Справа № 807/2288/14
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2288/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Іванчулинець Д.В.

за участю секретаря судового засідання
- Гринюка І.В.,

за участю сторін та осіб, які беруть
участь у розгляді справи:

представника позивача - Машіки В.В.,

представника відповідача 1- Пензова
С.В.,

представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача у судове
засідання не з'явився,

представник прокуратури у судове
засідання не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань в
приміщенні Закарпатського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою Гасіташвілі Ніколозі до
Чопської митниці Головного управління
Міндоходів і зборів, третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Закарпатській області про визнання дій
протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Гасіташвілі Ніколозі
звернувся в Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області з позовною заявою до Чопської
митниці Міністерства доходів і зборів
України (далі - відповідач 1), Головного
управління Державного казначейства
України в Закарпатській області (далі -
відповідач 2), якою просить: 1) визнати
протиправним дії працівників Чопської
митниці щодо вимоги до Гасіташвілі
Ніколозі про сплату «екологічного
податку за утилізацію знятих з
експлуатації транспортних засобів» на
транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ,
модель ML 350, номер двигуна 87542,
номер кузова 4JGBB86E86E86A062880; 2) скасувати
«Довідку про сплату екологічного
податку за утилізацію знятих з
експлуатації транспортних засобів» №
305080000/2013/018253, видану Чопською митницею
за митною декларацією № 305080000/2013/018253 на
транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ,
модель ML 350, номер двигуна 87542,
номер кузова 4JGBB86E86E86A062880, від 19.09.2013
року; 3) зобов'язати Чопську митницю
видати Гасіташвілі Ніколозі «Довідку
про звільнення від сплати екологічного
податку за утилізацію знятих з
експлуатації транспортних засобів» на
транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ,
модель ML 350, номер двигуна 87542,
номер кузова 4JGBB86E86E86A062880; 4) стягнути з
Державного бюджету України на користь
Гасіташвілі Ніколозі (посвідка на
постійне проживання ІН 017720 видана
органом 2101 від 29.08.2013 року, код ЄДРПОУ:
) надмірно сплачений екологічний
податок за утилізацію знятих з
експлуатації транспортних засобів,
згідно «Довідки про сплату
екологічного податку за утилізацію
знятих з експлуатації транспортних
засобів» № 305080000/2013/018253 від 19.09.2013 року,
у розмірі 38 170 (тридцять вісім тисяч сто
сімдесят) гривень 00 копійок.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 29
квітня 2014 року, клопотання
представника Чопської митниці
задоволено та передано справу на
розгляд до Закарпатського окружного
адміністративного суду за підсудністю
(а.с.24).

Дана ухвала була оскаржена в
апеляційному порядку та Ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду Ухвала
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 29 квітня 2014
року залишено без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення (а.с.45,46).

09 липня 2014 року матеріалами
адміністративної справи з
Ужгородського міськрайонного суду
передано до Закарпатського окружного
адміністративного суду (а.с.49).

04 вересня 2014 року до канцелярії
Закарпатського окружного
адміністративного суду передано від
представника позивача заяву про
зменшення розміру позовних вимог.
Згідно вищезазначеної заяви позивач
просить:1) визнати протиправним дії
працівників Чопської митниці щодо
вимоги до Гасіташвілі Ніколозі про
сплату «екологічного податку за
утилізацію знятих з експлуатації
транспортних засобів» на транспортний
засіб марки MERCEDES-BENZ, модель ML 350, номер
двигуна 87542, номер кузова
4JGBB86E86E86A062880; 2) скасувати «Довідку про
сплату екологічного податку за
утилізацію знятих з експлуатації
транспортних засобів» № 305080000/2013/018253,
видану Чопською митницею за митною
декларацією № 305080000/2013/018253 на
транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ,
модель ML 350, номер двигуна 87542,
номер кузова 4JGBB86E86E86A062880, від 19.09.2013
року; 3) визнати транспортний засіб
марки MERCEDES-BENZ, модель ML 350, номер двигуна
87542, номер кузова 4JGBB86E86E86A062880, що
належить Гасіташвілі Ніколозі, таким,
що звільнений від сплати екологічного
податку за утилізацію знятих з
експлуатації транспортних засобі; 4)
повернути з Державного бюджету України
на користь Гасіташвілі Ніколозі
(посвідка на постійне проживання ІН 017720
видана органом 2101 від 29.08.2013 року, код
ЄДРПОУ: ) безпідставно сплачений
екологічний податок за утилізацію
знятих з експлуатації транспортних
засобів, згідно «Довідки про сплату
екологічного податку за утилізацію
знятих з експлуатації транспортних
засобів» № 305080000/2013/018253 від 19.09.2013 року,
у розмірі 38 170 (тридцять вісім тисяч сто
сімдесят) гривень 00 копійок (а.с.63).

Разом із даною заяво представником
позивача заявлено клопотання про
заміну статусу сторони по справі, а
саме: відповідача 2 - головного
управління казначейської служби
України в Закарпатської області на
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідач (а.с.64).

01 жовтня 2014 року на адресу
Закарпатського окружного
адміністративного суду надійшла заява
від представника позивача про
збільшення розміру позовних вимог,
останній остаточно просив: 1) визнати
протиправним дії працівників Чопської
митниці Міністерства доходів України
щодо вимоги до Гасіташвілі Ніколозі
про сплату «екологічного податку за
утилізацію знятих з експлуатації
транспортних засобів» на транспортний
засіб марки MERCEDES-BENZ, модель ML 350, номер
двигуна 87542, номер кузова
4JGBB86E86E86A062880; 2) скасувати «Довідку про
сплату екологічного податку за
утилізацію знятих з експлуатації
транспортних засобів» № 305080000/2013/018253,
видану Чопською митницею за митною
декларацією № 305080000/2013/018253 на
транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ,
модель ML 350, номер двигуна 87542,
номер кузова 4JGBB86E86E86A062880, від 19.09.2013
року; 3) вважати помилковим зазначення в
митній декларації (МД) № 305080000/2013/018253
від 19.09.2013 року подана Гасіташвілі
Ніколозі щодо транспортного засобу
марки MERCEDES-BENZ, модель ML 350, номер двигуна
87542, номер кузова 4JGBB86E86E86A062880,
митний режим «імпорт», натомість
вважати правильним зазначення митний
режим «реімпорт»; 4) визнати
транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ,
модель ML 350, номер двигуна 87542,
номер кузова 4JGBB86E86E86A062880, що належить
Гасіташвілі Ніколозі, таким, що
звільнений від сплати екологічного
податку за утилізацію транспортних
засобів знятих з експлуатації; 5)
повернути з Державного бюджету України
на користь Гасіташвілі Ніколозі
(посвідка на постійне проживання ІН 017720
видана органом 2101 від 29.08.2013 року, код
ЄДРПОУ: ) безпідставно сплачений
екологічний податок за утилізацію
знятих з експлуатації транспортних
засобів, згідно «Довідки про сплату
екологічного податку за утилізацію
знятих з експлуатації транспортних
засобів» № 305080000/2013/018253 від 19.09.2013 року,
у розмірі 38 170 (тридцять вісім тисяч сто
сімдесят) гривень 00 копійок (а.с.85,86).

У судовому засіданні представник
позивача підтримав збільшені позовні
вимоги у повному обсязі з мотивів
наведених у позовній заяві та заяві про
збільшення розміру позовних вимог,
просив суд задовольнити позов
повністю.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечив проти збільшених
позовних вимог у повному обсязі з
мотивів наведених у письмових
запереченнях та письмових пояснення
щодо заяви про збільшення позовних
вимог та просив суд відмовити позивачу
в задоволенні позову повністю
(а.с.65-72,91).

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача: Головне
управління Державної казначейської
служби України в Закарпатській області
у судове засідання не з'явився,
заперечень проти позову, однак 08 жовтня
2014 року за допомогою факсимільного
зв'язку на адресу Закарпатського
окружного адміністративного суду
надійшло клопотання від представника
позивача про перенесення судового
засідання та повідомлено про
неможливість прибуття у засідання
уповноваженого представника (а.с.89).

У відповідності до вимог частини 2
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), неприбуття в судове засідання
без поважних причин представника
сторони або третьої особи, які прибули
в судове засідання, або неповідомлення
ним про причини неприбуття не є
перешкодою для розгляду справи.

16 вересня 2014 року до канцелярії
Закарпатського окружного
адміністративного суду надійшов лист
від 16 вересня 2014 року за № 07/2-559 вих.14 (560)
від прокуратури Закарпатської області,
із клопотанням про вступ прокуратури
області в розгляд справи з метою
представництва інтересів держави
(а.с.79).

Однак, у судове засідання, яке
відбулося 08 жовтня 2014 року представник
прокуратури не з'явився, не повідомивши
про причини неприбуття, клопотання
щодо розгляду справи у його
відсутності або перенесення розгляду
справи на адресу суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши подані документи та
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить наступного
висновку.

Судом встановлено, що Гасіташвілі
Ніколозі - громадянин Грузії та
починаючи з 2006 року мешкає на території
України та наразі отримав дозвіл на
постійне проживання, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи посвідкою серії ІН № 017720
виданої органом 2101 від 29 серпня 2013 року
(а.с.13).

У власності позивача знаходився та був
зареєстрований на території Грузії
автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель ML 350,
номер двигуна 87542, номер кузова
4JGBB86E86E86A062880, який був ввезений
позивачем на територію України до
місця його постійного проживання.

Судом встановлено, що 19 вересня 2013 року
декларантом позивача за митною
декларацією (МД) №305080000/2013/018253 було
подано до митного оформлення товар
«легковий автомобіль марки Мерседес
Бенц модель ML 350, номер кузова 4JGBB86E86A062880,
з робочим об'ємом циліндрів двигуна 3498
см3» в митний режим імпорт (а.с.76,77).

Відповідно до змісту поданої (МД) та
додаткових документів позивач
вказував, що зазначений автомобіль був
поданий до митного оформлення у зв'язку
із переїздом на постійне місце
проживання в Україну.

В графі 44 було зазначено документ під
кодом 8011, що відповідно до
Класифікатора документів,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 20.09.2012 року за №
1011, відповідає посвідці на постійне
проживання, що підтверджує право
іноземця чи особи без громадянства на
постійне проживання в Україні. Також до
митного оформлення було подано копію
посвідки на постійне проживання
№ІН017720 від 29.08.2013 року (а.с.78).

Щодо змісту графи 47 в частині способу
платежу позивач вказує, що декларант
обрав спосіб платежу щодо митних
платежів (ввізне мито, акцизного збору
та ПДВ) - « 06», що відповідно до
Класифікатора способів розрахунку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 20.09.2012 року за №
1011, відповідає сумі податку,
нарахованої умовно, у зв'язку із
звільненням від оподаткування,
передбаченим Митним кодексом України,
Податковим кодексом України, іншими
законами при поміщенні товарів у митні
режими Імпорту (випуск у вільний обіг),
експорту.

Водночас декларантом щодо
екологічного податку за утилізацію
знятих з експлуатації транспортних
засобів зазначено спосіб платежу « 02»,
що згідно вказаного Класифікатора
відповідає сплаті митних платежів у
готівковій формі через касу митного
органу або відділення уповноваженого
банку.

Судом встановлено, що по результатах
перевірки обґрунтованості звільнення
від сплати митних платежів було
погоджено митне оформлення із наданням
пільг в оподаткуванні митними
платежами, передбачених п.3 ч.10. ст.374
Митного кодексу України, та завершене
митне оформлення відповідно до
заявленої мети та з дотриманням
законодавства України з питань митної
справи. Зокрема, було видано Довідку
про сплату екологічного податку
№305080000/2013/018253 від 19.09.2013 року про сплату
екологічного податку (а.с.8,9).

У відповідності до вимог п.п.б п.3 ч.10
ст.374 Митного кодексу України, при
ввезенні (пересиланні) на митну
територію України громадянами
звільняються від оподаткування
митними платежами транспортні засоби
особистого користування, що
класифікуються в одній із товарних
позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5
тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості
однієї одиниці на кожного громадянина,
який досяг 18-річного віку), якщо:

- ці транспортні засоби ввозяться
(пересилаються) громадянами у зв'язку
із переселенням на постійне місце
проживання в Україну протягом 6 місяців
з дня видачі документа, що підтверджує
право громадянина на постійне
проживання в Україні, за умови
документального підтвердження того, що
до дня видачі цього документа
громадянин проживав на території
країни, із якої він прибув, не менше 3
років;

- та за умови документального
підтвердження того, що до дня видачі
документа, що підтверджує право на
постійне проживання в Україні,
громадянин був власником (або
співвласником) такого транспортного
засобу не менше одного року, а
транспортний засіб перебував за ним на
постійному обліку (реєстрації) у
відповідних реєстраційних органах
країни постійного місця попереднього
проживання громадянина не менше одного
року, якщо даний транспортний засіб
підлягає реєстрації в цій країні.

Згідно п.27 ст.4 Митного кодексу України,
термін «митні платежі» вживаються у
значенні:

а) мито;

б) акцизний податок із ввезених на
митну територію України підакцизних
товарів (продукції);

в) податок на додану вартість із
ввезених на митну територію України
товарів (продукції).

Отже, фактично переселення позивача на
постійне місце проживання в Україну,
видача посвідки на постійне місце
проживання від 29 серпня 2013 року,
перебування у власності позивача та
реєстрація автомобіля з 21 січня 2012 року
та наведені норми митного
законодавства вказували на
правомірність звільнення позивача від
сплати ввізного мита, акцизного
податку та податку на додану вартість.

Правомірність сплати екологічного
податку позивачем підтверджується
наступним.

Розділом VIII Податкового кодексу
України, в редакції чинній на дату
виникнення спірних правовідносин,
регламентовано справляння
екологічного податку за утилізацію
знятих з експлуатації транспортних
засобів.

У відповідності до вимог передбачених
п.п.240.21.1 ст.240 Податкового кодексу
України. платниками податку за
утилізацію знятих з експлуатації
транспортних засобів є особи, які
ввозять на митну територію України
транспортні засоби та/або кузови до них
(за винятком кузовів товарної
категорії 8707 10 10 згідно з УКТ ЗЕД) в
митному режимі імпорту.

Згідно п.п.242.2.1 ст.242 Податкового
кодексу України, об'єктом та базою
оподаткування податком за утилізацію
знятих з експлуатації транспортних
засобів є транспортний засіб, що
ввозиться на митну територію України в
митному режимі імпорту.

Відповідно до вимог ст.2461 Податкового
кодексу України, встановлено ставку
податку для транспортних засобів, що
класифікуються за кодом товарної
позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД у розмірі
5500,00 грн., а також коефіцієнт для
двигунів з робочим об'ємом понад 3000 куб
сантиметрів але не більше 3500 куб
сантиметрів у розмірі 6,94.

Згідно пункту 249.9 ст.249 Податкового
кодексу України, суми податку що
справляється за утилізацію знятих з
експлуатації транспортних засобів (Пу),
обчислюються платниками, визначеними
пунктом 240.21 статті 240 цього Кодексу, за
формулою: Пу = Н x К x Тр, де Н - відповідна
ставка податку, визначена пунктом 2461.1
статті 2461 цього Кодексу; К - відповідний
коефіцієнт, визначений пунктом 2461.2
статті 2461 цього Кодексу; Тр - кількість
транспортних засобів (кузовів).

У відповідності пункту 249.10 ст.249
Податкового кодексу України, датою
виникнення податкового зобов'язання
для транспортних засобів та кузовів, що
ввозяться на митну територію України, є
дата подання до митного органу митної
декларації на транспортний засіб
(кузов) або партію транспортних засобів
(кузовів).

Згідно частини 2 пункту 250.5 статті 250
Податкового кодексу України, платники
податку, визначені підпунктом 240.21.1
статті 240 цього Кодексу, сплачують
податок за утилізацію знятих з
експлуатації транспортних засобів до
або в день подання митної декларації.

Відповідно до вимог п.п.250.14.2 ст.250
Податкового кодексу України, у разі
пропуску транспортного засобу на митну
територію України контролюючий орган:

- перевіряє правильність обчислення та
повноту сплати особою, яка ввозить на
митну територію України транспортний
засіб (кузов) або партію транспортних
засобів (кузовів), податку за
утилізацію знятих з експлуатації
транспортних засобів;

- проставляє у митній декларації на
транспортний засіб (кузов) або у митній
декларації на партію транспортних
засобів (кузовів) відмітку про сплату
податку за утилізацію знятих з
експлуатації транспортних засобів;

- оформлює та видає на кожний
транспортний засіб особі, яка ввозить
на митну територію України такий
транспортний засіб, довідку про сплату
або про звільнення від сплати податку
за утилізацію знятих з експлуатації
транспортних засобів для подальшої
передачі такою особою власнику
транспортного засобу;

- подає реєстр виданих довідок про
сплату податку за утилізацію знятих з
експлуатації транспортних засобів
Міністерству внутрішніх справ України
до 10 числа місяця, що настає за
календарним місяцем.

Згдно частини 1 статті 3 Митного кодексу
України, при здійсненні митного
контролю та митного оформлення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, що
переміщуються через митний кордон
України, застосовуються виключно норми
законів України та інших
нормативно-правових актів з питань
державної митної справи, чинні на день
прийняття митної декларації органом
доходів і зборів України.

Таким чином, позивачем правомірно
сплачено податок у розмірі: 5500 грн х
6,94х1=38170 грн., а митним органом здійснено
митне оформлення відповідно до чинного
на дату виникнення спірних
правовідносин законодавства та видано
Довідку про сплату екологічного
податку за утилізацію знятих з
експлуатації транспортних засобів.

Посилання позивача на те, що він не
повинен був сплачувати екологічний
податкок у зв'язку із тим, що автомобіль
19 вересня 2013 року ним не ввозився в
режимі імпорту, спростовується
наступним.

По-перше, вказане посилання
спростовується змісту гр.1 поданої
позивачем 19 вересня 2013 року до митного
оформлення МД №305080000/2013/018253, автомобіль
був заявлений в митий режим «імпорт».

Розділом ІІ Порядку заповнення митних
декларацій на бланку єдиного
адміністративного документа,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 30.05.2012 року N 651,
встановлено, що в графі 1 "Декларація": у
першому підрозділі зазначається
2-значний літерний код напрямку
переміщення товарів згідно з
класифікатором типів декларацій; у
другому та третьому підрозділах
зазначаються коди митного режиму та
типу декларації згідно з
класифікаторами митних режимів і типів
декларацій відповідно.

Відповідно до класифікаторів митних
режимів, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України 20.09.2012
року N 1011, коду митного режиму « 40»
відповідає «Імпорт (випуск для
вільного обігу)».

У відповіності до класифікаторів типів
декларацій, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України 20.09.2012
року N 1011 літерному коду напрямку
переміщення «ІМ» відповідає напрямок
«ввезення», а літерному коду типу
декларацій «АА» відповідає «митна
декларація, заповнена у звичайному
порядку».

Згідно вимог статті 264 Митного кодексу
України, на декларанта покладається
відповідальність за юридичні наслідки
задекларованих відомостей.

Відповідно до вимог ч.8 ст.264 Митного
кодексу України, з моменту прийняття
митним органом митної декларації вона
є документом, що засвідчує факти, які
мають юридичне значення, а декларант
або уповноважена ним особа несе
відповідальність за подання
недостовірних відомостей, наведених у
цій декларації.

Таким чином, зміст графи 1 МД, а саме:
ІМ|40|АА, - вказує що автомобіль було
оформлено в митному режимі «імпорт».

Посилання позивача на звільнення від
сплати митними платежами та на
обмеження щодо відчуження або передачі
у володіння, користування чи
розпорядження іншим особам
спростовується наступним.

Пункт 25 ст.4 Митного кодексу України
передбачає, що «митний режим» - як
комплексу взаємопов'язаних правових
норм, що відповідно до заявленої мети
переміщення товарів через митний
кордон України визначають митну
процедуру щодо цих товарів, їх правовий
статус, умови оподаткування і
обумовлюють їх використання після
митного оформлення.

Згідно ст.74 Митного кодексу України,
імпорт (випуск для вільного обігу) - це
митний режим, відповідно до якого
іноземні товари після сплати всіх
митних платежів, встановлених законами
України на імпорт цих товарів, та
виконання усіх необхідних митних
формальностей випускаються для
вільного обігу на митній території
України.

Статтєю 292 Митного кодексу України,
передбачено випадки, коли митні
платежі не сплачуються, а саме у разі,
якщо відповідно до цього Кодексу,
Податкового кодексу України, інших
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України товари
не є об'єктом оподаткування митними
платежами.

Норми щодо звільнення від
оподаткування товарів які ввозяться
громадянами при переселення на
постійне місце проживання містяться у
розділі XII Митного кодексу України
«Особливості пропуску та
оподаткування товарів, що
переміщуються (пересилаються) через
митний кордон України громадянами» -
зокрема, згідно ст.364 Митного кодексу
України, цей розділ регулює умови та
порядок пропуску та оподаткування
товарів, що переміщуються
(пересилаються) через митний кордон
України громадянами для особистих,
сімейних та інших потреб, не пов'язаних
зі здійсненням підприємницької
діяльності.

Отже, звільнення від сплати митних
платежів у випадку прямо передбаченому
законом не спростовує розміщення
автомобіля в митним режим «імпорт»

Також помилковим є посилання позивача,
що автомобіль не було випущено у
вільний обіг.

Згідно п.6 ч.1 ст.4 Митного кодексу
України, у цьому Кодексі термін
«вільний обіг» означає обіг товарів,
який здійснюється без обмежень з боку
органів доходів і зборів України.

Однак, з боку органів доходів і зборів
відсутні жодні обмеження на автомобіль
після його митного оформлення 19
вересня 2013 року. Обмеження щодо
державної реєстрації та обмеження щодо
відчуження або передачі у володіння,
користування чи розпорядження іншим
особам стосуються повноважень інших
державних органів - відповідних
органів МВС України.

Таким чином, посилання позивача, що у
вільний обіг автомобіль потрапить
тільки через 2 роки, в контексті
застосування норм Митного кодексу
України вказує на неправильне
застосування норм матеріального права.

Посилання позивача на те, що він не
повинен був сплачувати екологічний
податок у зв'язку із тим, що автомобіль
раніше вивозився за межі митної
території України спростовується
наступним.

Матеріалами справи встановлено, що
позивач в травні 2012 року ввіз
автомобіль на митну територію України
в режимі «тимчасового ввезення». Так,
як слідує із доданого до позову
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ААС942449 від 22
травня 2013 року, позивач ввіз автомобіль
без сплати митних платежів, та
зобов»язаний був вивезти автомобіль за
межі митної території до 27 березня 2013
року.

Під час перебування автомобіля на
митній території України, відповідно
до ст.11 чинного на дату тимчасового
ввезення Закону України від 13.09.2001
№2681-ІІІ «Про порядок ввезення
(пересилання) в Україну, митного
оформлення й оподаткування особистих
речей, товарів та транспортних
засобів…» були встановлені обмеження
щодо відчуження та передоручення
(зміст цих обмежень не змінився при
набранні чинності з 01.06.2012 Митним
Кодексом України від 13.03.2012 №4495-VI та
втратою чинності вищезазначеним
Законом)

Згідно ст.11 вищенаведеного закону,
тимчасове ввезення транспортних
засобів дозволяється
громадянам-нерезидентам для власних
потреб терміном до одного року. Такий
транспортний засіб: а) може бути
ввезений за наявності документів, що
підтверджують реєстрацію
транспортного засобу на території
іноземної країни, яка підтверджує
право власності на нього та дозволяє
його експлуатацію, за наявності
страхового договору з цивільної
відповідальністю перед третьою особою,
що поширюється на території України; б)
не може використовуватися для цілей
підприємницької (господарської)
діяльності в Україні, в тому числі
надаватися в оренду або передаватися
за довіреністю у користування іншим
особам.

Транспортні засоби за кодами 87.01, 87.02,
87.03, 87.04, 87.05 Української класифікації
товарів зовнішньоекономічної
діяльності, тимчасово ввезені під
зобов'язання про зворотне вивезення, не
можуть бути розкомплектовані на
запасні частини, передані у володіння
або користування іншим особам. Такі
транспортні засоби можуть бути
оформлені для постійного користування
після сплати відповідних податків та
зборів, передбачених законодавством
при ввезенні транспортних засобів для
вільного використання.

Транспортні засоби за кодами 87.01, 87.02,
87.03, 87.04, 87.05 УКТ ЗЕД, тимчасово ввезені
громадянами-нерезидентами на митну
територію України для власного
користування на термін, що перевищує
два місяці, підлягають реєстрації в
органах Державної автомобільної
інспекції МВС України.

Факт, що автомобіль був ввезений в
травні 2012 року тимчасово, сторонами не
заперечується.

Також, як вказують матеріали справи,
позивач, виконуючи зобов'язання надане
при тимчасовому ввезенні, до
закінчення терміну тимчасового
ввезення, а саме: до 27 березня 2013 року
вивіз автомобіль за межі митної
території України.

Інформаційні бази даних митних органів
вказують на наступні переміщення
автомобіля через митний кордон після
його тимчасового ввезення в 2012 році:
26.03.2013 (19:26) Виїзд Чернігівська митниця
(зворотнє вивезення); 26.03.2013 (19:55) В'їзд
Чернігівська митниця (тимчасове
ввезення); 14.08.2013 (14:51) Виїзд Південна
митниця (зворотнє вивезення); 10.09.2013 (17:21)
В'їзд Південна митниця /Транзит ТР81АА/;
(в'їзд на ПМП в Україну).

Норми митного та податкового
законодавства вказують, що вищевказана
операція позивача щодо тимчасового
ввезення не дає підстав для
застосування норм п.п.240.6.2 ст.240
Податкового кодексу України, оскільки
позивач, виконуючи зобов'язання, щодо
вивезення автомобіля до закінчення
строку тимчасового ввезення,
здійснював необхідні дії які
стосуються виключно завершення режиму
тимчасового ввезення, та не здійснював
безпосереднє вивезення автомобіля за
межі митної території України.

Посилання позивача на норми п.п.260.6.2
ст.260 Податкового кодексу України
вказує на неправильне застосування
норм митного законодавства стосовно
змісту понять митних режимів.

Так, відповідно до п.4 ст.4 Митного
кодексу України ввезення товарів,
транспортних засобів на митну
територію України, вивезення товарів,
транспортних засобів за межі митної
території України - сукупність дій,
пов'язаних із переміщенням товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України у будь-який спосіб у
відповідному напрямку.

Крім того, згідно п.п.195.1.1. ст.195
Податкового кодексу України, товари
вважаються вивезеними за межі митної
території України, якщо таке вивезення
підтверджене в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, митною
декларацією, оформленою відповідно до
вимог Митного кодексу України.

Згідно п.25 ст.4 Митного кодексу України,
митний режим - комплекс
взаємопов'язаних правових норм, що
відповідно до заявленої мети
переміщення товарів через митний
кордон України визначають митну
процедуру щодо цих товарів, їх правовий
статус, умови оподаткування і
обумовлюють їх використання після
митного оформлення.

Водночас згідно п.26 ст.4 Митного кодексу
України, митний статус товарів -
належність товарів до українських або
іноземних.

Статтею 70 Митного кодексу України
запроваджені такі митні режими: 1)
імпорт (випуск для вільного обігу); 2)
реімпорт; 3) експорт (остаточне
вивезення); 4) реекспорт; 5)транзит; 6)
тимчасове ввезення; 7) тимчасове
вивезення; 8) митний склад; 9) вільна
митна зона; 10) безмитна торгівля; 11)
переробка на митній території; 12)
переробка за межами митної території;
13) знищення або руйнування; 14) відмова
на користь держави.

Згідно ст.ст.103, 112 Митного кодексу
України, тимчасове ввезення - це митний
режим, відповідно до якого іноземні
товари, транспортні засоби
комерційного призначення ввозяться
для конкретних цілей на митну
територію України з умовним повним або
частковим звільненням від
оподаткування митними платежами та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності і підлягають реекспорту до
завершення встановленого строку без
будь-яких змін, за винятком звичайного
зносу в результаті їх використання.
Митний режим тимчасового ввезення
завершується шляхом реекспорту
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, поміщених у
цей митний режим, або шляхом поміщення
їх в інший митний режим.

Згідно статті 72 Митного кодексу
України, за митним статусом товари
поділяються на українські та іноземні.
Усі товари на митній території України
(за винятком територій вільних митних
зон) вважаються такими, що мають статус
українських товарів, якщо відповідно
до цього Кодексу не встановлено, що
такі товари не є українськими.

Щодо товарів поміщених в кожен із
вказаних митних режимів, встановлено
відповідний митний статус товарів.

Зокрема, згідно ст.111 Митного кодексу
України, іноземні товари, поміщені у
митний режим тимчасового ввезення,
зберігають статус іноземних товарів.

Таким чином спірний товар (автомобіль)
під час тимчасового ввезення зберігав
митний статус іноземного товару.

Водночас, тимчасова реєстрація не
змінила вказаний іноземний статус
товару. Так, згідно пункту 31 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року №1388, державна
реєстрація транспортних засобів під
зобов'язання про їх зворотне вивезення
проводиться виключно за наявності
документа, що підтверджує їх постійну
реєстрацію за межами України.
Національні номерні знаки і документи
про реєстрацію транспортних засобів
іноземних держав, з яких вони тимчасово
ввезені на митну територію України під
зобов'язання про зворотне вивезення,
здаються на зберігання до підрозділів
Державтоінспекції, що є умовою
тимчасового обліку транспортних
засобів, в органах Державної
автоінспекції Управління Міністерства
Внутрішніх Справ України і
повертаються власникам після зняття
таких транспортних засобів з обліку. На
зазначені транспортні засоби
видаються номерні знаки та свідоцтва
про реєстрацію із зазначенням строку
тимчасового ввезення, який
встановлюється митними органами та
зазначається у документах про митне
оформлення таких засобів.

Таким чином, зміст норм, які
регламентують застосування митних
режимів вказують, що норми п.п.240.6.2 ст.240
Податкового кодексу України,
стосуються товарів, які мають митний
статус українських, та товарів щодо
яких попередньо здійснюється операція
по вивезенню за межі митної території
України.

При цьому, згідно митного
законодавства ці товари мають бути
раніше поміщені у митні режими
реекспорту (митний режим, згідно якого
товари, що були раніше ввезені на митну
територію України або на територію
вільної митної зони, вивозяться за межі
митної території України без сплати
вивізного мита та без застосування
заходів нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності) або
тимчасового вивезення (митний режим,
відповідно до якого українські товари
або транспортні засоби комерційного
призначення вивозяться за межі митної
території України з умовним повним
звільненням від оподаткування митними
платежами та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності і
підлягають реімпорту до завершення
встановленого строку без будь-яких
змін, за винятком звичайного зносу в
результаті їх використання).

Посилання позивача на необхідність
декларування автомобіля в митний режим
реімпорт є помилковим на підставі
наступного.

Згідно статті 77 Митного кодексу
України, реімпорт - це митний режим,
відповідно до якого товари, що були
вивезені або оформлені для вивезення
за межі митної території України,
випускаються у вільний обіг на митній
території України зі звільненням від
сплати митних платежів, встановлених
законами України на імпорт цих товарів,
та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.2 ст.78 Митного кодексу України,
у митний режим реімпорту можуть бути
поміщені товари, які: 1) були вивезені за
межі митної території України у
митному режимі тимчасового вивезення
та ввозяться на цю територію до
завершення строку дії цього митного
режиму; 2) були вивезені за межі митної
території України у митному режимі
переробки за межами митної території
та ввозяться на цю територію до
завершення строку дії цього митного
режиму; 3) були поміщені у митний режим
експорту (остаточного вивезення) і
повертаються особі, яка їх
експортувала, у зв'язку з невиконанням
(неналежним виконанням) умов
зовнішньоекономічного договору,
згідно з яким ці товари поміщувалися у
митний режим експорту, або з інших
обставин, що перешкоджають виконанню
цього договору.

Однак, матеріалами справи встновлено,
що автомобіль не вивозився у вказаних
митних режимах «тимчасового
вивезення», «переробки за межами
митної території» або «експорту» - що
вказує на безпідставність доводів
позивача щодо необхідності поміщення
автомобіля у митних режим «реімпорт».

Так, автомобіль до ввезення у зв'язку із
переїздом на постійне місце проживання
10 вересня 2013 року, ввозився на митну
територію України тимчасово. Вивозячи
автомобіль до закінчення строку
тимчасового ввезення позивач
здійснював необхідні дії які
стосуються виключно завершення режиму
тимчасового ввезення, та не здійснював
безпосереднє вивезення автомобіля за
межі митної території України.

Також, помилковими є посилання
позивача на здійснення обмежень
автомобіля після митного оформлення зі
сторони митних органів. Безпосередньо
обмеження у вільному обігу автомобіля
протягом 2-х років здійснюють органи
державної реєстрації транспортних
засобів. Після здійснення митного
оформлення автомобіль не перебуває на
контролі у митних органів, по
завершенню 2-х річного строку жодних
дій зі сторони митних органів по зміні
статусу автомобіля не вимагається.

У відповідності до частини 1 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України (дані - КАС України) належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмету доказування.

Статтею 72 КАС України передбачено
обставини звільнені від доказування.
Так , у відповідності до частини 1 цієї
статті обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно вимог частини 1 статті 71 КАС
України визначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтується її вимоги та заперечення
проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень; дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно частини 1 статті 86 КАС України,
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 3 статті 86 КАС України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

У відповідності до частини 1 статті 94
КАС України, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

За наведених обставин, позовні вимоги
підтверджені належними та допустимими
доказами і підлягають до задоволення
повністю.

Керуючись статтями 17, 70, 71, 86, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Гасіташвілі Ніколозі до
Чопської митниці Головного управління
Міндоходів і зборів, третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Закарпатській області про визнання дій
протиправними - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

СуддяД.В. Іванчулинець