Справа № К/9991/95609/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/95609/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Головчук С.В.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоплачених коштів, передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області на постанову Олевського
районного суду Житомирської області
від 26 липня 2010 року та постанову
апеляційного суду Житомирської
області від 17 листопада 2011 року,

в с т а н о в и л а:

18 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що вона має статус
потерпілої від Чорнобильської
катастрофи категорії 3, проживає в с.
Юрово Олевського району Житомирської
області, яке віднесено до зони
гарантованого добровільного
відселення, тому відповідно до
положень статті 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на отримання підвищення до пенсії як
непрацюючий пенсіонер, який проживає у
зоні гарантованого добровільного
відселення, у розмірі двох мінімальних
заробітних плат. Проте всупереч
вимогам зазначеного Закону, який
визначає розмір доплати, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
соціальні виплати позивач отримував у
твердих сумах, визначених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року №836.
Просила визнати неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області щодо недонарахування та
недовиплати позивачу коштів,
передбачених статтею 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»; стягнути з
відповідача на користь позивача
недовиплачені кошти, передбачені
статтею 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 1 грудня 2008 року
по 31 грудня 2009 року в сумі 16520 грн.

Постановою Олевського районного суду
Житомирської області від 26 липня
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області щодо недонарахування та
недовиплати ОСОБА_1 коштів,
передбачених статтею 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Олевському районі
Житомирської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1 доплати
до пенсії як особі, яка проживає на
території радіоактивного забруднення,
відповідно до статті 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
встановивши її на рівні двох
мінімальних заробітних плат,
визначених законодавством щомісячно,
починаючи з 1 лютого 2009 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою апеляційного суду
Житомирської області від 17 листопада
2011 року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області
задоволено частково. Постанову
Олевського районного суду
Житомирської області від 26 липня 2010
року змінено в частині визначення
періоду, за який необхідно провести
перерахунок доплат, зазначивши, що
кошти, передбачені статтею 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
необхідно перерахувати та сплатити
ОСОБА_1 за період з 18 лютого 2009 року по 31
грудня 2009 року. В решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області, судами порушення норм чинного
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати постановлені рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що ОСОБА_1 є непрацюючим
пенсіонером, має статус потерпілої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 3 та постійно проживає зоні
гарантованого добровільного
відселення. Компенсаційні виплати
позивач отримувала відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836.

Відповідно до положень абзацу третього
частини першої та частини другої
статті 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
(в редакції, що діяла з 9
липня 2007 року) пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають у зоні
гарантованого добровільного
відселення, підвищуються на дві
мінімальні заробітні плати.

Відповідно до вимог статті 63 Закону №
796-XII фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Підпунктом 9 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від
28 грудня 2007 року № 107-VI частини першу та
другу статті 39 Закону № 796-XII замінено
однією частиною такого змісту:
«Громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України».

Тобто зазначена доплата непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, не передбачена.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту 9 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, право на підвищення до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру, що
передбачене статтею 39 Закону № 796-XII у
2008 році у позивача виникло з 22 травня 2008
року, тобто з дня визнання
неконституційними положень Закону №
107-VI, якими внесено зміни до статті 39
Закону № 796-XII.

Вихідним критерієм обрахунку
підвищення до пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, визначено мінімальну
заробітну плату, розмір якої
визначався законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки.

Водночас суми, з яких здійснювався
розрахунок виплат, передбачених
Законом № 796-XII, визначалися
згідно з постановами Кабінету
Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету» від
3 січня 2002 року № 1 (втратила чинність з 1
вересня 2008 року згідно з постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» від 16 липня 2008
року № 654) та «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836.

Встановлений у 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України № 836 розмір
доплат та компенсаційних виплат
протягом тривалих років не змінювався
і не відповідав розміру, встановленому
іншими законами України. Оскільки ні
Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 39 Закону № 796-XII та
законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідні роки, а не постанова
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836,
положення якої істотно звужують обсяг
встановлених законом прав громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області залишити
без задоволення, а постанову
апеляційного суду Житомирської
області від 17 листопада 2011 року та
змінену постанову Олевського
районного суду Житомирської області
від 26 липня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Головчук С.В.