Справа № 524/5147/14-а
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 р.Справа №
524/5147/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
24.09.2014р. по справі № 524/5147/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука

про визнання незаконною бездіяльності
та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі-позивач), звернувся до суду
першої інстанції з позовом, в якому
просив:

- визнати незаконними дії Виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука в частині неповідомлення
ОСОБА_1 про наявність права за
колективним договором 2010 - 2013 р. на
отримання матеріальної допомоги в
розмірі середньомісячної заробітної
плати для вирішення
соціально-побутових проблем та в
частині не виплати в 2012р. матеріальної
допомоги.

- зобов'язати Виконавчий комітет
Автозаводської районної ради м.
Кременчука нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 за 2012 рік матеріальну допомогу
для вирішення соціально-побутових
питань в розмірі середньомісячної
заробітної плати.

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 24.09.2014 р. у задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
24.09.2014 р. та винести нове рішенням, яким
позов задовольнити.

В обґрунтування посилається на
неправильне застосування судом першої
інстанції ст. 1Закону України "Про
оплату праці", ст. 1, 5 Закону України "Про
колективні договори і угоди",
неврахування обставин справи.

Виконавчий комітет Автозаводської
районної ради м. Кременчука
(далі-відповідач) подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких просить
залишити її без задоволення,
оскаржувану постанову суду першої
інстанції - без змін.

Сторони повідомлені належним чином про
дату, час та місце судового засідання,
однак до суду не прибули, поважних
причин неявки судом не встановлено, у
зв'язку із чим, справа розглянута в
порядку письмового провадження згідно
ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши докази по справі,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України
оскаржувана постанова переглянута в
межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06.10.2010 р.
по 15.02.2012 р. перебував на службі у
Виконкомі Автозаводської районної
ради м. Кременчука на посаді
спеціаліста І категорії по роботі з
населенням за місцем проживання. (а.с. 1,
32).

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1
зазначив що відповідач не ознайомив
його з положенням колективного
договору на 2010-2013 роки щодо права
працівника на отримання матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати та
не провів з ним повного розрахунку при
звільненні в частині такої допомоги за
2012 рік, що порушує його права на належну
оплату праці.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
права позивача не порушені.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
оплату праці" заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Згідно ч. 2 ст.33 Закону "Про державну
службу" заробітна плата державних
службовців складається з посадових
окладів, премій, доплати за ранги,
надбавки за вислугу років на державній
службі та інших надбавок.

Згідно п. 2.3. Постанови КМУ від 09.03.2006 р.
№ 268 "Про упорядкування структури та
умов праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" керівниками
таких органів надано право в межах
затвердженого фонду оплати праці:
надавати працівникам матеріальну
допомогу на вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки в розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України
"Про службу в органах місцевого
самоврядування" джерелом формування
фонду оплати праці посадових осіб
місцевого самоврядування є місцевий
бюджет.

Судом встановлено, що трудові та
соціально-економічні відносини між
адміністрацією та трудовим колективом
Автозаводської районної ради та
виконавчим комітетом м. Кременчука
Полтавської області були врегульовані,
в тому числі колективним договором на
2010-2013 р.

Відповідно до п. 5.3 Колективного
договору Автозаводської районної ради
та Виконкому с. Кременчука Полтавської
області, передбачена виплата
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань у розмірі
середньомісячної заробітної плати за
наявності коштів на відповідні цілі.

Судом встановлено, що позивача
звільнено із займаної посади в лютому
2012 року, з заявою про виплату
матеріальної допомоги за 2012р. позивач
до відповідача не звертався, станом на
лютий 2012 р. матеріальна допомога на
вирішення соціально-побутових питань
відповідачем не нараховувалась і не
виплачувалась, що підтверджується
довідками Виконкому (а.с. 18,31,32).

Судом встановлено , що на момент
звільнення ОСОБА_1 матеріальна
допомога на вирішення
соціально-побутових питань не
нараховувалася та не виплачувалася, в
зв'язку з відсутністю коштів, тому
доводи апеляційної скарги, що Виконком
мав виплатити таку допомогу при
остаточному розрахунку в момент
звільнення колегія суддів вважає
помилковими.

Посилання позивача на не врахування
судом першої інстанції розпорядження
Голови Автозаводської районної ради м.
Кременчука № 127-0 від 27.12.2012р. , на
підставі якого проведено виплата
працівникам матеріальної допомоги за
2012р. колегія суддів вважає таким, що не
спростовує висновки суду.

Судом встановлено, що розпорядженням
Голови Автозаводської районної ради м.
Кременчука № 127-0 від 27.12.2012р. " Про
виплату матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
працівникам виконкому Автозаводської
райради" надана зазначена допомога в
розмірі мінімальної заробітної плати
станом на 01.12.2012р., зокрема спеціалістам
І категорії.

Проте, станом на грудень 2012 р. позивач
не перебував у трудових відносинах з
відповідачем, тому на нього не
розповсюджувалися умови колективного
трудового договору, а так само
Розпорядження № 127-0 від 27.12.2012р. в
частині виплати допомоги на вирішення
соціально-побутових питань.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неповідомлення відповідачем позивача
про наявність права на отримання
допомоги, передбаченого колективним
договором, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно ч. 9 ст. 9 Закону України «Про
колективні договори та угоди» усі
працюючі, а також щойно прийняті на
підприємство працівники повинні бути
ознайомлені з колективним договором
роботодавцем.

Судом встановлено, що позивач в 2011р.
подавав заяву про виплату йому
матеріальної допомоги на вирішення
соціально- побутових потреб, що
свідчить про його обізнаність з
наявністю права на її отримання.

Доводи апеляційної скарги, що
матеріальна допомога на вирішення
соціально-побутових питань є
обов'язковою, тому як передбачена
умовами колективного договору ,
колегія суддів вважає помилковими,
оскільки відповідно до п. 5.3
Колективного договору Автозаводської
районної ради та Виконкому с.
Кременчука Полтавської області,
виплата матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань у
розмірі середньомісячної заробітної
плати передбачена лише за наявності
коштів на відповідні цілі.

Таким чином у відповідача відсутній
обов'язок проводити ці виплати за
відсутності коштів.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доказів на спростовування висновків
суду першої інстанції не надано, а тому
підстави для скасування оскаржуваної
постанови суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 24.09.2014р. по справі № 524/5147/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Русанова В.Б.Судді
Присяжнюк О.В. Курило Л.В.