Справа № 803/1328/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
Справа №
876/10800/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Коваля Р.Й., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної інспекції сільського
господарства у Волинській області на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 12 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Ковельської міської ради
Волинської області до Державної
інспекції сільського господарства у
Волинській області про скасування
рішення та припису,

В С Т А Н О В И В :

11 червня 2013 року Ковельська міська рада
Волинської області звернулась до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до Державної інспекції
сільського господарства у Волинській
області про скасування рішення №04/1 від
05.04.2013 року та припису №001013 від 20.02.2013
року.

Постановою від 12 липня 2013 року
Волинський окружний адміністративний
суд позов задовольнив частково та
ухвалив визнати протиправним та
скасувати припис Державної інспекції
сільського господарства України у
Волинській області №001013 від 20.02.2013
року.

В задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, Державна інспекція
сільського господарства у Волинській
області подала апеляційну скаргу,
оскільки вважає, що постанова прийнята
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а висновки суду
не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не дав належної
правової оцінки тим обставинам, що
органи місцевого самоврядування
повинні вживати всі заходи для
оформлення у встановленому
законодавством порядку права
користування земельними ділянками, які
використовуються для потреб платного
паркування автотранспорту.

Майданчики для паркування є об'єктом
благоустрою, що повинні відповідати
встановленим нормативам у сфері
благоустрою. Виходячи з
вищевикладеного організація місць для
платного паркування здійснюється на
підставі загальноміської схеми місць
для платного паркування транспортних
заходів та проектно-кошторисної
документації, що затверджується в
установленому порядку.

Технічна документація із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки та
встановлення меж земельної ділянки
необхідна для чіткого визначення меж
земельних ділянок для паркування, як
об'єкта оподаткування, визначення їх
площі, місця розташування відносно
інших об'єктів.

Суд не взяв до уваги те, що технічна
документація з питань благоустрою її
території (проекти, схеми, карти, атласи
тощо), інших картографічних матеріалів,
де передбачені майданчики для
паркування, відсутня.

Суд першої інстанції також не врахував
той факт, що схеми організації
дорожнього руху по розміщенню
майданчиків для паркування
транспортних засобів погоджені з ВДАІ
Ковельського МВ УМВС України у
Волинській області лише у квітні 2013
року.

Таким чином, на думку відповідача, на
момент проведення заходу державного
нагляду (контролю) схеми відведення та
облаштування місць для паркування були
відсутні та не погоджені з
уповноваженими на це органами. Згідно
п. 8 Постанови Кабінету Міністрів
України ,,Про затвердження Правил
паркування транспортних засобів" від 3
грудня 2009 р. № 1342 розміщення
майданчиків для паркування за окремими
адресами здійснюється у встановленому
порядку органами місцевого
самоврядування за погодженням з
Державтоінспекцією МВС згідно з
місцевими правилами забудови.

З огляду на викладене відповідач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
Державна інспекція сільського
господарства України у Волинській
області провела перевірку дотримання
вимог земельного законодавства у
Ковельській міській раді, за
результати якої склала акт від 20.02.2013
року. В акті перевірки зафіксовано, що
виділення земельних ділянок для
паркування транспортних засобів
надано з порушенням статей 122-126
Земельного кодексу України (відсутні
рішення для відведення земельних
ділянок та проект відведення).

За наслідками перевірки відповідач
виніс припис за №001013 від 20.02.2013 року,
яким зобов'язав позивача до 20.02.2013 року
вжити заходів щодо усунення виявленого
порушення земельного законодавства.

Не погодившись із зазначеним приписом,
позивач подав скаргу на дії державного
інспектора сільського господарства,
який видав припис. Рішенням Державної
інспекції сільського господарства у
Волинській області №04/1 від 05.04.2013 року
оскаржений припис залишений без змін, а
скарга - без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
пози вач не допустив порушень
законодавства, а тому припис є
протиправним.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального права та є вірними.

Так, відповідно до ст. 25 Закону України
,,Про місцеве самоврядування в Україні"
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Стаття 122 Земельного кодексу України
передбачає, що сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу
України надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення; формування нових
земельних ділянок.

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки. В
такому випадку розроблення такої
документації здійснюється на підставі
дозволу, наданого органом виконавчої
влади, органом місцевого
самоврядування, уповноваженим
здійснювати розпорядження цією
земельною ділянкою.

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що 26.06.2012 року рішенням сесії
Ковельської міської ради затвердила
Положення ,,Про збір за місця для
паркування транспортних засобів", яким
встановлено збір за місця для
паркування транспортних засобів та
відведено спеціальні земельні ділянки
для організації та провадження
діяльності із забезпечення паркування
транспортних засобів.

Рішенням Ковельської міської ради №2/8
від 26.06.2012 року затверджено Положення
про конкурс на право організації місць
для паркування, яким затверджено
порядок проведення конкурсу з
визначення уповноважених осіб з
організації місць для паркування та
справляння збору за паркування у місті
Ковелі.

За наслідками проведеного 18.09.2012 року
виконавчим комітетом Ковельської
міської ради на підставі даного
Положення конкурсу переможцем
визначено підприємця ОСОБА_1

09.10.2012 року виконавчий комітет
Ковельської міської ради (замовник) та
підприємець ОСОБА_1 (виконавець) уклали
договір про організацію та провадження
діяльності із забезпечення паркування
транспортних засобів. За умовами цього
договору, замовник доручає, а
виконавець бере на себе зобов'язання з
організації та провадження діяльності
із забезпечення паркування
транспортних засобів в місцях та на
умовах визначених замовником за даним
договором.

Пунктом 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України визначено, що
майданчики для платного паркування -
площа території (землі), що належить на
правах власності територіальній
громаді або державі, на якій відповідно
до рішення органу місцевого
самоврядування здійснюється платне
паркування транспортних засобів
(підпункт 14.1.104);

спеціально відведені автостоянки -
площа території (землі), що належить на
правах власності територіальній
громаді або державі, яка визначається
органами місцевого самоврядування із
встановленням правил щодо
відповідальності за збереження
транспортного засобу. До спеціально
відведених автостоянок можуть
належати комунальні гаражі, стоянки,
паркінги (будівлі, споруди, їх частини),
які побудовані за рахунок коштів
місцевого бюджету з метою здійснення
організації паркування транспортних
засобів. Не належать до спеціально
відведених автостоянок гаражі,
автостоянки, власники або користувачі
яких є платниками земельного податку
або орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності, а
також земельні ділянки, що належать до
прибудинкових територій
(підпункт14.1.229).

Відповідно до підпункту 266.1.2 пункту 266.1
статті 266 ПК України перелік
спеціальних земельних ділянок,
відведених для організації та
провадження діяльності із
забезпечення паркування транспортних
засобів, в якому зазначаються їх
місцезнаходження, загальна площа,
технічне облаштування, кількість місць
для паркування транспортних засобів,
затверджується рішенням сільської,
селищної або міської ради про
встановлення збору.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК
України визначено, що об'єктом
оподаткування є земельна ділянка, яка
згідно з рішенням сільської, селищної
або міської ради спеціально відведена
для забезпечення паркування
транспортних засобів на автомобільних
дорогах загального користування,
тротуарах або інших місцях.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази та
встановив, що підприємець ОСОБА_1 є
платником збору за місця для
паркування транспортних засобів,
оскільки є особою яка згідно з рішенням
міської ради організовує та провадить
діяльність із забезпечення паркування
транспортних засобів на майданчиках
для платного користування та
спеціально відведених автостоянках.

Однак, підприємець ОСОБА_1 не є
землекористувачем в розумінні
Земельного кодексу України, не є
суб'єктом плати за землю, а здійснює
лише сплату збору за місця для
паркування транспортних засобів.

За таких обставин апеляційний суд
визнає вірними та обґрунтованими
висновки суду першої інстанції щодо
обґрунтованості позовних вимог та
задоволення позову в частині
скасування припису, оскільки земельна
ділянка не надавалась підприємцю
ОСОБА_1 у володіння, користування чи
оренду. А тому порушень вимог статей
122-126 Земельного кодексу України
Ковельською міською радою не допущено.

Посилання відповідача на порушення
позивачем вимог інших
нормативно-правових актів не є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції, оскільки оскаржений
припис містив вимоги щодо усунення
порушень лише статей 122-126 Земельного
кодексу України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
апеляційний суд визнає безпідставними,
позаяк вони не містять жодного доказу
на спростування висновків суду першої
інстанції, а тому скарга задоволенню не
підлягає.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства у Волинській
області залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 12 липня 2013
року у справі № 803/1328/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Р.Й. Коваль

Л.Я. Гудим