Справа № 1715/8434/12
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/71874/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Заїка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та
управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне на постанову Рівненського
міського суду Рівненської області на
постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 31.07.2012р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.10.2012р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про зобов'язання
відповідача надати відомості, внесені
до персональної облікової картки
позивача про трудовий стаж, а саме за
весь період внесення відомостей в
облікову картку та відомості про
нарахування заробітної плати
(помісячно) за весь період внесення
відомостей в облікову картку,
зобов'язання відповідача призначити
пенсію за вислугу років з дати подання
заяви про призначення пенсії з 09.08.2011р.
та стягнення коштів у розмірі пенсії за
вислугу років за період з дня
призначення пенсії по день першої
виплати пенсії та кошти у розмірі п'яти
посадових окладів в сумі 15000 грн на
відшкодування шкоди, як кошти, на які
позивач мав право у разі виходу на
пенсію згідно п. 20 Контракту №17 від
12.03.2010р.

Постановою Рівненського міського суду
Рівненської області від 31.07.2012р., яка
залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.10.2012р.,
позов задоволено частково. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне призначити ОСОБА_1 пенсію за
вислугу років починаючи з 09.08.2011р. та
здійснити виплату відповідних
пенсійних виплат з цього часу. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

З такими рішеннями судів не погодились
позивач і відповідач, подали касаційні
скарги, в якій посилаються на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Позивач просить направити справу до
суду першої інстанції для подальшого
розгляду по суті в частині вирішення
спору щодо відшкодування втрат в
іншому складі суду. Відповідач просить
скасувати постановлені судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційні скарги в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
мотивів та передбачених законом
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 працював на
польових топографо-геодезичних
роботах на посаді інженера топографії
№1 із 22.02.1980р. по 31.10.1980р., на посаді
старшого інженера топографії №1 з
01.11.1980р. по 31.12.1988р., на посаді інженера 2
категорії топографії №1 із 01.01.1989р. по
31.12.1992р., на посаді геодезиста 2
категорії топографії № 1 із 01.01.1993р. по
20.11.1995р. При зверненні до управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
щодо призначення пенсії за вислугу
років позивач отримав відмову з тих
підстав, що ним не надані первинні
документи, які б підтверджували, що він
отримував польове забезпечення або
надбавки, які виплачувалися при
щоденному виїзді на об'єкти польових
робіт за період роботи з 22.02.1980р. по
20.11.1995р.

Відповідно до п. «б» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
право на пенсію за вислугу років мають
працівники експедицій, партій, загонів,
дільниць і бригад, безпосередньо
зайняті на польових
геологорозвідувальних, пошукових,
топографо-геодезичних, геофізичних,
гідрографічних, гідрологічних,
лісовпорядних і розвідувальних
роботах - чоловіки після досягнення 55
років і при загальному стажі роботи не
менше 25 років, з них не менше 12 років 6
місяців на зазначеній роботі.

Згідно статті 62 цього Закону визначено,
що основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. |

Згідно пункту 20 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.08.1993р. №37 у тих випадках, коли в
трудовій книжці відсутні відомості, що
визначають право на пенсії на
пільгових умовах або за вислугу років,
установлені для окремих категорій
працівників, для підтвердження
спеціального трудового стажу
приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди
роботи, що зараховуються до
спеціального стажу; професія або
посада; характер виконуваної роботи;
первинні документи за час виконання
роботи, на підставі яких видана
зазначена довідка.

Якщо підприємство, установа чи
організація, у якій працювала особа, що
звертається за пенсією, ліквідовані
або припинили своє існування з інших
причин, то довідки видаються
правонаступником із зазначенням
підстав їх видачі.

Так судами встановлено, що зайнятість
позивача на польових
топографо-геодезичних роботах
підтверджується записами у трудовій
книжці та довідками державного
підприємствам
«Проектно-вишукувального інституту
«Рівнедіпроводгосп». Згідно довідки
№16 від 04.08.2011р. весь період роботи на
посадах інженера та геодезиста у
період із 22.02.1980р. по 20.11.1995р. позивач
працював повний робочий день на
польових топографо-геодезичних
роботах у складних побутових умовах,
далеких відстанях від місця проживання
та постійно отримував польове
забезпечення, всього стаж складає 13
років 11 місяців.

Також, згідно довідки №У-2/134 від
14.11.1995р., виданої Рівненський державним
Проектно-розвідувальним інститутом
«Рівнедіпроводгосп», у період роботи
із 1980 року по 1995 року позивач працював
на польових топографо-геодезичних
вишукувальних роботах повний робочий
день і має 14 років пільгових років для
виходу на пенсію за вислугою років.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції, з чим погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач виконував
топографо-геодезичні роботи в польових
умовах, що надає йому право виходу на
пенсію за вислугою років згідно п. «б»
ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», оскільки стаж роботи на
вказаних роботах становить понад 13
років та, що позивач повинен призначити
йому пенсію з дня звернення за пенсією.

Крім того, суди першої та апеляційної
інстанцій прийшли до обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову в частині відшкодування шкоди,
яку позивач просить стягнути на його
користь в розмірі пенсії за вислугу
років з дня призначення пенсії до дня
першої виплати та в розмірі 15000 грн, що
складає п'ять посадових окладів, на які
він мав право у разі виходу на пенсію
згідно п.20 Контракту №17 від 12.03.2010р. та
пов'язує з неможливістю використання
вказаних коштів для особистих потреб,
оскільки діючим законодавством не
передбачено відшкодування з вказаних
підстав. Крім того, відповідач не був
стороною зазначеного Контракту,
укладеного між позивачем та
роботодавцем, а тому не може нести
відповідальність за невиконання його
умов.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій колегія суддів
погоджується і вважає, що вони
відповідають нормам матеріального і
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційних
скаргах, висновки судів не
спростовують і є безпідставними,
оскільки в ході розгляду справи
встановлено факт набуття позивачем
права на пенсію на пільгових умовах, а
тому суди обгрунтовано прийшли до
висновку про задоволення позовних
вимог в цій частині.

Також суди обгрунтовано прийшли до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог щодо відшкодування
матеріальної шкоди та стягнення коштів
у розмірі п'яти посадових окладів
відповідно до укладеного з ним
контракту, оскільки відповідач у даній
справі стороною укладеного з позивачем
трудового контракту не виступав і
вимагати виплату таких коштів позивач
вправі за рахунок коштів роботодавця.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що при ухваленні
оскаржуваних рішень суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права, а тому касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського міського суду
Рівненської області від 31.07.2012р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23.10.2012р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
М.М. Заїка

І.В. Штульман