Справа № 818/2798/14
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 р.
Справа № 818/2798/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання
- Мікулінцевої А.П.,

представника позивача - Іваницької А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/2798/14

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Охтирці та Охтирському
районі

до Відділу Державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції

про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Охтирка та Охтирському районі
звернулося до суду із позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції, в якому просить визнати дії
заступника начальника Відділу
державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції Максакової Алли Миколаївни під
час примусового виконання вимоги про
сплату боргу від 20.02.2013 року №58/2,
виконавчих листів Сумського окружного
адміністративного суду від 09.07.2012 року
№2а-1870/4137/12 та від 14.10.2013 року №818/5213/13-а
про стягнення боргу зі ОСОБА_3
неповними та необ'єктивними, а також
зобов'язати заступника начальника
Відділу державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції Максакову Аллу Миколаївну
вчинити дії щодо належного виконання
вказаних виконавчих документів.

Свої вимоги мотивує тим, що державний
виконавець, маючи відомості від
Державної податкової служби України
про відкриття боржником двох рахунків
у Сумській філії ТОВ «УКРПРОМБАНК» м.
Суми, не використав надане йому п.6 ч.3
ст.11 Закону України «Про виконавче
провадження» право накладати арешт на
кошти та інші цінності боржника,
зокрема, на кошти, які перебувають на
рахунках і вкладах у банках, інших
фінансових установах. Також державним
виконавцем не реалізоване рухоме майно
боржника, зазначене в акті опису й
арешту від 08.11.2013 року, а саме
автомобіль CITROEN Berlingo 1.9D, 2004 року
випуску, ДНЗ НОМЕР_2, хоча таке право
закріплено в п.5 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження». Крім того,
позивачем направлено до ВДВС
клопотання від 20.05.2014 року №5301/08-11 про
звернення до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон ОСОБА_3 Проте, державним
виконавцем проігноровано дане
клопотання незважаючи на те, що таке
право передбачено п.18 ч.3 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження».
Таким чином, державним виконавцем не
було вжито всіх заходів примусового
виконання рішення, чим порушено ч.1 ст.11,
ч.3, 5 ст.52 Закону України «Про виконавче
провадження».

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі із зазначених вище
підстав.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином (а.с.22),
надіслав заперечення на позовну заяву
(а.с.14-15), в яких у задоволенні позовних
вимог просив відмовити, оскільки при
направленні до ВДВС стягувачем не
надано доказів про те, що боржник
ОСОБА_3 має намір перетнути кордон,
ухиляючись від сплати боргу, а також
згідно з відповіддю з Державної
податкової служби України відкриті
рахунки в установах банку у боржника
відсутні внаслідок ліквідації ТОВ
«УКРПРОМБАНК». Рухоме майно боржника
(автотранспорт) оголошено у розшук, а
виконавчі провадження зупинені.
Звернення до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон, накладення арешту на кошти, які
перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, та
реалізація арештованого майна в
установленому законом порядку є
правом, а не обов'язком державного
виконавця, тобто відповідна норма
закону не є імперативною. Розгляд
справи просив проводити у його
відсутність (а.с.13).

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні в ній докази, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у
ВДВС Охтирського міськрайонного
управління юстиції перебуває зведене
виконавче провадження відносно
стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Охтирка та Охтирському районі та
Охтирської об'єднаної державної
податкової інспекції боргу на загальну
суму 11544грн.70коп.

Державним виконавцем під час виконання
виконавчих документів, в тому числі
вимоги про сплату боргу від 20.02.2013 року
№58/2, виконавчих листів Сумського
окружного адміністративного суду від
09.07.2012 року №2а-1870/4137/12 та від 14.10.2013 року
№818/5213/13-а, встановлено, що за боржником
зареєстровано рухоме майно: MERCEDES-BENZ Vito
111 CDI, 2004 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1,
автомобіль CITROEN Berlingo 1.9D, 2004 року
випуску, ДНЗ НОМЕР_2, причіп ПР 81024, 1994
року випуску, ДНЗ НОМЕР_3, мотоцикл JAWA 350,
1964 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4, причіп КРД
Кремінь 050100, 2013 року випуску, ДНЗ
НОМЕР_5, на яке постановою від 03.06.2013
року накладено арешт та оголошено
заборону на його відчуження (а.с.7).

08.11.2013 року складено акт опису та арешту
рухомого майна - автомобіля CITROEN Berlingo
1.9D, 2004 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2 (а.с.8-9).

Іншого майна, що належить боржнику, у
процесі виконавчого провадження
виявлено не було.

Так, згідно з відповідями з Державної
податкової служби України на запити
відповідача №6493344 та №6493339 від 15.08.2014
року інформація про номери рахунків,
відкриті у банках та інших фінансових
установах України боржниками -
юридичними та/або фізичними
особами-підприємцями до ДПС України
від відповідних фінансових установ не
надходила, а також інформація стосовно
боржників -фізичних осіб щодо сум
доходу, нарахованого (сплаченого)
податковим агентом на користь
платників податку, та сум утриманого з
них податку в ДРФО відсутня (а.с.21).

Боржником самостійно сплачено 500грн. в
рахунок погашення боргу, залишок боргу
складає 11044грн.70коп., з яких 9276грн.75коп. -
перед Управлінням Пенсійного фонду
України в м. Охтирка та Охтирському
районі.

У зв'язку з відсутністю відомостей про
місцезнаходження рухомого майна
(автотранспортних засобів) заступником
начальника ВДВС Охтирського
міськрайонного управління юстиції
Максаковою А.М. винесено постанову від
22.10.2014 року про оголошення такого майна
у розшук та виконавчі провадження
зупинені (а.с.18-20).

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року № 606-XIV (далі - Закон № 606).

Відповідно ст.ст. 1, 2 Закону № 606
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Виходячи з вимог ч.1, 2 ст. 11 Закону № 606
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

До обов'язків державного виконавця
віднесено здійснення заходів,
необхідних для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом, а також надання сторонам
виконавчого провадження та їх
представникам можливість ознайомитися
з матеріалами виконавчого провадження;
розгляд заяв сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; роз'яснення сторонам їхніх
прав і обов'язків.

При цьому для здійснення своїх
повноважень державному виконавцю ч. 3
цієї статті надано право, зокрема:

- проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;

- з метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну;

- безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;

- накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

- накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей;

- звертатися до суду з поданням про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання;

- викликати фізичних осіб, посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, а в разі неявки боржника
без поважних причин виносити постанову
про його привід через органи
внутрішніх справ;

- вимагати від матеріально
відповідальних і посадових осіб
боржників - юридичних осіб або від
боржників - фізичних осіб надання
пояснень за фактами невиконання рішень
або законних вимог державного
виконавця чи іншого порушення вимог
законодавства про виконавче
провадження;

- у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням;

- здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

Зазначені дії є правом державного
виконавця, а не обов'язком, а відповідна
норма закону не є імперативною.

Частиною 1 ст. 6 Закону N 606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Виходячи з наведених норм, всі дії, про
зобов'язання вчинення яких йдеться в
позові, Законом віднесено до прав, а не
обов'язків відповідача. Необхідність
використання наданого законом права
визначає безпосередньо особа, якій
таке право надано. Тобто, реалізація
прав державного виконавця обумовлена
певними обставинами та підставами, та
віднесена виключно до компетенції
відповідача.

Отже, Законом визначені повноваження
державного виконавця, за допомогою
яких він здійснює виконавчі дії,
направлені на своєчасне та повне
виконання рішень. Обрання відповідних
заходів здійснюється безпосередньо
державним виконавцем окремо в кожному
виконавчому провадженні з урахуванням
обставин у справі, тому суд не може
підміняти повноваження органів
державної виконавчої служби та
визначати, яким чином виконати вимогу
про сплату боргу та виконавчі листи,
видані судами.

Як зазначає позивач у позовній заяві,
державним виконавцем не здійснено
певні дії, право на здійснення яких він
має у відповідності до частини 3 статті
11 Закону України «Про виконавче
провадження». Суд звертає увагу
позивача, що наведені у позовній заяві
дії є правом, а не обов'язком державного
виконавця. При цьому, виключно
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має вирішувати, які із зазначених у
частині 3 статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження» прав буде
реалізовувати для виконання
виконавчого документу, а які - ні.

Тому у суду відсутні підстави саме для
зобов'язання відповідача щодо вчинення
певних дій, направлених на реалізацію
його прав.

Крім того, суд зазначає, що державним
виконавцем при примусовому виконанні
виконавчих документів були здійснені
необхідні заходи, а саме: опис та арешт
рухомого майна боржника; накладення
арешту на рухоме майно боржника та
заборони його відчуження; оголошення
розшуку автотранспортних засобів, що
належать боржнику; встановлення
наявності рахунків у банках та інших
фінансових установах України та джерел
отримання доходів боржника - фізичної
особи.

З приводу не вжиття державним
виконавцем заходів щодо звернення до
суду з поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
ОСОБА_3 необхідно відмітити, що згідно з
п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Аналогічна норма міститься в п.11.1
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 512/5
02.04.2012 року та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.04.2012
року за № 489/20802.

Отже, положеннями вказаних
нормативно-правових актів передбачено
право державного виконавця звертатися
до суду за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України до виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням, у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України» від 21.01.1994
року № 3857-XII передбачено, що
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Як слідує з письмових пояснень
представника відповідача, на момент
виникнення спірних правовідносин між
сторонами, державний виконавець
відділу не мав достатніх підстав
вважати, що боржник умисно ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішеннями, оскільки останній
частково погасив суму боргу шляхом
сплати 500 грн. (а.с.15), що також і не
заперечував позивач у позовній заяві,
вказавши, що «боржником добровільно
погашено частину заборгованості»,
внаслідок чого сума боргу перед
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Охтирка та Охтирському районі
складає 9276грн.75коп. (а.с.2, абзац 2).

У разі виявлення факту умисного
ухилення боржника від виконання
зобов'язання, покладеного на нього
рішенням, державний виконавець має
право, а не обов'язок звернутися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи.

Статтею 32 Закону № 606-XIV закріплено
заходи примусового виконання рішень,
зокрема, заходами примусового
виконання рішення є: звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб;
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; вилучення в боржника і
передача стягувача певних предметів,
зазначених у рішенні; інші доходи,
передбачені рішенням.

Таким чином, вирішення питання щодо
обмеження особи в праві виїзду за межі
України може бути останнім етапом
примусового виконання судового
рішення, якщо державний виконавець
застосував усі заходи примусу тощо.

Тимчасове обмеження виїзду за кордон
здійснюється на підставі рішення суду
і тільки у разі, якщо особа має паспорт
для виїзду за кордон. У разі, якщо особа
не має паспорту для виїзду за кордон, їй
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорту.

Статтею 33 Конституції України
закріплено, що кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 протоколу № 4
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод кожен, хто
законно перебуває на території
будь-якої держави, має право вільно
пересуватися і вільно вибирати місце
проживання в межах цієї території.
Кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною.

Законом не передбачено обов'язку
обмеження громадян в праві виїзду за
межі України за наявності невиконаних
зобов'язань, а встановлена лише така
можливість при наявності відповідних
підстав.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які
певною мірою відображають принципи
адміністративної процедури, яких
повинні дотримуватися суб'єкти владних
повноважень при реалізації
дискреційних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судовим розглядом не встановлено
порушення зазначених критеріїв (вимог)
відповідачем під час здійснення
виконавчого провадження.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

За наведених обставин, суд вважає, що
заявлені позивачем вимоги є
необґрунтованим та не підлягають
задоволенню.

Оскільки, спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат
відповідача - суб'єкта владних
повноважень, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати (судовий
збір) стягненню з позивача не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в м. Охтирці та Охтирському
районі до Відділу Державної виконавчої
служби Охтирського міськрайонного
управління юстиції про зобов'язання
вчинити -відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя
О.О. Осіпова

Повний текст постанови складено та
підписано 04.11.2014 року.