Справа № 2а-1966/10/1219
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/78095/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Рецебуринського
Ю.Й., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Новопсковської районної державної
адміністрації Луганської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання виплатити недоплачену
суму одноразової грошової компенсації,
за касаційною скаргою Управління праці
та соціального захисту населення
Новопсковської районної державної
адміністрації Луганської області на
постанову Новопсковського районного
суду Луганської області від 9 листопада
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 7 липня 2011 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Новопсковської районної державної
адміністрації Луганської області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання здійснити виплату
недоотриманої суми одноразової
компенсації при встановленні ІІ групи
інвалідності у відповідності до статті
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).

Постановою Новопсковського районного
суду Луганської області від 9
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 7 липня 2011
року, позов задоволено. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Новопсковської районної державної
адміністрації Луганської області щодо
відмови ОСОБА_4 у виплаті одноразової
грошової компенсації при встановленні
ІІ групи інвалідності відповідно до
статті 48 Закону № 796-ХІІ.
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Новопсковської районної державної
адміністрації Луганської області
провести виплату на користь ОСОБА_4
недоотриманої суми одноразової
грошової компенсації при встановленні
ІІ групи інвалідності відповідно до
статті 48 Закону № 796-ХІІ, з
урахуванням фактично виплачених сум.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Новопсковської районної державної
адміністрації Луганської області,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
з 16 червня 2010 року йому встановлена
інвалідність II групи внаслідок
захворювання, яке пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Управління праці
та соціального захисту населення
Новопсковської районної державної
адміністрації Луганської області
відмовило ОСОБА_4 у виплаті одноразової
компенсації у встановленому Законом №
796-ХІІ розмірі, посилаючись на
постанову Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року №
836.

Частиною 1 статті 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Відповідно до абзаців 3, 4 частини 1 та
частини 2 статті 48 Закону №
796-XII одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам II групи - 45
мінімальних заробітних плат, інвалідам
III групи - 30 мінімальних заробітних
плат. У разі встановлення інвалідності
вищої групи інвалідам виплачується
різниця у компенсаціях.

Згідно частини 3 статті 48 цього Закону
виплата здійснюється з мінімальної
заробітної плати, яка склалася на
момент встановлення інвалідності чи
втрати працездатності.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
установлено учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розміри
одноразової компенсації, зокрема,
інвалідам II групи - 284,40 гривень,
інвалідам ІІІ групи - 189,60 гривень, тобто
у розмірі меншому, ніж це було
передбачено статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Водночас редакція частини 1 статті 48
Закону № 796-ХІІ, якою виплата вказаної
одноразової компенсації визначена у
розмірі, кратному до мінімальної
заробітної плати, у 2010 році була чинною
та іншими законодавчими актами, в тому
числі Законом України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня
2010 року № 2154-VI не призупинялась і зміни
до неї не вносились.

Згідно з положенням частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку про те, що при визначенні
розміру одноразової компенсації
позивачеві, застосуванню підлягають
положення саме статті 48 Закону
№ 796-XII та розмір мінімальної
заробітної плати, встановлений
Законом

України про Державний бюджет України
на відповідний рік, а не положення
постанови Кабінету Міністрів України,
якими керувався відповідач, оскільки
такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів і
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Новопсковської районної державної
адміністрації Луганської
області - залишити без задоволення.

Постанову Новопсковського районного
суду Луганської області від 9
листопада 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 7 липня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Новопсковської районної державної
адміністрації Луганської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання виплатити недоплачену
суму одноразової грошової
компенсації - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.