Справа № 1308/4244/12,2а-444/30/13
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
Справа № 5041/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Нефедової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Жовківського
районного суду Львівської області від
04.02.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Виконкому Жовківської міської ради,
третя особа ОСОБА_2 про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, визнання протиправним та
скасування рішення, відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Виконкому
Жовківської міської ради про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії, визнання протиправним та
скасування рішення, відшкодування
моральної шкоди.

Постановою Жовківського районного
суду Львівської області від 04.02.2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Дане судове рішення оскаржив позивач,
який просить скасувати постанову та
винести нову про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи і нормам
матеріального права. Зокрема, не
враховано, що відповідач фактично не
перевіряв звернення позивача, не
з'ясував чи є воно обґрунтованим,
порушив строки його розгляду і виніс
рішення, яке не містить жодних
обґрунтувань причин відмови в
задоволенні звернення позивача.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції зазначив, що відповідач дав
відповідь позивачу на його звернення і
позивачем не доведено наявності
порушень в діях відповідача.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду не погоджується, оскільки він не
ґрунтується на встановлених
обставинах справи та відповідних їм
нормах матеріального права.

Так, згідно частин 1, 3, 4 статті 15 Закону
України «Про звернення громадян»
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні
вимог, викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також
із роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Відповідно до статті 18 того ж Закону
громадянин, який звернувся із заявою чи
скаргою до органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян,
засобів масової інформації, посадових
осіб, має, крім іншого, право одержати
письмову відповідь про результати
розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону України «Про
звернення громадян» передбачено, що
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;
забезпечувати поновлення порушених
прав, реальне виконання прийнятих у
зв'язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; у разі
визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення.

Згідно статті 20 Закону України «Про
звернення громадян» звер нення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх над
ходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирі шення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Пунктами «є», «й», «к» статті 12
Земельного кодексу України
передбачено, що до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить: здійснення
контролю за використанням та охороною
земель комунальної власності,
додержанням земельного та
екологічного законодавства; й)
вирішення земельних спорів; вирішення
інших питань у галузі земельних
відносин відповідно до закону.

Частинами 1-3, 5 статті 158 Земельного
кодексу передбачено, що земельні спори
вирішуються судами, органами місцевого
самоврядування та центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

Частинами 1 та 2 статті 103 Земельного
кодексу України встановлено, що
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно статті 104 Земельного кодексу
України власники та землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
припинення діяльності на сусідній
земельній ділянці, здійснення якої
може призвести до шкідливого впливу на
здоров'я людей, тварин, на повітря,
земельні ділянки та інше.

Відповідно до статі 152 Земельного
кодексу України держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно частин 1 та 2 статті 159 Земельного
кодексу України земельні спори
розглядаються центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин, та
органами місцевого самоврядування на
підставі заяви однієї із сторін у
тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю
зацікавлених сторін, які повинні бути
завчасно повідомлені про час і місце
розгляду спору.

Згідно статті 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування» сільські,
селищні, міські ради правомочні
розглядати і вирішувати питання,
віднесені Конституцією України, цим та
іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 статті 26 того ж Закону
передбачено, що виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради розглядаються питання
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 та є
власником земельної ділянки за
вказаною адресою.

Із заяви позивача до Жовківської
міської ради, датованої 05.06.2012 року,
вбачається, що ОСОБА_1 звертався з
проханням вирішення питання про
законність спорудження третьою особою
ОСОБА_2 вбиральні і літньої печі на
земельній ділянці, яка межує із
земельною ділянкою, належною позивачу,
а також про вирішення конфлікту у
зв'язку з порушенням третьою особою
правил добросусідства.

Жовківською міською радою листом за №
02-09/1032 від 05.07.2012 року дано відповідь
заявнику про те, що з метою вирішення
його звернення направлено відповідний
запит до Інспекції ДАБК і про
результати розгляду звернення його
буде проінформовано додатково.

Одночасно за вих.. № 02-02/673 від 05.07.2012
року Жовківською міською радою
надіслано до Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області прохання провести
перевірку законності ведення
зазначеного будівництва і прийняття
відповідних мір згідно чинного
законодавства.

26.09.2012 року виконавчим комітетом
Жовківської імської ради прийнято
рішення № 320 «Про розгляд заяви гр..
ОСОБА_1 жителя АДРЕСА_1».

Згідно даного рішення, відповідач,
посилаючись на звернення ОСОБА_1, лист
інспекції ДАБК у Львівській області
від 15.08.2012 року, положення ст.. 31 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» та Держані будівельні норми
ДБН 360-92**, вирішив відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні заяви щодо демонтажу
господарських будівель сусідом ОСОБА_2,
жителем АДРЕСА_2.

В матеріалах справи відсутні відомості
про надання остаточної відповіді
позивачу відповідачем за результатами
розгляду його звернення.

Крім того, матеріали справи містять
копію Державного акту на право
власності на земельну ділянку, згідно
якої третя особа ОСОБА_2 не має спільної
межі із земельною ділянкою, належною
позивачу.

В той же час позивач стверджує, що
ОСОБА_2, діючи самовільно, спорудив на
земельній ділянці, яка відноситься до
земель комунальної власності, та межує
з його (позивача) та третьої особи
земельними ділянками, впритул до межі
земельної ділянки позивача дворову
вбиральню та піч.

Внаслідок таких дій ОСОБА_2 порушені
права добросусідства, оскільки
неприємні запахи від самовільно
споруджених вбиральні та печі
розповсюджуються на належну позивачу
земельну ділянку.

Аналізуючи наявні у справі докази, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що відповідач порушив
передбачені законом строки розгляду
звернення позивача, не надав йому
обґрунтованої відповіді на таке
звернення, не мотивував відмови у його
задоволенні та фактично не вирішив
дане звернення по суті.

Оскаржуване рішення про відмову у
задоволенні звернення позивача також
не містить будь-яких обґрунтувань.

Крім того, цим рішенням відмовлено у
заяві позивача про демонтаж
господарських будівель сусідом ОСОБА_2,
в той час як такі вимоги позивачем
відповідно до наявної у справі його
заяви (а.с. 23) не ставилися.

Тому, оскільки дане рішення, яким
вирішувалася по суті заява позивача,
датована 05.06.2012 року, винесене з
порушенням пред'явлених до вирішення
звернень громадян вимог (ст.. ст.. 15, 19, 20
Закону України «Про звернення
громадян»), воно є протиправним і
підлягає скасуванню.

У зв'язку з тим, що відповідач,
порушивши порядок і строки розгляду
звернення позивача, ухилився від
вирішення даного звернення, дії
відповідача щодо розгляду заяви
позивача, датованої 05.06.2012 року є
неправомірними і позивач правомірно
вимагає покладення на відповідача
обов'язку щодо належного розгляду
вказаної заяви.

Разом з тим, позивачем не доведено, що
діями чи бездіяльністю відповідача
йому завдано моральну шкоду, а відтак
підстави для її відшкодування
відсутні.

Враховуючи, що оскаржуване рішення
прийняте судом першої інстанції з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
скасувати постанову районного суду та
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Жовківського районного суду
Львівської області від 04.02.2013 року у
справі № 1308/4244/2012 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 до Виконкому Жовківської
міської ради про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, про визнання протиправним та
скасування рішення, про відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Виконкому
Жовківської міської ради щодо розгляду
заяви ОСОБА_1, датованої 05.06.2012 року.

Зобов'язати Виконком Жовківської
міської ради Львівської області
здійснити в межах покладених на
виконком Жовківської міської ради
обов'язків весь комплекс юридичних дій,
передбачених чинним законодавством
України, спрямованих на належний
розгляд та вирішення звернення ОСОБА_1,
датованої 05.06.2012 року.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Виконкому Жовківської міської
ради Львівської області від 26.09.2012 року
№ 320 «Про розгляд скарги ОСОБА_1 жителя
АДРЕСА_1».

В задоволенні вимог про стягнення
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.С. Затолочний

Судді
В.М. Каралюс

З.М. Матковська