Справа № 810/5605/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року 810/5605/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі судді Скрипки І.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експансія» до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

25 вересня 2014 року до Київського
окружного адміністративного суду
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «Експансія» (ТОВ
«Експансія», товариство) з позовом до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області (ДПІ, Інспекція) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 26
червня 2014 року №.

Зазначали, що твердження відповідача
про безтоварність операцій між
позивачем і його контрагентом не
відповідає дійсності. Звертали увагу,
що складений за результатами перевірки
Акт не містить систематизованого
викладу обставин господарських
відносин, які підлягали перевірці, та
доказів порушення податкового
законодавства, а його висновки
ґрунтуються лише на припущеннях.
Підкреслювали, що посадові особи
Інспекції вийшли за межі повноважень
при перевірці операцій за
вересень-жовтень 2013 року, зокрема
перевірили і період, який не зазначено
у наказі про проведення перевірки.
Стверджували наявність у товариства
усіх необхідних і належно оформлених
первинних документів, що підтверджують
реальність операцій позивача із ТОВ
«Версал Групп». Вказували, що право на
формування податкового кредиту
платником податку не може ставитись у
залежність від виконання чи
невиконання його контрагентом вимог
законодавства.

Посилаючись на невідповідність
висновків Акта перевірки реальним
обставинам здійснення позивачем
господарської діяльності, згідно з
вимогами чинного законодавства, у тому
числі Податкового кодексу України,
просили визнати оскаржуване податкове
повідомлення-рішення протиправним та
скасувати його.

Позивач і відповідач у судове
засідання не з'явились, про дату, місце
і час розгляду справи повідомлені
належним чином, направили клопотання
про розгляд справи без їх участі. Тому
судом, на підставі положень частини
четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, протокольною ухвалою від 20
жовтня 2014 року, вирішено продовжувати
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Представник відповідача 20 жовтня 2014
року подав до суду письмові
заперечення, в яких просив відмовити у
задоволенні позову. Вказав, що виявлені
у ході перевірки порушення належним
чином відображені в Акті і є достатньою
підставою для прийняття оскаржуваного
рішення про збільшення суми грошового
зобов'язання позивача із податку на
додану вартість та стягнення штрафних
санкцій. Також посилався на Акт
неможливості проведення зустрічної
звірки контрагента позивача,
підкреслював факт відсутності цього
товариства за місцезнаходженням.

Дослідивши докази, зокрема письмові, що
містяться в матеріалах справи, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення позову, виходячи із такого.

Як вбачається з Акта №238/10-13-22-03/23576211 від
30 травня 2014 року, у період з 19
травня 2014 року по 23 травня 2014 року
проведено документальну невиїзну
позапланову перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Експансія» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам із ТОВ «Версал Групп»
за вересень та жовтень 2013 року (т.1
а.с.9-17).

При цьому, у заголовку Акта перевірки
вказано, що така перевірка проводиться
за липень 2013 року; у наказі ж про
проведення перевірки, як стверджував
позивач і не заперечував відповідач,
зазначалося, що перевірка проводиться
за вересень 2013 року.

Судом ухвалою про відкриття
провадження від 9 жовтня 2014 року у
відповідача витребувано у строк до 16
жовтня 2014 року наказ, направлення та
повідомлення про проведення перевірки
позивача, докази вручення таких
документів товариству «Експансія»,
письмове обґрунтування підстав
проведення перевірки із
документальним підтвердженням. Разом
із тим, станом на день винесення
рішення у справі, Інспекцією такі
документи до суду не подано.

За висновками Акта перевірки, на
переконання посадових осіб ДПІ,
товариством порушено вимоги пункту 185.1
статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів
198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті
201, пункту 201.6 статті 201, пункту 200.3
статті 200 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 157310,24
грн., у тому числі за вересень 2013 року -
на 116512,13 грн., за жовтень 2013 року - на
40798,11 грн.

Такі висновки обґрунтовано
констатацією податковим органом
відсутності фактичного здійснення
господарської діяльності позивача із
ТОВ «Версал Групп». У свою чергу, такі
твердження мотивовані посиланням на
інформацію в Акті від 27 листопада 2013
року №452/26-53-22-01-21-38196534 ДПІ у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві «Про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Версал Групп» щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами за період з 1 вересня 2013
року по 30 вересня 2013 року», зокрема на
те, що контрагент позивача відсутній за
податковою адресою, на підприємстві
такого контрагента відсутні трудові
ресурси, виробниче обладнання,
транспортне та торгівельне обладнання,
матеріали для основного виду
діяльності; вказано і на те, що під час
перевірки товариством не надано
документів на підтвердження
транспортування та зберігання товару.

На підставі Акта перевірки 26 червня 2014
року відповідачем прийняте
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №, згідно
якого збільшено суму грошового
зобов'язання із податку на додану
вартість на 157310 грн. за основним
платежем і на 78655 грн. за штрафними
санкціями (т.1 а.с.18).

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Експансія» є
юридичною особою, зареєстроване 2
грудня 2002 року, тобто є суб'єктом
господарської діяльності (т.1 а.с.25-26).

Основним видом діяльності позивача є
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами.

У ході судового розгляду встановлено,
що 15 січня 2013 року між ТОВ «Експансія»
(покупець), в особі директора Бурова
Юрія Анатолійовича та ТОВ «Версал
Групп» (постачальник) укладено договір
поставки №55 (т.1 а.с.40-46), за умовами
якого постачальник зобов'язується
передати у власність покупця, а
покупець - прийняти та оплатити товар
відповідно до умов договору. Товар
поставляється в асортименті та за
цінами, узгодженими сторонами в
специфікації; кількість товару та
асортимент конкретної партії
вказується в узгодженому сторонами
замовленні.

Ціна договору складається з вартості
поставленого та прийнятого покупцем
товару згідно відповідних накладних за
таким договором. Обов'язковою умовою
для оплати поставленого за договором
товару є наявність у покупця
оформлених у встановленому чинним
законодавством України та підпунктом
4.2 договору порядку відповідної
накладної і податкової накладної та
інших документів, які передбачені
розділом 4 договору, а також
відповідність цін в накладній діючій
специфікації. Оплата за товар
здійснюється протягом 21 календарного
дня від дати поставки.

За результатами кожного місяця
покупець готує акти звірки
взаєморозрахунків та направляє їх
постачальникові. Постачальник повинен
протягам одного тижня з моменту
отримання акта звірки підписати його
та надіслати покупцеві чи заявити
письмові мотивовані зауваження до
акта. Покупець має право передавати
постачальнику замовлення по факсу,
рекомендованим листом, по електронній
пошті або за допомогою системи ЕDІ
(Electronic Data Interchange - Електронний обмін
даними).

Постачальник зобов'язується
здійснювати поставку партій товару
виключно автотранспортом на умовах DDP
Інкотермс 2010 (якщо інше не передбачено
додатковою угодою сторін) за адресою та
в строк вказані в замовленні, а у
випадку відсутності вказаного строку в
замовленні, згідно «Графіку
замовлення, доставки і приймання
товару» (додаток №3).

Документи, які стосуються товару і
супровідні документи повинні
виповідати уніфікованим формам
первинної облікової документації та
містити інформацію відповідно до
зразка, наведеного у додатку №7. Товар
повинен супроводжуватися відповідною
накладною в кількості не менше трьох
екземплярів, а також податковою
накладною. Разом з товаром покупцю
передаються документи, що
підтверджують його якість і безпеку,
довіреність представника, в письмовому
вигляді погоджене замовлення на
відповідну партію, якщо воно було
передане постачальнику для погодження
за допомогою факсу або листом, а також
інші передбачені законом чи іншими
правовими актами документи.

З метою підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем подано до
суду належним чином засвідчені копії
наступних документів:

- видаткові накладні (т.1 а.с.89, 90, 95, 96, 99,
100, 102, 104, 105, 110, 111, 113, 114, 117, 118, 121, 122, 123, 126,
127, 131, 133, 135, 136, 139, 140, 145, 146, 155, 157, 164, 165);

- платіжні доручення (т.1 а.с.189, 192, 196, 198,
199, 200, 210, 213, 218, 220, 223, 232, 235, 240, 243, 246);

- податкові накладні (т.2 а.с.26-27, 28-29, 38-39,
34-35, 42-43, 48-49, 55-56, 54, 50-51, 68-69, 66-67, 76-77, 78-79, 80,
81-82, 91, 87-88, 89-90, 98-99, 96-97, 108-109, 112-113, 119-120,
117-118, 125-126, 123-124, 131-132, 134, 156, 154-155, 168-169,
170-171).

Також 15 січня 2013 року між ТОВ
«Експансія» (покупець), в особі
директора Одеської філії Ховменець
Миколи Володимировича, та ТОВ «Версал
Групп» укладено договір поставки №56
(т.1 а.с.47-53). Умови такого договору є
аналогічними до названого договору №55.

На засвідчення виконання умов
вказаного договору позивачем надано
належним чином завірені копії таких
документів:

- видаткові накладні (т.1 а.с.91, 93, 97, 103, 106,
108, 112, 116, 119, 125, 128, 130, 134, 137, 143, 147, 150, 153, 158,
162, 166, 171, 173, 174, 179, т.5 а.с.30);

- платіжні доручення (т.1 а.с.190, 193, 195, 201,
203, 205, 208, 211, 214, 216, 221, 224, 226, 228, 230, 233, 236, 238,
241, 244, 247, т.2 а.с.2);

- податкові накладні (т.2 а.с.32-33, 40-41, 46-47,
60-61, 64-65, 72-73, 74-75, 85-86, 94-95, 102-103, 106-107, 115-116,
121-122, 129-130, 139-140, 145-146, 152-153, 160-161, 166-167, 114,
180-181, 185-186, 187, 193-194, 199-200, 201).

Також подано примірні форми додатків
до відповідного договору (т.1 а.с.75-86).

Крім того, 15 січня 2013 року товариством
«Експансія», в особі директора
Харківської філії ТОВ «Експансія»
Пискуна Володимира Вікторовича,
укладено договір поставки №59 із ТОВ
«Версал Групп» (т.1 а.с.54-60). Вимоги щодо
визначення асортименту, кількості,
ціни товару, якості, умов поставки,
строків оплати за поставлений товар та
перелік документів, які надаються
покупцю є такими ж, як і у договорі
поставки №55 від 15 січня 2013 року.

На підтвердження виконання положень
вказаного договору позивачем подано до
суду належним чином завірені копії
наступних документів:

- видаткові накладні (т.1 а.с.141, 151, 156, 168,
175);

- платіжні доручення (т.1 а.с.248, т.2 а.с.1,
т.5 а.с.40-44);

- податкові накладні (т.2 а.с.137-138, 148-149,
158-159, 178-179, 191-192).

Тоді ж, 15 січня 2013 року, між ТОВ
«Експансія» (покупець), в особі
директора Сімферопольської філії ТОВ
«Експансія» Васько Сергія
Миколайовича, та ТОВ «Версал Групп»
укладено договір поставки №538 (т.1
а.с.61-67). Умови стосовно асортименту,
кількості, ціни товару, якості,
поставки, строків оплати за
поставлений товар та перелік
документів, які надаються покупцю є
такими самими як і у перерахованих вище
договорах поставки із таким
контрагентом.

На засвідчення виконання умов договору
№538 позивачем надано суду завірені
належним чином копії наступних
документів:

- видаткові накладні (т.1 а.с.92, 94, 98, 101, 107,
109, 115, 120, 124, 129, 132, 138, 144, 148, 152, 154, 160, 163, 169,
176, 177, 180);

- платіжні доручення (т.1 а.с.191, 194, 197, 202,
204, 206, 207, 209, 212, 215, 217, 219, 222, 225, 227, 229, 231, 234,
237, 239, 242, 245, 249, т.2 а.с.3);

- податкові накладні (т.2 а.с.30-31, 36-37, 44-45,
52-53, 62-63, 70-71, 83-84, 92-93, 100-101, 104-105, 110-111, 127-128,
135-136, 143-144, 147, 157, 162-163, 172-173, 182, 188-189, 197-198,
202).

Крім того, 15 січня 2013 року між ТОВ
«Експансія» (покупець), в особі
директора Кременчуцької філії ТОВ
«Експансія» Козленко Ольги
Валентинівни, та ТОВ «Версал Групп»
укладено договір поставки №35 (т.1
а.с.68-74). Вимоги щодо асортименту,
кількості, ціни товару, якості, умов
поставки, строків оплати за
поставлений товар та перелік
документів, які надаються покупцю є
аналогічними до тих, які закріплені
попередніми названими вище договорами
із ТОВ «Версал Групп».

В обґрунтування виконання вказаного
договору позивачем подано до суду
належним чином завірені копії таких
документів:

- видаткові накладні (т.1 а.с.142, 149, 159, 161,
167, 170, 172, 178);

- платіжні доручення (т.1 а.с.250, т.5
а.с.31-39);

- податкові накладні (т.2 а.с.141-142, 150-151,
164-165, 174-175, 176-177, 183-184, 190, 195-196).

Судом з'ясовано, що ТОВ «Експансія»
перед підписанням згаданих договорів,
з метою запобігання укладенню
правочину із недобросовісним суб'єктом
господарювання, учинило низку дій щодо
перевірки правосуб'єктності та
добросовісності ТОВ «Версал Групп»,
зокрема отримало копії виписки із
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
довідки з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України,
наказу по особовому складу, свідоцтва
про реєстрацію платником податку на
додану вартість, витяг із статуту ТОВ
«Версал Групп» (т.1 а.с.31-39).

На засвідчення наявності у позивача
складських приміщень товариством
«Експансія» подано копії договору
суборенди, договорів оренди нежитлових
приміщень, актів приймання-передачі
нежитлових приміщень, додаткових угод
(т.4 а.с.80-136).

До того ж, ТОВ «Експансія» надано копії
генеральних довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей
посадовими особами позивача та наказів
про прийняття на роботу осіб,
відповідальних за прийняття придбаних
у ТОВ «Версал Групп» товарів (т.4
а.с.137-177).

Крім того, на засвідчення наявності
документів, підтверджуючих якість
придбаної у контрагента продукції,
позивачем подано копії протоколів
досліджень проб харчових продуктів та
експертні висновки (т.4 а.с.181-218).

З метою підтвердження використання
придбаних у ТОВ «Версал Групп» товарів
у власній господарській діяльності
позивачем надано копії товарних чеків
(т.4 а.с.219-250, т.5 а.с.1-26).

Також, товариством подано копії актів
звірки взаєморозрахунків із ТОВ
«Версал Групп» (т.4 а.с.173-180).

Як встановлено Інспекцією у ході
перевірки, суми податку на додану
вартість по податковим накладним,
виписаним ТОВ «Версал Групп» у
досліджуваних операціях, включено
позивачем до складу податкового
кредиту за вересень-жовтень 2013 року,
відображено у реєстрі отриманих
податкових накладних за відповідний
період, суми податку відповідають
даним податкових декларацій із податку
на додану вартість із додатком №5 за
вересень та жовтень 2013 року.

Стосовно відсутності
товарно-транспортних накладних, то
представником позивача надано
письмові пояснення, в яких звернуто
увагу на пункт 3.2 договорів поставки, де
закріплено, що постачальник
зобов'язується здійснювати поставку
партій товару виключно
автотранспортом на умовах DDP Інкотермс
2010; вказано і про те, що умови договорів
поставки не передбачали обов'язкової
наявності товарно-транспортних
накладних для прийняття товару. При
цьому, суд враховує, що відповідно до
правил Інкотермс 2010 термін DDP (Delivered Duty
Paid) означає «Поставка з оплатою мита»:
продавець здійснює поставку покупцю
товару з прибулого транспортного
засобу в названому місці призначення;
саме продавець несе всі витрати та
ризики, пов'язані з доставкою товару до
цього місця, оскільки максимальний
обсяг обов'язків покладається на нього.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд зазначає таке.

За визначенням у пункті 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
зокрема, з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
передбачено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України).

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За нормами пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

У силу положень статей 185, 187, 198, 200, 201
Податкового кодексу України право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за сукупності таких
елементів: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
здійснення оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів, які
зазвичай супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції судом
з'ясовувалися, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності її учасників; зв'язок
між фактом придбання товарів,
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4
Податкового кодексу України
встановлено презумпцію правомірності
рішень платника податку в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення податкового
кредиту з податку на додану вартість;
податковий кредит вважається
сформованим правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

При цьому, з урахуванням норм статей 61
та 44 Податкового кодексу України, саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій визначено
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій та
підтверджують їх здійснення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні операції (стаття 9 Закону
України «Про бухгалтерський обік та
фінансову звітність в Україні»).

Витрати для цілей визначення
податкового кредиту і об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
та підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів, робіт чи послуг або
в разі якщо придбані товари, роботи чи
послуги не призначені для використання
у господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Суд зазначає, що податкове
повідомлення-рішення, на підставі
якого визначаються податкові
зобов'язання платника податків,
приймається податковим органом за
результатами безпосередньої оцінки
фінансово-господарських документів,
активів та інших обставин
господарської діяльності особи, з
дотриманням визначеної законом
процедури, висновки податкового органу
не можуть ґрунтуватися на
неперевірених припущеннях чи
суб'єктивних думках посадових осіб
інших податкових органів, а повинні
доказуватись як факт і
підтверджуватись документально.

Наявність певної інформації, одержаної
від інших підрозділів податкової
служби чи з інформаційних систем
державної податкової служби, що не
оформлена рішеннями суб'єкта владних
повноважень і не є юридичним фактом,
утворює лише підставу для перевірки
такої інформації, може породжувати
певні сумніви щодо законності
господарських операцій платника
податків, однак не є беззаперечним
доказом того факту, що в дійсності
платнику податків його контрагентом
ніякі товари не постачались.

Крім того, обов'язок сплачувати податки
і збори та відповідальність за
порушення податкового законодавства є
персоніфікованим. Визначення
податкових зобов'язань платнику
податків не може ставитись у пряму
залежність від виконання податкових
обов'язків його контрагентом. Тобто, в
основу притягнення позивача до
податкової відповідальності не може
бути покладено висновок акта про
неможливість проведення зустрічної
звірки його контрагента без фактичного
встановлення порушень податкового
законодавства самим позивачем.

Суд враховує і вимоги статті 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», згідно з якою
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
на момент вчинення та виконання
господарських договорів ТОВ «Версал
Групп» було належним чином
зареєстрованою юридичною особою, мало
право укладати правочини, було
зареєстроване платником податку на
додану вартість і мало право
виписувати податкові накладні.

Щодо відсутності у позивача
товарно-транспортних накладних, то
сама собою наявність або відсутність
окремих документів не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Тим більше, що
умовами договорів поставки обов'язок
транспортування продукції покладався
на контрагента позивача.

Судом також встановлено, що податкові
накладні та первинні документи за
операціями позивача із ТОВ «Версал
Групп» відповідають вимогам чинного
законодавства. Доказів, які б вказували
на недійсність чи підробку таких
документів або їх невідповідність
нормативно-правовим актам Інспекція
суду не надала.

За таких обставин вбачається, що
твердження про безтоварність
ґрунтуються на припущеннях,
відповідачем не доведено відсутності
операцій із придбання продукції, а
доводи позивача про дійсність
правочинів належними доказами не
спростовуються.

За недоведеності відповідачем того, що
контрагентом позивача товари не
поставлялись, висновки податкового
органу є безпідставними.

Таким чином, доводи податкового органу
про заниження позивачем податкового
зобов'язання із податку на додану
вартість у ході судового розгляду не
підтвердились.

У той же час суд, на підставі оцінки
наявних у справі матеріалів та доказів
у їх сукупності, встановив, що факт
здійснення операцій із поставки
товарів, оплати їх вартості,
використання у господарській
діяльності товариства, відображення у
податковому та бухгалтерському обліку
підтверджується документально; такі
операції спричинили реальні зміни у
майновому стані позивача та
відповідають основному виду
діяльності товариства; надані
позивачем докази є переконливими для
твердження про реальність
господарських операцій.

Крім того, податковий орган не надав
доказів правомірності проведення
перевірки, а також не пояснив, чому у
наказі про проведення перевірки
зазначався період вересень 2013 року, у
заголовку Акта перевірки - липень 2013
року, а перевірка фактично проведена за
вересень-жовтень 2013 року.

За приписами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це покладає
на суб'єкта владних повноважень
обов'язок аргументовано, посилаючись
на докази, довести правомірність свого
рішення, дії чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів. У цьому ж випадку податковий
орган не довів відсутності здійснення
господарських операцій та
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

На підставі викладеного та оцінюючи у
сукупності встановлені обставини і
перевівши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог.

Як встановлює частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 471,93 грн.,
доказів понесення інших судових витрат
не надано. Тому, судові витрати щодо
сплати судового збору у вказаній сумі
підлягають присудженню на користь
позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 122,
159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області № від 26 червня 2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експансія» судові
витрати по сплаті судового збору у сумі
471 (чотириста сімдесят одна) грн. 93 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.