Справа № 813/6540/13-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
Справа №
876/811/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Попка Я.С., Кухтея Р.В.,

з участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника апелянта
Дорош А.Б.,

представників позивача
Ярмоловського Т.М.,

Навроцького А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Жовківському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2013 року у справі за позовом
приватного підприємства «Термо-терра»
до Державної податкової інспекції у
Жовківському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомленнь-
рішень,

встановив:

ПП «Термо-терра» звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Жовківському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області, в якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 12.08.2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість та
№ від 12.08.2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що спірні
податкові повідомлення-рішення
прийняті з порушенням податкового
законодавства, оскільки позивачем
правомірно було сформовано валові
витрати та витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування
по операціях із ПП «Ардея-Тех», ТзОВ
«Мінераліс-ЛТД», ТзОВ «Будівельна
компанія АРТ Груп», ТзОВ «БТК
«Євробуд», ТзОВ «ВІП Солюшенс», ПП
«СМУ-600», ТзОВ «Інтеграл АЙ ТІ», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ «Нові
Технології ТПВ», а також правомірно
віднесено до складу податкового
кредиту суми ПДВ, сплачені по операціях
із ПП «Ардея-Тех», ТзОВ «Мінераліс-ЛТД»,
ТзОВ «Будівельна компанія АРТ Груп»,
ТзОВ «БТК «Євробуд», ТзОВ «ВІП
Солюшенс», ПП «СМУ-600», ТзОВ «Інтеграл
АЙ ТІ», ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ
«Нові Технології ТПВ», ТзОВ «Фрейтедж»,
що підтверджується усіма необхідними
первинними документами, а висновки
відповідача стосовно нереальності та
нікчемності господарських операцій
позивача з контрагентами є
необґрунтованими.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23.12.2013 року
адміністративний позов задоволений.
Судове рішення мотивоване тим, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів обставин, на які
посилався як на підставу своїх
заперечень та не підтвердив належними
доказами наявність правових підстав
для винесення податкових
повідомлень-рішень.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив відповідач, який в
апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позову. В
обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що надані позивачем
первинні документи не оформлені
належним чином, не містять всіх
необхідних даних для ствердження
реальності надання послуг. Крім того,
стверджує, що контрагенти позивача - ПП
«Ардея-Тех», ТзОВ «Будівельна компанія
АРТ Груп», ТзОВ «БТК «Євробуд» фактично
не могли здійснювати взяті на себе
зобов'язання згідно договорів,
укладених із ПП «Термо-терра», у зв'язку
із відсутністю у них господарських
можливостей, що дає підстави для
висновку про нікчемність укладених між
позивачем та зазначеними
контрагентами правочинів.

В судовому засіданні під час розгляду
апеляційної скарги представник
апелянта підтримав її з підстав, що
зазначені у скарзі. Представник
позивача заперечив проти задоволення
апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 27.06.2013 року по 18.07.2013 року ДПІ у
Жовківському районі ГУ Міндоходів у
Львівській області була проведена
планова виїзна перевірка ПП
«Термо-терра» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складений акт
№21/22-00/34838272 від 25.07.2013 року, яким
встановлені порушення п.п.44.1, 138.2, 139.1.9,
п.п.198.1, 198.3 Податкового кодексу України,
п.п.5.3.9, 5.2.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п.п.7.3.1, 7.4.1, 7.4.4 Закону України «Про
податок на додану вартість», а саме
заниження ПП «Термо-терра» податку на
прибуток на 143 200 гривень за 4 квартал 2010
року, 1-4 квартали 2011 року, 1-3 квартали 2012
року та заниження податку на додану
вартість на 107 977 гривень за жовтень,
грудень 2010 року, березень, квітень,
червень, серпень, жовтень, грудень 2011
року, січень, травень, липень, жовтень
2012 року.

12.08.2013 року ДПІ у Жовківському районі
ГУ Міндоходів у Львівській області на
підставі вказаного акту винесені
податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшена сума грошового
зобов'язання з податку на прибуток на 143
200,00 гривень та нараховані штрафні
санкції в розмірі 8 025,00 гривень;

- №, яким збільшена сума грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 107 977,00 гривень та
нараховані штрафні санкції в розмірі 23
277,75 гривень.

Суд першої інстанції, задовольняючи
адміністративний позов, виходив з того,
що факт господарських відносин у 2010-2012
роках між позивачем та ПП «Термо-терра»
та ПП «Ардея-тех», ТзОВ «Мінераліс ЛТД»,
ТзОВ «БК АРТ Груп», ТзОВ «БТК «Євробуд»,
ПП «СМУ-600», ТзОВ «ВІП Солюшенс», ТзОВ
«Інтеграл АЙ ТІ», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ «Нові
технології ТПВ», ТзОВ «Фрейтедж»
підтверджується наданими суду
належним чином оформленими первинними
документами, а податковим органом не
доведено, що господарські операції між
позивачем та контрагентами не були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційної інстанції, виходячи
з наступного.

Пунктом. 138.2. Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 Податкового
кодексу України не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до
складу валових витрат платника податку
належать витрати, які: 1) підтверджені
первинними документами; 2) пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлені вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до етапі 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України). Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у
подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами, (п.
198.5 ст. 198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати - ПДВ
до бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ПП «Термо-терра»
як юридична особа зареєстроване
виконавчим комітетом Львівської
міської ради 19.12.2006 року. У періоді, який
перевірявся, ПП «Термо-терра» було
зареєстровано як платник ПДВ, згідно
свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ
від 04.01.2007 року.

У 2010-2012 роках позивач здійснив ряд
господарських операцій із ПП
«Ардея-тех», ТзОВ «Мінераліс ЛТД», ТзОВ
«БК АРТ Груп», ТзОВ «БТК «Євробуд», ПП
«СМУ-600», ТзОВ «ВІП Солюшенс», ТзОВ
«Інтеграл АЙ ТІ», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ТзОВ «Нові
технології ТПВ», ТзОВ «Фрейтедж», що
підтверджується долученими до
матеріалів справи документами
(договори із замовниками, видаткові
накладні, акти здачі-приймання,
податкові накладні, банківські
виписки, тощо). Змістом вказаних
господарських операцій була поставка
товарів широкого асортименту.

Як встановлено судом першої інстанції,
зазначені товари використовувалися
позивачем у власній господарській
діяльності (виготовлення холодильних
систем, устаткування, реалізація
закупленого товару) з метою отримання
прибутку, що знаходить своє
підтвердження у порівнянні цін
реалізації товару із закупівельними
цінами, а також порівняння
собівартості придбаного товару та
вартості виготовлених позивачем
систем, обладнання й устаткування.

Реальність здійснення позивачем
господарських операцій
підтверджується і тим, що для
здійснення своєї діяльності у ПП
«Термо-терра» є необхідні виробничі
умови, а саме, трудові ресурси (від 8 до 11
штатних працівників за 2010-2012 роки),
транспортні засоби (автомобіль ГАЗ) та
офісні, виробничі та інші приміщення
для здійснення своєї діяльності.

Посилання податкового органу на
безтоварність господарських операцій
між позивачем та його контрагентами у
зв'язку відсутністю документів, що
підтверджують транспортування,
зберігання товарів, спростовуються
зібраними у матеріалах справи
доказами, видатковими та податковими
накладними, актами приймання-передачі
товару. Ці документи підписані та
скріплені печатками сторін та мають
всі реквізити, як того вимагає чинне
законодавство України.

Згідно з нормами п.9.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.2.4 Положення "Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 року, первинні документи
для надання їм юридичної сили та
доказовості повинні мати обов'язкові
реквізити і бути підписані посадовою
особою, відповідальною за дозвіл на
здійснення господарської операції і
складання первинного документа.

Щодо посилань апелянта на виявлені
дефекти в оформленні документів
(зокрема, відсутність окремих
реквізитів або помилки при їх
заповненні, на що вказує відповідач)
слід зазначити, що такі недоліки не
повинні розглядатися як безумовна
підстава для трактування таких
операцій як нереальні та безтоварні, а
також не повинні вести до
автоматичного позбавлення платника
податків права на формування валових
витрат, витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування. Тому,
у разі встановлення деяких дефектів в
первинних документах слід
досліджувати всі докази, в т.ч. інші
первинні документи, тощо, в їх
сукупності, при цьому необхідно
з'ясувати, чи позбавляють такі недоліки
можливості ідентифікувати
господарську операцію, обсяг товару,
його вартість, тощо.

Доводи апелянта щодо виявлення
порушень, встановлених податковими
органами в ході проведення перевірок
контрагентів позивача (акт
позапланової невиїзної перевірки
Алчевської ОДПІ №299/22-300/37156768 від 15.05.2012
року, акт документальної невиїзної
перевірки ДПІ у Шевченківському районі
м.Києва №1973/2308/36692123 від 06.09.2011 року, акт
перевірки ДПІ у м.Чернігові №48/22/37750699
від 10.10.2012 року), зустрічних звірок
контрагентів позивача (акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок ДПІ у Печерському районі м.Києва
№1707/22.8/37241554 від 17.05.2013 року, №1689/22-8/33499358
від 16.05.2013 року, №1791/22.8/21687550 від 23.05.2013
року) правомірно не взяті до уваги
судом першої інстанції, оскільки
виявлені порушення податкового
законодавства стосуються контрагентів
позивача, а не позивача безпосередньо.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
зобов'язаннями, а також не встановлена
відповідальність однієї юридичної
особи за порушення законодавства і
недотримання вимог інших підзаконних
актів другою юридичною особою.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України від 01.06.2010 року у справі
№21-573во10, згідно з якою, якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що встановлені під час
розгляду справи обставини, які
підтверджені належними доказами,
спростовують висновки ДПІ у
Жовківському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області, констатовані в акті перевірки
№21/22-00/34838272 від 25.07.2013 року, а тому
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Жовківському районі від 12.08.2013 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість та № про
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток,
винесені на підставі зазначеного акту
перевірки, підлягають скасуванню як
протиправні.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного та
обґрунтованого висновку про
протиправність збільшення податковим
органом позивачу податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та з податку на прибуток.

Враховуючи викладене, а також те, що
обставини справи встановлені
правильно і повно, судове рішення
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, підстав
для скасування оскаржуваної постанови
суд апеляційної інстанції не вбачає і
тому її слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року у справі № 813/6540/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя
Л.П. Іщук

Судді
Я.С. Попко

Р.В. Кухтей

Ухвала складена в повному обсязі 06.10.2014
року