Справа № 2-а-1816/11/0311
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Справа №
23689/12/9104 Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області на постанову
Маневицького районного суду від 29
червня 2011 року за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області, про проведення перерахунку
додаткової пенсії та доплати до пенсії
відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», -

ВСТАНОВИЛА

10 червня 2011 року позивач ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом, в якому
просив про зобов'язання провести
перерахунок додаткової пенсії та
доплати до пенсії у розмірах
відповідно до ст. ст. 39, 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» починаючи
з жовтня 2010 року.

Ухвалою Маневицького районного суду
Волинської області від 13.06.2011 року у
справі №2-а-1816/11 позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі про зобов'язання
провести перерахунок додаткової
пенсії та доплати до пенсії, в частині
позовних вимог поза межами строку
звернення до суду, а саме з 01.10.20010 року
до 09.12.2010 року - залишено без розгляду.

Постановою Маневицького районного
суду Волинської області від 29 червня 2011
року у справі №2-а-1816/11/0311
адміністративний позов задоволено
частково. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії, за
шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком за період з
10 грудня 2010 року по 29 червня 2011 року на
підставі положень ст. 51, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком у відповідності до ч. 1, ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч. 3, ст. 4 Закону України
«Про прожитковий мінімум», з
урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить постанову
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити повністю.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що зазначена
постанова не відповідає вимогам
чинного законодавства та прийнята з
порушенням матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.Відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів від 28.05.2008 року № 530
« Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи 3 категорії,
виплачується щомісячна додаткова
пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю у
розмірі 10 процентів від прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Зазначає, що
відповідно до ст. 117 Конституції
України, Кабінет Міністрів України в
межах своєї компетенції видає
постанови та розпорядження, які є
обов'язковими до виконання, тому
виплати застосовуються у порядку та
розмірах встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС
України, суд відповідно до ч. 1 п. 2 ст.197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Частинами 1, 2 статті 99 КАС України
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого КАС України або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1, відповідно до посвідчення
серія НОМЕР_1 від 08 грудня 1992 року є
громадянином, який постійно працював
чи працює, або проживає чи проживав у
зонах безумовного (обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення ( 3 категорія). На даний
момент згідно паспорта громадянина
України серія НОМЕР_2 позивач
зареєстрований в АДРЕСА_1 від 10 липня 1977
року.

Також, судом першої інстанції
безспірно встановлено, що позивач є
працюючим пенсіонером, в зв'язку з цим,
доплата до пенсії відповідно до ст. 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», не нараховується та не
виплачується, адже вказана доплата
нараховується та виплачується по місцю
роботи.

Відповідно до даних управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області позивач одержує пенсію по віку
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 10%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Згідно ст.10 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» позивач має право на
різні види пенсії, однак призначається
йому лише той, який позивачем обрано.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 106 від 23 липня 1993
року «Про організацію виконання
постанов Верховної Ради Української
РСР про порядок введення в дію законів
Української РСР "Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок чорнобильської катастрофи»,
АДРЕСА_1, де проживає ОСОБА_1, віднесено
до зони гарантованого добровільного
відселення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають в зоні гарантованого
добровільного відселення підвищуються
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлює, що особам, віднесеним до
категорії 3, додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 25 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у
справі № 1 -28/2008 визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким,
зокрема, було внесено зміни до окремих
положень Закону № 796-ХІІ.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
встановлено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Суд вважає безпідставними доводи
відповідача про те, що після прийняття
Конституційним Судом України
зазначеного рішення, не прийнято
нормативно-правового акта про
відновлення дії, зокрема, ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в редакції, яка діяла до внесення змін
до даних норм, а тому порядок
обчислення розмірів пенсій особам, на
яких поширюється дія цього Закону, є
неврегульованим.

Оскільки Конституційний Суд України
рішенням від 22.05.2008 року визнав
неконституційними положення п. 28
Розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакції ст. 51 вказаного
Закону, з дня прийняття даного рішення
діє його попередня редакція.

Тобто, здійснюючи нарахування та
виплату позивачу зазначених виплат,
відповідач обчислював їх розмір не з
розміру мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком,
встановлених законодавством, як це
передбачено Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
керувався положеннями підзаконних
нормативно правових актів - постанов
Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Також надання законодавством Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри соціальних виплат не означає,
що останній, встановлюючи порядок та
розміри таких виплат, в тому числі
особам, які постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений
порядок, не порушуючи положень цього
Закону, чи інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної
заробітної плати.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Згідно з частиною першою статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 Віденської
Конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року, зобов'язує кожну країну,
яка підписала Конвенцію, забезпечити
можливість особам, яким завдана ядерна
шкода, реалізувати свої права на
відшкодування ядерної шкоди.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Віденської
Конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року відповідальність за
ядерну шкоду є абсолютною.

Виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над
нормативними актами Кабінету
Міністрів України колегія суддів
вважає, що застосування відповідачем
положень постанов Кабінету Міністрів
України є безпідставним, а тому виплати
повинні здійснюватись відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів, вважає за потрібне
наголосити, що покликання відповідача
на те, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, тому
виплата додаткової пенсії у збільшених
розмірах буде можливою тільки після
виділення відповідних коштів з
Державного бюджету України є
безпідставними, оскільки відсутність
бюджетних асигнувань для задоволення
вимог позивача до уваги взяти не можна,
так як невиконання чи неналежне
виконання законів про виплати через
відсутність бюджетних коштів не є
підставою для виправдання недоплати
додаткової пенсії відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи позовні вимоги, положення
ст.ст. 99, 100 КАС України та вищезазначені
норми Закону, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії, за
шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком за період з
10 грудня 2010 року по 29 червня 2011 року на
підставі положень ст. 51, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком у відповідності до ч. 1, ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч. 3, ст. 4 Закону України
«Про прожитковий мінімум», з
урахуванням виплачених сум підлягають
задоволенню.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною. У разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає (ч.9, 10 ст.183-2 КАС
України).

Керуючись ст.ст. 11, 99,ч. 9, 10, 183-2, 185, 186, 195,
196, 197, 199, 200, 205, 206, 254, Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Маневицького районного суду
від 29 червня 2011 року у справі
№2-а-1816/11/0311 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук