру пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у сумі 3933,87 грн. є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

Що стосується позовних вимог про
визнання неправомірними дій
відповідача щодо неприйняття до
відшкодування витрат з виплати
основного розміру пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у сумі 3933,87 грн., то суд
зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що
органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10
числа місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та списку померлих осіб і
осіб, знятих з обліку з інших причин,
які отримували пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, проводять з відділеннями
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення звірку
витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає
відшкодуванню.

Водночас, пунктами 1, 7 Порядку
визначено, що відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України витрат Пенсійного
фонду України здійснюється на
централізованому рівні.

Тому, до обов'язків відділень
виконавчої дирекції Фонду входить
виключно проведення щомісячної звірки
витрат з органами Пенсійного фонду
України шляхом визначення зі своєї
сторони суми витрат, яка підлягає до
відшкодування.

Судом досліджено, що акт звірки за
липень 2014 року було підписано як
позивачем, так і відповідачем,
існування у даному акті розбіжностей
та неприйняття відповідачем певних сум
до відшкодування не свідчить про
вчинення ним неправомірних дій,
оскільки не виходить за межі
повноважень останнього.

За наведених обставин, позовні вимоги
про визнання неправомірними дій
відповідача щодо неприйняття до
відшкодування витрат з виплати
основного розміру пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у сумі 3933,87 грн. є
необґрунтованими та до задоволення не
підлягають.

В силу вимог статті 94 КАС України,
судові витрати на користь сторін не
стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Кузнецовськ на користь
Управління Пенсійного фонду України в
місті Кузнецовськ Рівненської області
невідшкодовані витрати з виплати
основного розміру пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у сумі 3933 (три тисячі
дев'ятсот тридцять три) грн. 87
(вісімдесят сім) коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Шарапа В.М.