Справа № 826/12387/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна Іновуд» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 вересня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна Іновуд» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Україна
Іновуд» звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що ним було подано всі
передбачені Митним кодексом України,
документи, що підтверджують
правомірність формування позивачем
митної вартості за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, проте митним
органом прийнято рішення про
коригування митної вартості. Вважає
таке рішення відповідача протиправним
та просить його скасувати.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
вересня 2014 року у задоволенні
вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна Іновуд»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова суду
- скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

Між позивачем та компанією Hangzhou Transasia
Sporting Goods Manufactory Co Ltd укладено контракт
від 15.11.2013 року № 15/11-2013 по поставці
товарів спортивного та розважального
призначення.

З метою митного оформлення товару, що
надійшов відповідно до вказаного вище
контракту позивачем подано митну
декларацію № 100250000/2014/092097, якою
заявлено до митного оформлення
наступні товари: товар № 1 інвентар та
обладнання для занять спортом - батути
в розібраному стані в комплекті з
кріпленнями за артикулами та
найменуваннями; сітка безпеки до
батутів з поліестеру (в розібраному
стані в комплекті з кріпленнями) за
артикулами та найменуваннями; драбини
металеві до батутів (в розібраному
стані в комплекті з кріпленнями) за
артикулами та найменуванням.

Митна вартість позивачем була
визначена за основним методом - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються.

За результатами розгляду поданих до
митного оформлення документів, митним
органом, прийнято рішення про
коригування митної вартості від 18.04.2014
року № 100250004/2014/000036/2.

Не погоджуючись з таким рішенням
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його необгрунтованим з огляду
на наступне.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів регулюються
положеннями Митного кодексу України, а
також положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Статтею 49 Митного кодексу України
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до статті 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу
(частина 1); митна вартість товарів, що
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
визначається відповідно до глави 9
цього Кодексу (частина 2).

Статтею 57 глави 9 Митного кодексу
України встановлено, що визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(частина 2). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (частина 3).

Метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), закріплено в статті 58
Митного кодексу України.

Частиною 4 статті 58 Митного кодексу
України визначено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

Як визначено в частині 5 статті 58
Митного кодексу України, ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
- це загальна сума всіх платежів, які
були здійснені або повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
продавцю або на користь продавця через
третіх осіб та/або на пов'язаних із
продавцем осіб для виконання
зобов'язань продавця.

Згідно з частиною 1 статті 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах 5 і 6
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу
України передбачено, що у разі якщо
документи, зазначені у частині 2 цієї
статті, містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Статтею 54 Митного кодексу України
встановлено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості
(частина 1). Контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині 1 статті 58 цього Кодексу
(частина 2).

За змістом частини 6 статті 54 Митного
кодексу України передбачено, що митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідач, приймаючи рішення про
коригування митної вартості виходив з
того, що подані документи містять
розбіжності.

Статтею 57 Митного кодексу України
передбачені такі методи визначення
митної вартості товарів: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Колегією суддів встановлено, що
відповідно до відомостей графи 33
«Обставини прийняття рішення та
джерела, що використовувались митним
органом для коригування митної
вартості» оскаржуваного рішення
зазначено, що документи, зазначені у ч. 2
ст. 53 Митного кодексу України не
містили всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів та
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари: декларантом не подано
додаткових документів на письмову
вимогу органу доходів і зборів
відповідно до ч. 3 ст. 53 митного кодексу
України: копію митної декларації
країни відправлення; висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, за власним бажанням
інші додаткові наявні у декларанта або
уповноваженої ним особи документи для
підтвердження заявлено митної
вартості.

Зі змісту оскаржуваного рішення
відповідача вбачається, що основний
метод визначення митної вартості
товарів за ціною угоди щодо товарів,
які імпортуються не був застосований,
оскільки використані декларантом
відомості не підтверджені
документально.

Метод 2-а не був застосований у зв'язку з
відсутністю у митного органу даних
щодо вартості операцій з ідентичними
товарами, скоригованими відповідно до
комерційних умов поставки та партії
товару (кількості).

Метод 2-6 не був застосований у зв'язку з
відсутністю у митного органу даних
щодо вартості операцій з подібними
(аналогічними) товарами, скоригованими
відповідно до комерційних умов
поставки та партії товару (кількості).

Методи 2-в та 2-г не використані через
відсутністю даних, необхідних для
проведення розрахунків.

Митну вартість товару визначено із
застосуванням резервного методу.

Відповідно до ст. 64 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58 - 63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (GATT), було
здійснено послідовний перехід від 3 до
останнього методу визначення митної
вартості заявленого товару і
застосований 6-й (резервний) метод.

Судом першої інстанції було
встановлено, що на підтвердження
заявленої митної вартості товару
уповноваженою особою декларанта
(позивача) було надано митному органу
наступні документи: картку обліку
особи, яка здійснює операції з товарами
№ 100/2012/0007724 від 28.10.2013 року, міжнародну
автомобільну накладну № 024162 від 15.04.2014
року, коносамент від 01.03.2014 року,
банківські платіжні доручення, що
стосуються оцінюваного товару № 1 від
14.03.2014 року, № 16 від 19.11.2013 року, довідку
про транспортні витрати від 14.04.2014 року
№ 1404-2014/4, рахунок-фактуру (інвойс) від
27.02.2014 року, пакувальний лист від 27.02.2014
року, зовнішньоекономічний контракт
від 15.11.2013 року № 15/11-2013, договір про
надання послуг митного брокера № 040313/1
від 04.03.2013 року, договір про
транспортне-експедиторське
обслуговування № 617/20 від 01.11.2011 року,
інформацію про позитивні результати
здійснення фітосанітарного контролю
товару № 2730 від 15.04.2014 року, інформацію
про позитивні результати здійснення
радіологічного контролю товару від
01.03.2014 року № 2761, резервну позицію від
26.07.2001 року № 915, сертифікат про
походження товару від 14.04.2014 року
С60026, акт виконаних робіт від
14.04.2014 року, екологічну декларацію № 25265
від 15.04.2014 року, лист перевізника від
16.04.2014 року № 127, рішення ДП
«Укрметртестстандарт» № 14-18/106 від
04.04.2014 року.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що митним органом в
порядку ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України було витребувано додаткові
документи: транспортні (перевізні)
документи. Якщо за умовами поставки
витрати на транспортування не включені
у вартість товару, а також інші
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів; якщо здійснювалось
страхування - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування, за наявності
- інші платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару,
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язані із
виконанням умов контракту, виписки з
бухгалтерської документації, каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, копію
митної декларації країни - відправника,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, за власним бажанням
інші додаткові наявні у декларанта або
уповноваженої ним особи документи для
підтвердження митної вартості товару.

Враховуючи наявні у справі докази
колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про
обґрунтованість позиції митного
органу про те, що надані документи
містять неповні відомості (у наданих
документах містяться розбіжності), з
огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем були надані органу доходів і
зборів усі необхідні документи, які
підтверджують вартість товарів, та які
підтверджують складові митної
вартості товарів.

Подані документи ідентифікували
оцінювані товари та містили об'єктивні
і достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які підтверджували ціну
товарів, що підлягала сплаті позивачем
на користь продавця, тобто,
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами ч ч.
4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що
відповідно до правил ч. 2 ст. 53 Митного
кодексу України встановлено вичерпний
перелік документів, які підтверджують
митну вартість товарів, а тому колегія
суддів вважає безпідставною вимогу
відповідача про надання позивачем
заявки, надання якої не передбачено
законодавством, а зі змісту заявки, яка
складається у довільній формі, (п. 1.3.
договору про
транспортне-експедиторське
обслуговування № 617/20 від 01.11.2011 року) не
вбачається вказівки на ціну товару та
вартість транспортних витрат, що
означає, що даний документ не є
документом, який підтверджує складову
митної вартості товарів у розумінні п. 6
ч. 2 ст. 53 та п. 6 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу
України.

Також колегією суддів встановлено, що
позивачем були надані органу доходів і
зборів в достатній кількості
документи, які підтверджують понесені
ним транспортні витрати та за своїм
змістом відносяться до документів, які
підтверджують цю складову митної
вартості, а саме: договір про
транспортне-експедиторське
обслуговування № 617/20 від 01.11.2011 року
(а.с. 43 - 48); довідка про транспортні
витрати № 1404-2014/4 від 14,04.2014 року; акт
надання послуг від 14.04.2014 року (а.с. 49);
рахунок - фактура 14.04.2014 року(а.с. 50);
платіжне доручення № 12 від 15.04.2014
року(а.с. 51).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачем було надано документи в
достатній кількості, що підтверджували
понесені ним транспортні витрати, що в
повній мірі надавало відповідачу
можливість перевірити достовірність
заявлених декларантом даних.

Крім цього, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про не підтвердження
позивачем транспортного перевезення
товару з огляду на наступне.

Згідно змісту коносаменту № АРLU069015804
від 01.03.2014 року (а.с. 32) вбачається, що він
був виданий компанією перевізником на
перевезення вантажу не тільки морським
видом транспорту, а комбінованим видом
транспорту, тобто декількома різними
видами транспорту
(морський/автомобільний у даному
випадку), що є свідченням про те, що таке
перевезення могло здійснюватись в
межах наявного договору транспортне -
експедиторське обслуговування № 617/20
від 01.11.2011 року, про що додатково може
свідчити і вказівка в коносаменті в
якості агента призначення експедитора
позивача - TOB «Ламанг Шиппинг Єйдженсі».

Пунктом 2 частині 1 статті 335 Митного
кодексу України під час переміщення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначеннячерез митний
кордон України при перевезенні водним
транспортом декларант, уповноважена
ним особа або перевізник, яким
здійснюється перевезення товарів,
надають органу доходів і зборів в
паперовій або електронній формі такі
документи та відомості: транспортні
(перевізні документи на товари (за
наявності), які містять, зокрема,
відомості про загальну кількість
товарів, кількість вантажних місць,
найменування товарів, вид упаковки.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного
кодексу України одним із документів,
які підтверджують митну вартість
товарів, є транспортні (перевізні)
документи, якщо за умовами поставки
витрати транспортування не включені у
вартість товару, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до пункту III графи 20 Розділу
III «Правила заповнення граф ДМВ
декларантом або уповноваженою ним
особою» Правил заповнення декларації
митної вартості, затверджених наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.2012 року № 599, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 18.06.2012
року за № 984/21296, для підтвердження
витрат натранспортування декларантом
відповідно до частини другої статті 53
Митного кодексу України подаються
транспортні (перевізні) документи, а
також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів.

До зазначених документів можуть
належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт
(наданих послуг)) від виконавця
договору (контракту) про надання
транспортно-експедиційних послуг,
містить реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості відповідно до
яких встановлюється належність послуг
до товарів;

- банківські та платіжні документи, що
підтверджують факт оплаті
транспортно-експедиційних послуг
відповідно до виставленого
рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо
перевезення товарів здійснюється з
використанням власного транспортного
засобу), що містить відомості про
маршрут перевезення, його протяжність
у кілометрах до місця ввезення на митну
територію України та по митній
території України, розмір тарифної
ставки на перевезення за одиницю
виміру (вагу) товару за 1 кілометр
маршруту.

Отже, зі змісту вищенаведених приписів
діючого митного законодавства України
вбачається, що транспортним
(перевізним) документом є документ,
який містить, зокрема, відомості про
загальну кількість товарів, кількість
вантажних місць, найменування товарів,
вид упаковки (п. 2 ч. 1 ст. 335 МК України).

Позивачем для митного оформлення
товарів були надані органу доходів і
зборів наступні документи в якості
транспортних (перевізних) документів:
договір про
транспортне-експедиторське
обслуговування № 617/20 від 01.11.2011 року
(а.с. 43-48); міжнародна автомобільна
накладна (СМR) № 024162 від 15.04.2014 року
(а.с. 31); коносамент (В/L) № АРLU069015804 від
01.03.2014 року (а.с. 32); в якості документів,
що підтверджують відомості про
вартість перевезення: довідка про
транспортні витрати № 1404-2014/4 від
14.04.2014 року (а.с. 33); акт надання послуг №
LS - 0002593 від 14.04.2014 року (а.с. 49);
рахунок-фактура № LS - 3814844 від 14.04.2014
року (а.с. 50); платіжне доручення № 12 від
15.04.2014 року (а.с. 51).

Таким чином колегія суддів вважає, що
даному випадку транспортним
(перевізним) якій містить відомості
про загальну кількість товарів,
кількість вантажних місць,
найменування товарів, вид упаковки, є
вище вказаний коносамент, оскільки він
містить такі відомості.

Згідно ст. 135 Кодексу торгового
мореплавства України правовідносини
між перевізником і одержувачем вантажу
визначаються коносаментом. Умови
договору морського перевезення, не
викладені в коносаменті, обов'язкові
для одержувача, якщо в коносаменті
зроблено посилання на документ, в якому
вони викладені.

Відповідно до статті 134 Кодексу
торгового мореплавства України
документами, що підтверджують
наявність і зміст договору морського
перевезення вантажу, є: рейсовий чартер
- якщо договір передбачає умову надання
для перевезення всього судна, частини
або окремих суднових приміщень;
коносамент - якщо договір не передбачає
умови, зазначеної в пункті 1 цієї
статті; інші письмові докази.

Отже, висновок суду першої інстанції
щодо правомірності спірного рішення
відповідача про коригування митної
вартості товарів у зв'язку і
відсутністю договору морського
перевезення вантажу як транспортного
(перевізного) документу є
необґрунтованим, оскільки позивачем
була надана достатня кількість
документів у відповідності до ч. 2 ст. 53,
ч. 1 ст. 335 Митного кодексу України та
Правил заповнення декларації митної
вартості в якості транспортних
(перевізних) документів, які у повній
мірі надавали можливість перевірити
дані, зазначені в них, та упевнитися і
достовірності та їх достатності для
підтвердження такої складової митної
вартості як транспортні витрати.

Також колегія суддів вважає
помилковими висновки суду першої
інстанції стосовно неможливості
встановлення факту оплати товарів
(неповнота дослідження доказів) з
огляду на наступне.

Згідно п 4.1. зовнішньоекономічного
контракту ( а.с. 24 - 27), на який
посилається суд першої інстанції щодо
обов'язкової вказівки на конкретний
інвойс при перерахуванні коштів за
товар, колегія суддів вважає за
необхідне зауважити, що даним пунктом
не передбачено положення про
обов'язкове посилання на конкретний
інвойс при перерахуванні коштів за
товар.

Зокрема, пунктом 4.1
зовнішньоекономічного контракту (а.с. 24
- 27) передбачено порядок сплати
коштів за товар шляхом передоплати,
двома частинами (20% та 80%),
безготівкова формарозрахунків та
порядок сплати банківських витрат
сторонами.

Так, зі змісту платіжних доручень № 16
від 19.11.2013 року та № 1 від 14.03.2014 року (а.с.
55 - 56) вбачається, що на поточний рахунок
контрагента Позивача, вказаний у
контракті, було перераховано плату за
товари в загальній сумі 38193,30 доларів
США як передоплату у відповідності до
умов контракту двома частинами 20 % та 80,
%, що повністю відповідає вартості
товарів, зазначеній в інвойсі № GF 140100
від 27.02.2014 року на зазначену поставку
(а.с. 34).

Крім цього, зворотня сторона
останнього аркушу
зовнішньоекономічного контракту (а.с.
24-27) містить відбитки банку, через який
обслуговується позивач, про здійснення
тільки двох платежів за даним
контрактом в сумі 7639,00 доларів США та
30554,30 доларів США, що в сукупності
складає вартість товарів за даною
поставкою в загальній сумі 38193,30
доларів США.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що в перекладі експортної вантажної
митної декларації Китайської Народної
Республіки (номер попереднього запису
935794604; від 27.02.2014 року (а.с. 66-67) існують
неточності в найменуванні
транспортного засобу та номеру
коносаменту.

Так, в перекладі експортної вантажної
митної декларації КНР найменування
транспортного засобу зазначено - MOL
QUALITY/00W09, тоді коли в коносаменті №
APLU069015804 від 01.03.2014 року та інвойсі № GF
140100 від 27.02.2014 року міститься
найменування судна - MOL QUALITY 004W09, номер
накладної зазначений в перекладі
декларації країни відправлення -
APLU069019804, а коносамент містить такий
номер як APLU069015804, тобто, замість цифри 5
зазначена цифра 9.

Колегія суддів приходить до висновку
про те, що відсутність однієї цифри та
наявність різниці в одну цифру в
вищезазначених документах при
наявності сукупності кореспондуючих
між собою документів та наявних в них
відомостей не є підставою для висновку
про наявність, розбіжностей, які є
перешкодою для митного оформлення
товару та застосування першого методу
визначення митної вартості, оскільки
ці неточності є незначними.

Згідно частини 2 статті 55 Митного
кодексу України прийняте органом
доходів і зборів письмове рішення про
коригування митної вартості товарів
має містити, крім іншого,
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість
не може бути визнано, наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів, яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності, визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування.

Однак, спірне рішення відповідача не
містить обґрунтований математичний
розрахунок ціни товару за одиницю із
зазначенням конкретних складових
цього розрахунку, не доведено
обґрунтованості рівня визначеної у
спірному рішенні ціни товару,
скоригованої органом доходів і зборів,
а також не розкриває фактів, які
вплинули на таке коригування, що
вказує на невідповідність спірного
рішення вимогам частини 2 статті 55

Митного кодексу України, а отже і на
його протиправність.

Крім того, в порушення наведених
приписів спірне рішення не містить
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано.

Зокрема, орган доходів і зборів по суті
лише загально зазначає, що декларантом
використано документи, що не містили
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості та відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Також, виходячи з вимог частини 2 статті
55 Митного кодексу України, у спірному
рішенні не визначено яка конкретно
інформація є наявною у органу доходів і
зборів, яка, у свою чергу, призвела до
виникнення обгрунтованих сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає
неправильним висновок суду першої
інстанції про те, що надані позивачем
документи не містять всіх відомостей,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості товару, про
які зазначено вище, що вказує на
неправомірність спірного рішення
відповідача та наявність підстав для
його скасування.

За вказаних обставин колегія суддів
вважає доводи апеляційної скарги
обґрунтованими, а тому вона є такою, що
підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції невірно надана правова
оцінка обставинам справи, а тому
оскаржуване судове рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду
-скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л
А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна
Іновуд» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 вересня 2014 року -
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна Іновуд» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів Міністерства
доходів і зборів України про
коригування митної вартості товарів №
100250004/2014/000036/2 від 18.04.2014 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя

Мельничук В.П.

Судді:

Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.