Справа № 2а-449/293/13
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 р.
Справа № 876/7194/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Глушка І.В.,

суддів
Большакової О.О., Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області на постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 23.04.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області про зобов'язання провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії, як дитині війни,-

встановив:

03.04.2009 року позивач звернувся в суд із
позовом до відповідача. У позовній
заяві просить зобов'язати відповідача
здійснювати на свою користь
перерахунок та виплату недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги, як дитині війни за період з
січня 2006 року по грудень 2008 року та в
подальшому щомісячно доплачувати 30 %
мінімальної пенсії по віку відповідно
до Закону України "Про соціальний
захист дітей війни".

Позивач свої позовні вимоги мотивував
тим, що відповідно до статті 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» є дитиною війни. Згідно з
статтею 6 цього закону дітям війни
повинна виплачуватись щомісячна
державна соціальна допомога у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком, однак
така допомога виплачувалась в не
повному обсязі. Просив позов
задоволити.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено частково. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області нарахувати і виплатити
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком як дитині війни передбачене
статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" із
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року, із урахуванням виплачених
сум. У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постанову суду оскаржило управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області. Вважає, що постанова прийнята
з неповним з'ясуванням обставин справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
залишається невизначеним порядок
обчислення спірної доплати та його
розмір. Просить врахувати, що
встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
враховуватися для перерахунків або
підвищень інших пенсій. Стверджує, що
при ухваленні оскаржуваного рішення
судом не були враховані положення
бюджетного законодавства України, а
також видаткові можливості основного
фінансового документу держави і
Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, оскільки статтею 1
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» визначено, що дитиною
війни є особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2
вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30 %
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Вирішуючи питання щодо задоволення
позовних вимог за 2006 рік, судова
колегія приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині зобов'язання
відповідача виплатити оспорювану
надбавку за 2006 рік, оскільки п. 17 ст. 77
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» зупинено дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
19.01.2006 року, який набрав чинності 02.04.2006
року, п. 17 ст. 77 виключено. Однак ст. 110
даного Закону встановлено, що пільги
дітям війни, передбачені ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Враховуючи, що Кабінет
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету не приймав жодних
нормативно-правових актів за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі 2006 року, не був
визначений порядок проведення таких
виплат, а також те, що зазначена норма
не була визнана у встановленому
порядку неконституційною, отже,
підлягала виконанню, суд правомірно
відмовив у задоволенні позову в
частині виплати позивачу підвищення до
пенсії за 2006 рік.

Стосовно позовних вимог щодо
нарахування та виплати позивачу
підвищення до пенсії на 30 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за 2007 рік, то у задоволенні
таких слід відмовити, з огляду на
наступне.

Так, Законом України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» зупинено
надану ст. 6 Закону соціальну гарантію.
09.07.2007 року окремі положення Закону
України «Про державний бюджет в
Україні на 2007 рік» визнано
неконституційними тим самим
відновлено дію ст. 6 Закону, яка тривала
до 31.12.2007 року, оскільки 01.01.2008 року ст. 6
Закону викладено в іншій редакції,
згідно якої дітям війни (крім тих, на
яких поширюється дія Закону України
«Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»)
(3551-12) до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із законів.

Проте, відповідно до ч.1 ст.99 КАС
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

В силу ч.2 ст.99 КАС України (в редакції,
що діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України (в редакції,
що діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В контексті наведених процесуальних
норм, колегією суддів встановлено, що
позивач звернувся до суду за захистом
своїх прав лише в квітні 2009 року. Таким
чином, позивач звернувся до суду із
пропуском річного строку звернення до
адміністративного суду із позовними
вимогами за 2007 рік.

Відтак, суд апеляційної інстанції
вбачає підстави для відмови в
задоволенні позовних вимог за 2007 рік, в
частині зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити оспорювану
надбавку, у зв'язку із пропуском
позивачем, без поважних причин, строку
на звернення до суду за захистом своїх
прав та беручи до уваги те, що
відповідач наполягає на застосуванні у
спірних правовідносинах ст. 100 КАС
України (а.с.16).

Разом з тим, суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги позивача
у період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року,
вірно виходив з того, що рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року №10-рп/2008, у відповідності до якого
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік», що
обмежувало дію ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» визнано
неконституційним, відтак у період з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року - відповідач
повинен діяти згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Попри вказане, колегія суддів не може
взяти до уваги посилання апелянта на
те, що положення частини третьої статті
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
установлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, установлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України "Про прожитковий
мінімум" прожитковий мінімум
застосовується для встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком.

Отже, вихідним критерієм обчислення
розміру підвищення до пенсії, виплат
допомоги дітям війни відповідно до
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" є розмір мінімальної
пенсії за віком, визначений статтею 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
підвищення пенсії виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про законність оскаржуваних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків рішення суду, а тому підстав
для скасування постанови колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 23.04.2013 року
у справі № 2а/449/293/13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О.Большакова

Т.І. Шинкар