Справа № 229/1804/14-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 р. Справа № 229/1804/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Дружківці Донецької
області на постанову Дружківського
міського суду Донецької області від
25.06.2014р. по справі № 229/1804/14-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м.Дружківці Донецької
області

про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИЛА:

06.06.2014 року , ОСОБА_2 ( далі - позивач)
звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
м.Дружківка ( далі - відповідач)в якому
просила визнати дії УПФУ в м.Дружківці
про виключення з її трудового стажу
період роботи в Російської Федерації
та зменшення розміру пенсії
неправомірними та скасувати рішення
УПФУ в м.Дружківці № 148274 від 23 травня 2014
року та стягнути з відповідача на її
користь судовий збір в сумі 73,08 грн. та
оплату правової допомоги у сумі 1500
гривень.

Постановою Дружківського міського
суду Донецької області від 25.06.2014
року позов ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного Фонду України в м.Дружківка
про визнання дій неправомірними
задоволено.

Визнано діі відповідача Управління
Пенсійного Фонду України в м.Дружківці
про виключення з трудового стажу
ОСОБА_2 період праці в Росії на ТОВ
Талантрєйд" з 1999 року по 2003 рік
неправомірними.

Стягнено з держави на користь ОСОБА_2
судовий збір у смі 73 (сімдесят три)
гривні 08 коп та витрати на оплату
правовій допомоги у сумі 406 (чотириста
шість) гривень.

Відповідач, не погодившись з вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій вказує, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставин справи та просить
суд апеляційної інстанції скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу згідно ч.4 ст. 196 КАС України та п.2
ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 з 08 вересня 2004 року знаходиться
на обліку в УПФУ в м.Дружківці, що
підтверджується протоколом № 13375 (а.с.24)

Пенсія позивачцу була призначена
відповідно до заяви від 11 серпня 2004
року (а.с.25).

При призначенні пенсії ОСОБА_2 було
враховано трудовий стаж роботи в РФ, з 15
серпня 1996 року по 15 люте 2004 року в ТОВ
"Галантрєйд", що підтверджується
записом у трудовій книжці (а.с. 9) та
заробітна плата, яка була підтверджена
довідкою про заробітну платню, виданою
ТОВ "Галантрєйд" 14 липня 2004 року за
період з 1999 -2003 рік (а.с.26).

28 лютого 2014 року УПФУ в м.Дружкіці
направило запит в РФ про проведення
перевірки стажу та заробітної плати
ОСОБА_2 за період з січня 1999 по грудень і
2003 року (а.с.27).

09 лютого 2014 року УПФУ в м. Дружківці
отримало лист № 205-73/14/2 ДУВПФ РФ по
м.Москва та Московської області, згідно
якого вказано, що ТОВ Галантрєйд" було
зареєстровано 26 квітня 2000 року знято з
обліку 21 липня 2009 року у зв'язку з
ліквідацією, як таке що на веде
фінансово-господарської діяльності.

Адміністрація звіти по страховим
внескам не надала. В базі страховиків
ПФР по Москві та Московської області
відомостей про керівництво не має,
головним бухгалтером вказано ОСОБА_3
(а.с.28).

04 червня 2014 року позивач отримав
рішення УПФУ в м.Дружківці № 148274 від 23
травня 2014 року, в якому вказано, що з 01
червня 2014 року з її загального стажу
виключено період стажу роботи та
заробітної плати в Російської
Федерації, врахованих при призначенні
пенсія до підтвердження достовірності
документів.

Вважає дане рішення незаконним та не
обґрунтованим, узв»язку з чим позивач
звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
лист № 205-73/14/2 ДУВПФ РФ по м.Москва та
Московської області підтверджує, що
підприємство яке зазначено в трудовій
книжці позивачки існувало, здійснювало
діяльність, відомостей про те, що
підприємство не сплачувало страхові
внески та податки у листі не
вказано.Таким чином, судом першої
інстанції зроблено висновок, що дії
відповідача неправомірні та
передчасні, у зв»язку з чим, позов є
обґрунтованим.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка . Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Зазначеній нормі відповідає
пункт 1 Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року N
637 відповідно до якого, основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка.

Трудова книжка є основним документом
для підтвердження стажу роботи лише у
разі якщо в ній містяться всі
необхідні, правильні і точні записи про
стаж роботи, у тому числі і той, який дає
право на пенсію за віком на пільгових
умовах.

Пунктом 3 вказаного Порядку за
відсутності трудової книжки, а також у
тих випадках, коли в трудовій книжці
відсутні необхідні записи або
містяться неправильні чи неточні
записи про періоди роботи, для
підтвердження трудового стажу
приймаються довідки, виписки із
наказів, особові рахунки і відомості на
видачу заробітної плати, посвідчення,
характеристики, письмові трудові
договори і угоди з відмітками про їх
виконання та інші документи, які
містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 Порядка передбачено, що за
відсутності документів про наявний
стаж роботи і неможливості
одержання їх внаслідок ліквідації
підприємства, установи, організації
або відсутності архівних даних з інших
причин, трудовий стаж установлюється
на підставі показань не менше двох
свідків, які б знали заявника по
спільній з ним роботі на одному
підприємстві, в установі, організації і
мали документи про свою роботу за час,
стосовно якого вони підтверджують
роботу заявника.

Як вбачається з рішення управління від
23 травня 2014 року (з доповненням), що
згідно листа № 205/73/14-04/2 від 09.04.2014
Державної установи - управління
Пенсійного фонду Російської Федерації
№ 5 по м. Москві та Московської області
ТОВ "Галантрейд" було зареєстровано
26.04.2000, а 21.07.2009 знято з обліку, у зв'язку
з ліквідацією. Оскільки підприємство
не веде фінансово - господарську
діяльність.

Таким чином,колегія суддів зазначає, що
ТОВ "Галантрейд" зареєстровано 26.04.2000, а
ОСОБА_2, згідно довідки про заробітну
плату (а.с. 27) та трудової книжки,
працювала з 17.03.1998, тобто раніше ніж
будо зареєстроване підприємство.

Також, з матеріалів справи, вбачається,
що ОСОБА_2 було запропоновано надати
первинні документи, які б підтвердили
зазаначений стаж роботи, що відповідає
пункту 3 Порядка "у тих випадках, коли в
трудовій книжці містяться неправильні
чи неточні записи про періоди роботи,
для підтвердження трудового стажу
приймаються довідки, виписки з наказів,
особові рахунки і відомомсті на видачу
заробітної плати, посвідчення,
характеристики, письмові трудові
договори і угоди з відмітками про їх
виконання та інші документи, які
містять про періоди роботи". Однако,
позивачем документів до управління
надано не було.

Під час судового засідання був наявний
один свідок ОСОБА_4, який має аналогічну
довідку про заробітну плату видану ТОВ
"Галантрейд", але за інший період (з 1998
року по 2003 рік).

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відповідно до листа № 205/73/14-04/2 від
09.04.2014 Державної установи - управління
Пенсійного фонду Російської Федерації
№ 5 по м.Москві та Московської області,
з якого вбачається, що ТОВ "Галантрейд"
зареєстровано 26.04.2000, а ОСОБА_2, згідно
довідки про заробітну плату (а.с. 27) та
трудової книжки, працювала з 17.03.1998,
тобто раніше ніж будо зареєстроване
підприємство .

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що відповідач
діяв на підставі та вмежах вимог
чинного законодавства, а тому рішення з
доповненням від 23 квітня 2014 року
винесено на підставі та вмежах діючую
законодавства.

Разом з тим, колегія суддів дійшла
висновку про неправомірність
стягнення судом першої інстанції
коштів на оплату правової допомоги у
розмірі 406 (чотириста шість) гривень,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог.

Відповідно до пп..2 п.1 Додатку до
постанови Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006р. №590 "Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави"
витрати, пов'язані з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення і яка не є суб'єктом
владних повноважень, якщо компенсація
відповідно до закону сплачується за
рахунок держави, компенсуються в
розмірі, яка не перевищує суму, що
обчислюється виходячи з того, що особі,
яка надає правову допомогу
виплачується 5 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за повний
робочий день.

Як вбачається з матеріалів справи, з
наданих позивачем документів, не
можливо зробити висновок про обсяги
наданих юридичних послуг, крім того
вони не містять достатніх критеріїв
для визначення обсягу наданих послуг.

Виходячи з вище викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем не було у встановленому
законом порядку підтверджено понесені
ним витрати на правову допомогу, а тому
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Згідно частини першої статті 11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно із частини першої статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
ОСОБА_2 не обґрунтовані та задоволенню
не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції є такою, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи, ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, тому апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова суду
- скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Дружківці
Донецької області задовольнити.

Постанову Дружківського міського суду
Донецької області від 25.06.2014р. по справі
№ 229/1804/14-а скасувати та прийняти
нову постанову, якою у задоволенні
позову ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м.Дружківці
Донецької області про визнання дій
неправомірними - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бондар
В.О.Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О.
Калитка О.М.