Справа № 2а/0470/16795/11
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/62263/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Бившевої Л.І.

Борисенко І.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.06.2013

у справі № 2а/0470/16795/11

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
підприємствами гірничо-металургійного
комплексу у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області

про визнання нечинною податкової
консультації

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Криворізький залізорудний комбінат»
звернулось до суду з позовом про
визнання нечинною податкової
консультації Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у
м. Кривому Розі Дніпропетровської
області № 20209/10/08-06-317 від 08.11.2011.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
24.01.2012 в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.06.2013 скасовано постанову суду
першої інстанції та прийнято нову;
позовні вимоги задоволено; визнано
нечинною спірну податкову
консультацію.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, як таке, що
прийняте з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Публічне акціонерне
товариство «Криворізький залізорудний
комбінат» 27.10.2011 звернулось до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області за роз'ясненням питання щодо
необхідності сплати підприємством
екологічного податку за зібраний
металобрухт, який потім реалізується
стороннім організаціям для
використання як сировини в
металургійній галузі виробництва. При
цьому зазначив, що металобрухт
утворюється в результаті
господарської діяльності,
переробляється до стану, який
відповідає встановленим стандартам,
нормам і правилам, тимчасово
зберігається і потім реалізується
спеціалізованим підприємствам, які
здійснюють операції з металобрухтом.

Спеціалізована державна податкова
інспекція по роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області 08.11.2011 на адресу позивача
направила податкову консультацію №
20209/10/08-06-317, в якій надано роз'яснення, що
підприємство, у якого в процесі
виробництва утворюються відходи у
вигляді металобрухту, що не мають свого
подальшого використання за місцем
утворення і підлягають видаленню чи
передачі на переробку іншому суб'єкту
господарювання, є платником
екологічного податку за розміщення
таких відходів, тобто позивач є
платником екологічного податку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції підтримав
доводи податкового органу про те, що
металобрухт, який утворюється від
виробничої діяльності позивача є
відходами, тому підприємство у якого в
процесі виробництва утворюються
відходи у вигляді металобрухту, що не
мають свого подальшого використання за
місцем утворення і підлягають
видаленню чи передачі на переробку
іншому суб'єкту господарювання, є
платником екологічного податку за
розміщення таких відходів.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний адміністративний
суд мотивував своє рішення тим, що
тимчасове зберігання металобрухту з
метою подальшої передачі для
утилізації не може вважатись операцією
із зберігання та видалення відходів,
оскільки позивач реалізує металобрухт
як товар, та сплачує за цими операціями
податок на прибуток згідно приписів
Податкового кодексу України.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком апеляційного
адміністративного суду, з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 52.1 ст. 52 Податкового
кодексу України за зверненням
платників податків контролюючі органи
надають безоплатно консультації з
питань практичного використання
окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
органом..

Податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію (п. 52.2 ст. 52 ПК України).

Право платника податків на оскарження
податкової консультації контролюючого
органу як правового акту
індивідуальної дії, викладеної в
письмовій або електронній формі, яка,
на думку такого платника податків,
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору
встановлено пунктом 53.3 статті 53
Податкового кодексу України.

Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду (п. 53.3 ст. 53
ПК України).

Таким чином, Податковий кодекс України
в якості підстав для визнання
недійсною податкової консультації
чітко визначає суперечність такої
консультації нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

Згідно з пп. 240.1.3 п. 240.1 ст. 240 Податкового
кодексу України платниками податку є
суб'єкти господарювання, юридичні
особи, що не провадять господарську
(підприємницьку) діяльність, бюджетні
установи, громадські та інші
підприємства, установи та організації,
постійні представництва нерезидентів,
включаючи тих, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
під час провадження діяльності яких на
території України і в межах її
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони
здійснюються розміщення відходів у
спеціально відведених для цього місцях
чи на об'єктах, крім розміщення окремих
видів відходів як вторинної сировини.

Відповідно до пп. 14.1.223 п. 14.1 ст. 14 цього
Кодексу розміщення відходів -
зберігання (тимчасове розміщення до
утилізації чи видалення) та
захоронення відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи об'єктах
(місцях розміщення відходів, сховищах,
полігонах, комплексах, спорудах,
ділянках надр тощо), на використання
яких отримано дозвіл спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у сфері поводження з
відходами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
відходи» спеціально відведені місця чи
об'єкти - місця чи об'єкти (місця
розміщення відходів, сховища, полігони,
комплекси, споруди, ділянки надр тощо),
на використання яких отримано дозвіл
спеціально уповноважених органів на
видалення відходів чи здійснення інших
операцій з відходами.

Відповідно до п. «р» ч. 1 ст. 23 цього
Закону до компетенції спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища
та його органів на місцях у сфері
поводження з відходами належить:
видача дозволів на зберігання та
видалення відходів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Отже, обов'язок щодо сплати
екологічного податку за розміщення
побутових відходів виникає лише у тих
суб'єктів господарювання, що
розміщують їх у спеціально відведених
для цього місцях чи об'єктах та на
використання яких отримано
відповідний дозвіл спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища
або його органів на місцях.

Оскільки позивач не здійснює
розміщення відходів у спеціально
відведених місцях та не має
відповідного дозволу на використання
вказаних місць, то він не є платником
екологічного податку.

Зважаючи на вказані обставини,
відсутність порушень норм
матеріального та процесуального права,
висновок суду апеляційної інстанції
про задоволення позовних вимог є
вірним, а касаційна скарга відповідача
- необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

Згідно наявних у справі витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
01.06.2013 та довідки АА № 897960 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України від 04.06.2013 слідує,
що Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів є правонаступником
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області.

На підставі ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції вважає за
необхідне допустити по даній справі
заміну відповідача - Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області її правонаступником -
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі
відповідача - Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області її правонаступником -
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.06.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді Л.І.
Бившева І.В. Борисенко