Справа № 810/4800/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4800/14
Головуючий у 1-й інстанції: Головенко
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів України на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів України про визнання
протиправними та скасування рішень про
коригування заявленої митної вартості,
-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Інспекції Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів України про
визнання протиправним та скасування
рішень про коригування заявленої
митної вартості №100250002/2014/000047/2 від
04.02.2014 року, №100250002/2014/000054/2 від 05.02.2014
року, №100250002/2014/000064/2 від 11.02.2014 року,
№100250002/2014/000080/2 від 14.02.2014 року,
№100250002/2014/000083/2, № 100250002/2014/000086/2 від
18.02.2014 року, №100250002/2014/000096/2 від 25.02.2014
року, №100270004/2014/000047/2 від 21.03.2014 року,
№100250002/2014/000151, №100250002/2014/000152 від 04.04.2014
року, №100250002/2014/000163/2 від 15.04.2014 року та
№10025/0002/2014/000179/2 від 22.04.2014 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів
України подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне
дослідження матеріалів справи, які
мають значення для справи, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, між
позивачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фоззі - Фуд» та «Nils
Sperre» (Норвегія) 22.01.2013 року був
укладений контракт купівлі-продажу
риби свіжомороженої оселедця № 472.

04.02.2014 року за №100250002/2014/061037, 05.02.2014 року
за №100250002/2014/061075, 11.02.2014 року за
№100250002/2014/061300, 14.02.2014 року за
№100250002/2014/061460, 18.02.2014 року за №
100250002/, 18.02.2014 року за №100250002/,
25.02.2014 року за №100250002/2014/061811, 21.03.2014 року
за №100270004/2014/339827, 04.04.2014 року за
№100250002/2014/063238, 04.04.2014 року за
№100250002/2014/063214, 15.04.2014 року за
№100250002/2014/063547 та 22.04.2014 року за
№100250002/2014/063838 позивачем до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
були подані митні декларації з метою
митного оформлення товару, а саме риби
свіжомороженої оселедця.

На підтвердження задекларованої
митної вартості ТОВ «Фоззі-Фуд» надало
наступні документи, які відповідно до
ч. 2 ст. 53 МК України підтверджують
митну вартість: картку обліку особи,
яка здійснює операції з товарами,
міжнародну автомобільну накладну (CMR),
документи, що підтверджують вартість
перевезення товару, договори на
перевезення товарів, рахунок - фактури
(інвойси), пакувальні листи, страхові
полюси, зовнішньо - економічний договір
(контракт) купівлі - продажу, що
декларується, договори контракти про
перевезення, ветеринарні свідоцтва
форм Ф - 1, Ф - 2 (ввезення товарів)
(використовуються для підтвердження
проведення ветеринарно-санітарного
контролю при митному оформленні
товару) Держветфітослужби України),
висновок державної санітарно -
епідеміологічної експертизи,
підтвердження законності вилучення
водних біоресурсів і з середовища їх
існування або аналогічний документ,
сертифікат відповідності, інформацію
про позитивні результати здійснення
санітарно - епідеміологічного контролю
товару, резервна позиція, сертифікат
якості, міжнародний ветеринарний
сертифікат. Зокрема, позивачем
подавалась попередня митна декларація,
про що мітиться відмітка в рядку 40
митної декларації.

Тобто позивачем було надано необхідні
та усі наявні документів, які повинні
бути надані відповідно до ч. 2 ст. 53 МК
України для підтвердження заявленої
митної вартості.

Натомість відповідач повідомив ТОВ
«Фоззі-Фуд», що відповідно до ст. 53 МК
України необхідно подати додаткові
документи, що підтверджують митну
вартість товару, а саме: виписку з
бухгалтерської документації, каталоги,
специфікації, прейскурант (прайс-листи)
виробника товару, копію митної
декларації країни відправлення,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовленні
спеціалізованими експертними
організаціями, таабо інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

На вимогу відповідача листом від 04.02.2014
року позивач надав такі документи:
прайс-лист виробника, комерційну
пропозицію виробника, огляд цін
стосовно вартості риби на світових
ринках.

Аналогічні документи були подані
відповідними листами по всім
поставкам, що відбулись за даним
контрактом купівлі - продажу.

Разом з тим, відповідачем були винесені
спірні рішення про коригування митної
вартості товару №100250002/2014/000047/2 від
04.02.2014 року, №100250002/2014/000054/2 від 05.02.2014
року, №100250002/2014/000064/2 від 11.02.2014 року,
№100250002/2014/000080/2 від 14.02.2014 року,
№100250002/2014/000083/2, №100250002/2014/000086/2 від 18.02.2014
року, №100250002/2014/000096/2 від 25.02.2014 року,
№100270004/2014/000047/2 від 21.03.2014 року,
№100250002/2014/000151, №100250002/2014/000152 від 04.04.2014
року, №100250002/2014/000163/2 від 15.04.2014 року та
№10025/0002/2014/000179/2 від 22.04.2014 року, згідно
якої митна вартість визначена за
резервним методом.

Вважаючи, вказані рішення митного
органу протиправними, позивач
звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, з яким погоджується
апеляційний суд, про задоволення
позовних вимог в частині, при цьому
виходив з наступного.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України, митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу
України встановлено, що митна вартість
товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 «Методи
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, та порядок їх застосування»
Митного кодексу України.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України, декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Відповідно до частин 1-2 ст. 53 Митного
кодексу України, у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції, позивачем були подані
передбачені ч. 2 ст. 53 МК України
документи.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу
України у разі якщо документи, які
підтверджують митну вартість товару,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до частин 2-7 ст. 54 Митного
кодексу України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу (ч. 2).

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

Митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний: 1)
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 2) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана; 3) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування; 4)
випускати у вільний обіг товари, що
декларуються: у разі визнання митним
органом заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю; у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу в розмірі,
визначеному митним органом відповідно
до частини сьомої статті 55 цього
Кодексу (ч. 4).

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345-354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю (ч. 5).

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості (ч. 6).

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (ч. 7).

За правилами Митного кодексу України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Відповідно до частини 5 ст. 55 Митного
кодексу України декларант може
провести консультації з митним органом
з метою обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в митному
органі.

Частинами 7 та 8 ст. 55 Митного кодексу
України встановлено, що у випадку
незгоди декларанта або уповноваженої
ним особи з рішенням митного органу про
коригування заявленої митної вартості
товарів митний орган за зверненням
декларанта або уповноваженої ним особи
випускає товари, що декларуються, у
вільний обіг за умови сплати митних
платежів згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу. Строк дії
таких гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

З аналізу наведених норм законодавства
з питань митної справи вбачається, що
право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Аналогічний за змістом висновок
міститься також у постанові Верховного
суду України від 29 травня 2012 року у
справі № 21-91а12.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема із змісту рішень про
коригування митної вартості, на думку
митного органу фактами, які вплинули на
коригування стало те, що використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально (п.22 ст. 58) (т.1 а.с.22-39).

Водночас відповідач не надав доказів
того, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Так, відповідачем не були обґрунтовані
сумніви щодо умисного зменшення
позивачем ціни товару, зокрема, у
оскаржуваному рішенні про визначення
митної вартості товарів відсутній
висновок відповідача про те, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару.

Наведене спростовує доводи
відповідача наведені в апеляційній
скарзі щодо обґрунтованості сумнівів,
які виникли при митному оформленні
товару позивача.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про те, що надані позивачем документи
містили усю необхідну інформацію про
вартість товару та транспортних
послуг, а також реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і апеляційним судом відхиляються так,
як є помилковими.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
України на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 18
лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фоззі-Фуд» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
України про визнання протиправними та
скасування рішень про коригування
заявленої митної вартості - залишити
без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А.Губська

Судді:
А.Б.Парінов

О.О. Беспалов

.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.