Справа № 813/1796/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/1796/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 про визнання
протиправними дій, рішення, скасування
рішення, зобов'язання вчинити дії
Головне управління Держземагентства у
Львівській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача,
Годовицько-Басівська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області.

Суть справи.

До Львівського окружного
адміністративного суду звернулася
ОСОБА_1 (далі - позивач) з
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагентства у
Львівській області (далі - відповідач,
ГУ Держземагентства), третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
Годовицько-Басівська сільська рада
Пустомитівського району Львівської
області, в якому, з врахуванням заяви
про зміну позовних вимог /а.с.47/,
просить:

- визнати протиправними дії,
рішення та скасувати рішення ГУ
Держземагентства щодо відмови
позивачу у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,15 га для
ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, викладене у листі № 01-16/4-5661 від
05.09.2013 року;

- зобов'язати ГУ Держземагентства
видати наказ про надання позивачу
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,15 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Годовицько-Басівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області згідно з
раніше поданим клопотанням.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що посилання відповідача на
розпорядження голови Пустомитівської
районної державної адміністрації № 124
від 02.03.2010 року, як на єдину підставу для
прийняття рішення про відмову у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення позивачу
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства, є
безпідставним.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала повністю, просила
задовольнити позов.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача, підтримав
правову позицію позивача та у судовому
засіданні пояснив, що на момент
звернення з клопотанням про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою розпорядження голови
Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010 року
було недійсним за рішенням суду. Крім
того, вважає що норма ст. 118 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент звернення з клопотанням)
містить вичерпний перелік підстав для
надання відмови у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.
Наявність розпорядження голови
Пустомитівської РДА № 124, яким раніше
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою іншим особам по тих же
землях, не є підставою для відмови у
наданні такого дозволу позивачу,
оскільки така підстава не передбачена
ст. 118 Земельного кодексу України
/а.с.62-65/. Просив задовольнити позов
повністю.

Представник відповідача проти позову
заперечив повністю з підстав
викладених у письмовому запереченні
/а.с.50-52/. Вважає, що відповідачем надано
відмову у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки керуючись ч. 7 ст. 118
Земельного кодексу України правомірно,
оскільки розпорядження голови
Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010
року, яким надано дозвіл на розробку
проекту землеустрою іншим громадянам
на ті ж землі, на момент звернення
позивача з клопотанням було чинним. З
позиції відповідача, держава в особі
суб'єкта владних повноважень не може
видавати дозволи на розробку проектів
землеустрою декільком громадянам на
одну й ту саму земельну ділянку,
оскільки такі рішення так чи інакше в
результаті призведуть до завдання
шкоди певній особі (особам), адже за
умови розроблення проекту землеустрою
на одну й ту ж земельну ділянку
кількома громадянами, правом отримання
цієї ділянки у власність зможе
скористатися лише одна особа. Таким
чином, інша особа (особи) витративши
кошти на розробку документації із
землеустрою не зможе скористатися
конституційним правом на отримання
земельної ділянки у власність. Тому
вважає, що у позові слід відмовити
повністю.

Суд заслухав пояснення позивача,
представників відповідача та третьої
особи, з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги і
заперечення, а також ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 05.08.2013 року звернулася до ГУ
Держземагентства у Львівській області
з клопотанням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність орієнтовною площею 0,15 га для
ведення особистого селянського
господарства за рахунок категорії
земель згідно з КВЦП з землі
сільськогосподарського призначення
(рілля), яка розташована за адресою:
Годовицько-Басівська сільська рада за
межами населеного пункту. Також,
позивач у клопотанні повідомила, що
раніше право на безоплатну
приватизацію земельної ділянки за
даним цивільним призначенням не
використовувала /а.с.21/.

ГУ Держземагентства листом за № 01-16/4-5661
від 05.09.2013 року відмовила позивачу у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки. Відмова мотивована тим, що на
час розгляду клопотання позивача
розпорядження голови Пустомитівської
РДА № 124 від 02.03.2010 року «Про надання
дозволу на розробку проекту відведення
земельних ділянок у власність для
ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту» було
чинним та стосувалось тієї самої
ділянки про яку йдеться в клопотанні
/а.с.22-23/.

Вважаючи підставу відмови незаконною
та такою, що порушує конституційне
право на отримання земельної ділянки у
власність, позивач звернулася до суду.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Спірні правовідносини врегульовано
Земельним кодексом України від 25.10.2001 р.
№ 2768-ІІІ (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
(далі - ЗК України), згідно з ч. 1 ст. 3
якого земельні відносини регулюються
Конституцією України, цим Кодексом, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 22 Земельного кодексу
України (надалі - ЗК України) землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського
призначення належать: а)
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги); б)
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування: а) громадянам
- для ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; б)
сільськогосподарським підприємствам -
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва; в)
сільськогосподарським
науково-дослідним установам та
навчальним закладам, сільським
професійно-технічним училищам та
загальноосвітнім школам - для
дослідних і навчальних цілей,
пропаганди передового досвіду ведення
сільського господарства; г)
несільськогосподарським
підприємствам, установам та
організаціям, релігійним організаціям
і об'єднанням громадян - для ведення
підсобного сільського господарства; ґ)
оптовим ринкам сільськогосподарської
продукції - для розміщення власної
інфраструктури.

Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

Землі сільськогосподарського
призначення не можуть передаватись у
власність іноземцям, особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам та іноземним державам (ч.ч. 1-5 ст.
22 ЗК України).

За правилами ч. 6 ст. 118 ЗК України,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України,
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Предметом доказування, за приписами ч. 1
ст. 38 КАС України, є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Судом з матеріалів справи встановлено,
що розпорядженням голови
Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010 року
«Про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельних ділянок у
власність для ведення особистого
селянського господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту», згідно зі
ст.ст. 17, 22, 118, п. 12 розділу X Перехідних
положень Земельного кодексу України
розглянуто клопотання
Годовицько-Басівської сільської ради
№ 20 від 22.02.2010 року, надано дозвіл на
розробку проекту відведення земельних
ділянок у власність за рахунок земель
сільськогосподарського призначення
громадянам згідно з додатком для
ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту /а.с.72-77/.

Прокурором Пустомитівського району №
627 від 16.03.2010 року внесено протест на
розпорядження голови Пустомитівської
РДА № 124 від 02.03.2010 року /а.с.8/.

Розпорядженням голови Пустомитівської
РДА № 172 від 16.03.2010 року «Про розгляд
протесту прокурора Пустомитівського
району № 627 від 16.03.2010 року на
розпорядження голови Пустомитівської
РДА № 124 від 02.03.2010 року» скасовано
розпорядження голови РДА № 124 від 02.03.2010
року «Про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельних ділянок у
власність для ведення особистого
селянського господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту» /а.с.20/.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 06.05.2010 року
у справі № 2-1015/10 розпорядження голови
Пустомитівської РДА № 172 від 16.03.2010 року
"Про розгляд протесту прокурора
Пустомитівського району від 16.03.2010 року
№ 627 на розпорядження голови
Пустомитівської районної державної
адміністрації № 124 від 02.03.2010 року"
визнано недійсним. Ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 21.10.2010 року у справі № 22-7901/10 рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 06.05.2010 року у
справі № 2-1015/10 скасоване із закриттям
провадження у справі /а.с.9/.

Розпорядженням голови Пустомитівської
РДА № 455 від 06.05.2011 року «Про внесення
змін в додаток до розпорядження голови
районної державної адміністрації від 2
березня 2010 року № 124», розпорядження
голови Пустомитівської РДА № 172 від
16.03.2011 року «Про розгляд протесту
прокурора Пустомитівського району від
16.03.2010 року № 627 на розпорядження голови
Пустомитівської районної державної
адміністрації № 124 від 02.03.2010 року»
визнано таким, що втратило чинність. У
додаток до розпорядження голови
районної державної адміністрації № 124
від 02.03.2010 року «Про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельних
ділянок у власність для ведення
особистого селянського господарства
на території Годовицько-Басівської
сільської ради за межами населеного
пункту» внесено зміни та затверджено
його в новій редакції /а.с.78-84/.

Таким чином, суд звертає увагу позивача
та третьої особи, що з моменту
прийняття розпорядження голови
Пустомитівсткої РДА № 455 від 06.05.2011
року, розпорядження голови
Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010 року
«Про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельних ділянок у
власність для ведення особистого
селянського господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту»
продовжило діяти у новій редакції
стосовно списку громадян яким надано
дозвіл на розробку проекту відведення
земельних ділянок у власність для
ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30.09.2011 року
у справі № 2а-7817/11/1370 визнано
протиправним та скасовано
розпорядження голови Пустомитівської
РДА № 455 від 06.05.2011 року «Про внесення
змін в додаток до розпорядження голови
районної державної адміністрації від 2
березня 2010 року № 124» /а.с.15-17/.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2012 року
у справі № 131243/11/9104 постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30.09.2011 року
у справі № 2а-7817/11/1370 скасовано та
прийнято нову постанову про відмову у
задоволенні позову. Проте, ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 22.10.2013 року у справі № К/9991/65799/12
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2012 року
у справі № 131243/11/9104 скасовано, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30.09.2011 року
у справі № 2а-7817/11/1370 залишено в силі
/а.с.10-12/.

Викладені обставини свідчать, що
постанова Львівського окружного
адміністративного суду від 30.09.2011 року
у справі № 2а-7817/11/1370, якою визнано
протиправним та скасовано
розпорядження голови Пустомитівської
РДА № 455 від 06.05.2011 року «Про внесення
змін в додаток до розпорядження голови
районної державної адміністрації від 2
березня 2010 року № 124» набрала законної
сили із 22.10.2013 року, і саме з цієї дати
відновилася дія розпорядження голови
Пустомитівської РДА № 172 від 16.03.2010 року
«Про розгляд протесту прокурора
Пустомитівського району від 16.03.2010 року
№ 627 на розпорядження голови
Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010
року».

Таким чином, на момент звернення
позивача з клопотанням про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність орієнтовною площею
0,15 га для ведення особистого
селянського господарства, а саме 05.08.2013
року, та на момент відмови відповідача
у наданні такого дозволу, а саме 05.09.2013
року, розпорядження голови
Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010 року
«Про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельних ділянок у
власність для ведення особистого
селянського господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради
за межами населеного пункту» діяло зі
списком громадян яким надається дозвіл
на розробку проекту відведення
земельних ділянок у власність для
ведення особистого селянського
господарства на території
Годовицько-Басівської сільської ради.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В судовому засіданні судом досліджено
графічні матеріали долучені позивачем
до клопотання від 05.08.2013 року з
зазначенням бажаного місця
розташування земельної ділянки і
графічні матеріали з позначенням
земельних ділянок на які
розповсюджувалася дія розпорядження
голови Пустомитівської РДА № 124 від
02.03.2010 року та встановлено факт
накладення відповідних земельних
ділянок /а.с.61, 85/, що не заперечувалося
сторонами у справі.

Суд зважає на покликання позивача та
третьої особи на те, що у ст. 116 ЗК
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) не
передбачено такої підстави для відмови
у наданні дозволу на розроблення
проекту землеустрою, як надання раніше
такого дозволу іншій особі на ту ж
земельну ділянку. Однак, враховуючи
встановлені вище обставини зауважує,
що надання відповідачем дозволу на
розробку проекту землеустрою на одну й
ту ж земельну ділянку кільком особам
неминуче призвело б до правових
колізій на наступних етапах процедури
оформлення документів, зокрема, на
етапі розроблення проекту землеустрою,
затвердження проекту землеустрою,
надання земельної ділянки у власність.
Адже затвердження проекту землеустрою
чи надання земельної ділянки у
власність одній з осіб, яка братиме
участь у такій процедурі оформлення
документів, обов'язково призведе до
порушення конституційних прав
стосовно отримання земельної ділянки у
власність іншої особи, якій теж надано
дозвіл на розробку проекту
землеустрою.

Таким чином, суд вимушений погодитися з
позицією відповідача, що відмовляючи
позивачу у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою ГУ
Держземагентства діяло в інтересах
прав громадян, які отримали такий
дозвіл на ті ж земельні ділянки швидше,
згідно з розпорядженням голови
Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010
року.

Проаналізувавши норми чинного на той
момент законодавства та встановивши
фактичні обставини справи, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог стосовно визнання
протиправними дій, рішення та
скасування рішення відповідача про
відмову позивачу у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою.

Стосовно позовної вимоги про
зобов'язання ГУ Держземагентства
видати наказ про надання позивачу
дозволу на розроблення проекту
землеустрою суд зазначає, що ГУ
Держземагентства наказом № 13-21/16-14-СГ
від 17.04.2014 року вже надано дозвіл ОСОБА_1
на розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність; орієнтовний розмір
земельної ділянки 0,15 га; цільове
призначення - для ведення особистого
селянського господарства /а.с.53/.

Таким чином, з урахуванням відмови
позивачу у визнанні протиправними дій,
рішення та скасування рішення
відповідача про відмову позивачу у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою, а також факту надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою 17.04.2014 року, ця позовна
вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог та про відмову у
задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України
відшкодування судових витрат позивачу,
якому відмовлено у задоволенні позову
повністю, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 11.30 год. 05.11.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.