Справа № 2-а-1854/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 р.
Справа № 5125/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Старунського Д.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Ківерцівському районі
Волинської області на постанову
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 18 липня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Ківерцівському районі
Волинської області про нарахування та
виплату підвищення до пенсії як дитині
війни,-

в с т а н о
в и в:

Позивач звернулася в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Ківерцівському районі Волинської
області про нарахування та виплату
підвищення до пенсії як дитині війни у
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком відповідно до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року, з 22 травня 2008 року по 30 вересня 2008
року включно.

Постановою Ківерцівського районного
суду Волинської області від 18 липня 2011
року у справі №2-а-1854/11 позов
задоволено. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Ківерцівському районі Волинської
області провести нарахування та
виплату на користь ОСОБА_1
недоплаченого підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
врахуванням абз. 1 ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року, з 22 травня 2008 року по 30 вересня 2008
року.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог. Апеляційну скаргу
мотивує тим, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій
здійснювалось в розмірах передбачених
Законами України «Про Державний бюджет
України» на відповідний рік та в межах
передбачених на це видатків.
Законодавством не визначено, з якого
саме розміру мінімальної пенсії за
віком необхідно визначати розмір
підвищення до пенсії дітям війни.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС
України, суд відповідно до п.3 ч.1 ст. 197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову - без змін з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 суд виходив з того, що позивач
належить до категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітям війни, а тому вона має
право на встановлене ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" підвищення до пенсії. Оскільки
Конституційний Суд України своїм
рішенням від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 та
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнав
неконституційними окремі положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007-2008 рр.", якими було
зупинено і обмежено право на отримання
спірних виплат, невиплата управлінням
Пенсійного фонду України в
Ківерцівському районі Волинської
області 30% доплати до пенсії позивачці
з врахуванням вимог ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" є
незаконною.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення даного
публічно-правового спору судом, мала
право на отримання 30% підвищення
виплачуваної їй управлінням
Пенсійного фонду України в
Ківерцівському районі Волинської
області пенсії за віком.

Рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року
визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення Закону
України "Про Державний бюджет на 2007-2008
рр.", якими було зупинено (обмежено) дію
вищевказаної ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", із
вказівкою на те, що дане рішення
Конституційного Суду України має
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Ківерцівському районі
Волинської області, відповідний
обов'язок слід покласти на відповідача
у справі.

Разом із тим, при вирішенні
адміністративного позову ОСОБА_1 щодо
проведення перерахунку їй пенсії за
період з 2007-2008 рр., судом першої
інстанції правильно враховано, що
згідно із ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін
(ч.1 ст. 100 КАС України).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про підставність позовних
вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та
виплати підвищення до пенсії як дитині
війни за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30
вересня 2008 року на підставі положень
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", яка обчислюється
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
врахуванням виплачених сум.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
законність оскаржуваних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків рішення суду, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л и
в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Ківерцівському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Ківерцівського районного
суду Волинської області від 18 липня 2011
року у справі №2-а-1854/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, є
остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
Д.М. Старунський

В.Я. Качмар