Справа № 804/8427/14
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 р. справа № 804/8427/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Прудника
С.В.

при секретарі судового засідання

Крюкової О.В.

за участю сторін:

представника позивача
Панченко
А.В.

представника відповідача
Чохелі
Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ДНІПР ОБЛ ЗЕМ АГЕНЦІЯ" до Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 22.05.2014 р., -

ВСТАНОВИВ :

13 червня 2014 р. до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпр Обл Зем
Агенція» (далі - ТОВ «ДОЗА», позивач) до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській (далі -
Лівобережна ОДПІ, відповідач), в якому
позивач просить суд:

- визнати неправомірним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
22.05.2014 р.;

- стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Дніпр Обл
Зем Агенція» з державного бюджету суму
сплаченого згідно квитанції № 1194 від
05.06.2014 р. судового збору в розмірі 182,70
грн. (том 1, а.с. 3-9).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на безпідставність та
необгрунотованість висновків акту
перевірки № 1499/2203/38529795 від 29.04.2014 "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
фінансово - господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість ТОВ «Віра Люкс Сервіс»
за лютий 2014 року, їх реальності та
повноти відображення", на підставі
якого прийнято спірне податкове
повідомлення - рішення №
від 22.05.2014 р., яке винесено в
порушення приписів податкового та
іншого законодавства України.
Враховуючи порушені права та інтереси
ТОВ «Дніпр Обл Зем Агенція», що є
підставою для скасування податкового
повідомлення-рішення, у зв'язку із чим
позивач звернувся до суду за захистом
свого порушеного права.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16.06.2014 р.
відкрито провадження у
адміністративній справі, та призначено
справу до розгляду у відкритому
судовому засіданні (том 1, а.с. 1).

В судове засідання 09.09.2014 р. прибув
представник позивача та представник
відповідача.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, надав
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві, просив суд позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засідання проти задоволення позовних
вимог заперечував, надав до суду
письмові заперечення проти позову, що
ґрунтуються на висновках, викладених в
акті № 1499/2203/38529795 від 29.04.2014 р. "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
фінансово - господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість ТОВ «Віра Люкс Сервіс»
за лютий 2014 року", їх реальності та
повноти відображення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, заперечення представника
відповідача, дослідивши всі матеріали
справи, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог і наданих
сторонами доказів, оцінивши докази
відповідно до вимог ст. ст. 69 - 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Так, відповідно до акту № 1499/2203/38529795 від
29.04.2014 р. "Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
фінансово - господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість ТОВ «Віра Люкс Сервіс»
за лютий 2014 року, їх реальності та
повноти відображення" (том 1, а.с.
17-59), Лівобережною об'єднаною державною
податковою інспекцією м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на підставі наказу № 411 від
16.04.2014 року, згідно п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 та
п.п.78.1.1 п. 78 ст. 78 Податкового кодексу
України, була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка
фінансово - господарської діяльності
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпр Обл Зем
Агенція» (код за ) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з ПДВ під час здійснення
взаємовідносин з ТОВ «Віра Люкс
Сервіс» (код за ) за лютий 2014
року.

Вказаною перевіркою встановлені
порушення:

- не реальність здійснення
господарських відносин ТОВ «Дніпр Обл
Зем Агенція», а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення ТОВ
«Дніпр Обл Зем Агенція» операцій по
ланцюгу з постачальником ТОВ «Віра
Люкс Сервіс» за період лютий 2014 року;

- не реальність здійснення
господарських відносин з ТОВ «Дніпр
Обл Зем Агенція», а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення ТОВ
«Дніпр Обл Зем Агенція» операцій по
ланцюгу з постачальником ТОВ «Віра
Люкс Сервіс» - ТОВ «Дніпр Обл Зем
Агенція» - контрагенти покупці згідно
таблиці:;

- порушення п. 198.2 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198,
п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями),
в результаті чого занижено податок на
додану вартість у лютому 2014 року на
суму 49 641 грн.

За результатами перевірки, податковим
органом складено акт перевірки
№1499/2203/38529795 від 29.04.2014 «Про результати
документальної позапланової
невиїзної перевірки фінансово -
господарської діяльності з питань
дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану ввартість ТОВ «Дніпро Обл Зем
Агенція» під час здійснення
господарських взаємовідносин з ТОВ
«Віра Люкс Сервіс» за лютий 2014 року, їх
реальності та повноти відображення»
(том 1, а.с. 17-59), та прийнято податкове
повідомлення - рішення форми «Р» №
від 22.05.2014 року про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) 74461
гривень 50 копійок, на суму 49 641 - за
основним платежем і 24820 гривень 50
копійок - за штрафними санкціями (том 1,
а.с. 60)

Суд вважає, що висновки зазначені в
акті перевірки № 1499/2203/38529795 від 29.04.2014
р., отже, і податкове повідомлення -
рішення від 22.05.2014р. № є
безпідставними, не відповідають
дійсним обставинам справи, з огляду на
наступне.

Порядок та спосіб реалізації
результатів перевірок визначено
Податковим кодексом України.

Так, згідно п.п. 21.1.1. п. 21.1. ст. 21
Податкового кодексу України, посадові
особи контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю у цьому кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому,
має суто економічні властивості, що
неможливо без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків, хоча в
некомерційній господарській
діяльності можливе безкоштовне
надання результатів останньої.

Розділом V Податкового кодексу України
врегульовані питання, пов'язані з
обчисленням та сплатою податку на
додану вартість.

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання товарів та
послуг вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь - яка з подій, що
сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів /послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезені на митну територію
України (у тому числі у зв'язку з
придбанням та/або ввезенням таких
активів як внесок до статутного фонду
та/або при передачі таких активів на
баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата події, що
відбулася раніше;

Дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

Дата отримання платником податків
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України (в редакції на момент
перевіряє мого періоду та виникнення
спірних правовідносин), податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно ст. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушеннями вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України визначено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 Податкового
кодексу України, при позитивному
значені суми, розрахованої згідно з п.
200.1 цієї статті, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені цим розділом.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первині документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це не
можливо - безпосередньо після її
закінчення.

Для контролю та впорядкування
оброблених даних на підставі первинних
документів можуть складатися зведені
облікові документи. Первині і зведені
облікові документи,можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати обов'язкові
реквізити: назва документу; дата і
місце складання; назва підприємства,
від імені якого складається документ;
зміст і обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що мають
можливість ідентифікувати особу, які
брали участь у здійсненні
господарської операції.

Отже, на підтвердження включення сум
коштів до складу витрат та сум ПДВ до
складу податкового кредиту необхідні
документи, оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема:
документи, що підтверджують факт
отримання послуг від іншої особи та
документи, що підтверджують зв'язок
понесених витрат з господарською
діяльністю платника податку.

Про відсутність реального характеру
відповідних операцій можуть свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій;

- здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

З акту перевірки вбачається, що
контролюючий орган при проведенні
перевірки позивача посилається на
інформацію, а саме аналіз
інформаційних баз даних, згідно яких,
ТОВ «Віра Люкс Сервіс» знаходиться на
обліку у Державній податковій
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, і має стан 28 «Триває процедура
припинення». Також, анульовання
свідоцтво платника ПДВ - 02.04.2014 р.

Однак, дану інформацію суд приймати
критично, так як зазначені посилання
ґрунтуються виключно на припущеннях,
не підтверджених жодним встановленим у
законному порядку фактом.

Судом встановлено, що у пероді, що
перевірявся ТОВ «ДОЗА»
використовувало у своїй
фінансово-господарській діяльності
орендовані приміщення, згідно
договорів оренди, що наявні в
матеріалах справи.

Реальність здійснення господарських
відносин ТОВ «ДОЗА» (код за )
з питань дотримання вимог податкового
законодавства з ПДВ під час здійснення
взаємовідносин з ТОВ «Віра Люкс
Сервіс» (код за ) за лютий 2014
року підтверджується наданими до
матеріалів справи копіями первинних
документів, а саме:

- договором № В150114-1 від 15.01.2014 р.
укладеним між ТОВ «ДОЗА» (Замовник)

та ТОВ «Віра Люкс Сервіс» (Виконавець).
Предметом цього договому є передача
Замовником Виконавцю функцій з надання
інформаційних та інших послуг клієнтам
Замовника, а також функцій з виконання
робіт, обумовлених договорами між
Замовником та клієнтами Замовника, в
порядку та на умовах встановлених цим
Договором;

- актами надання послуг за лютий 2014 р.;

- податковими накладними за лютий 2014 р.;

- договорами укдаденими ТОВ «ДОЗА» з
Замовниками щодо послуг з конвертації
обмінних файлів складеної
конфігурації у форматі xml за лютий 2014 р.;

- актами надання послуг Замовникам за
лютий 2014 р.;

- податковими накладними за лютий 2014 р.

Також, в судовому засіданні було
встановлено, що надані послуги ТОВ
«Віра Люкс Сервіс» були використані
Замовникам в подальшій дільності.

Розрахунки за надані послуги повністю
проведені, сплачені в безготівковій
формі, що підтверджується наданими до
матеріалів справи банківськими
виписками.

Таким чином, операції щодо придбання у
ТОВ «Віра Люкс Сервіс» та наданих
послуг замовникам ТОВ «ДОЗА» мають
завершений характер, як того і вимагає
Податковий кодекс України, а саме:
операції мають документальне
підтвердження, обов'язковість ведення
та зберігання яких передумовлена
правилами ведення податкового обліку.
Відповідно, ці договірні відносини
були спрямовані на настання реальних
наслідків у вигляді отримання прибутку
та сплаті усіх відповідних визначених
законодавством, податкових платежів.

Відповідно до ст. ст. 46-49 Податкового
кодексу України, ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповід альність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України
визначено, що не включаються до складу
витрат, витрати не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, норми Податкового кодексу
України в якості підстави для не
включення до складу валових витрат
передбачають тільки випадки повної
відсутності будь-яких розрахункових,
платіжних та інших документів,
передбачених законодавством.

Будь-які документи мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що укладений ТОВ «ДОЗА»
правочин мав на меті настання реальних
правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що правовідносини за спірним
правочином в повній мірі відображені в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача, тобто, позивачем дотримано
принцип превалювання сутності над
формою, який закріплений в ст. 4 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
(превалювання сутності над формою -
операції обліковуються відповідно до
їх сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу
України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК
України), підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно із ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
передбачено загальні вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину. Зокрема зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановлений законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (стаття 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). До оспорюваних
правочинів належить зокрема фіктивний
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим право чином
(фіктивний правочин). Фіктивний
правочин визнається судом недійсним
(ст. 234 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.12.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК: правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому носіями
протиправного умислу юридичних
осіб-сторін такого правочину є
посадові особи цих юридичних осіб.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Відповідачем не доведено, а судом не
встановлено, наявності мети, завідомо
суперечної інтересам держави і
суспільства, а також існування умислу у
позивача чи його контрагента, як
обов'язкової ознаки для визнання
правочину недійсним та застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Крім того, згідно листа Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11 від 02.06.2011р. - «не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючими органами грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюги по яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент
здійснення господарських
правовідносин контрагент позивача був
зареєстрованим як юридична особа у
встановленому законом порядку.

Крім того, зі змісту акту перевірки №
1499/2203/38529795 від 29.04.2014 р. вбачається, що
при проведенні перевірки ТОВ «ДОЗА»,
Лівобережною об'єднанню державною
податковою інспекцією м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області було досліджено первинні
документи по взаємовідносинам
платника податків з ТОВ «Віра Люкс
Сервіс» у лютому 2014 року, а саме: вся
первина документація, в тому числі і
договір надання послуг, а також
складені сторонами на виконання
вказаного договору податкові накладні,
видаткові накладні, акти виконаних
робіт та рахунки-фактури.

Вищезазначені документи відображені у
п. 3 акту перевірки від 29.04.2014 р., у якому
також зазначено, що розрахунки між
сторонами договору на час складання
акту перевірки проведені у повному
обсязі, а суми ПДВ за податковими
накладними, виписаними на виконання
вказаного договору, включено до
податкового кредиту відповідного
періоду, та відображено у реєстрі
отриманих податкових накладних, які
відповідають додатку № 5 до податкової
декларації з ПДВ за лютий 2014 року.

При цьому, акт перевірки від 29.04.2014 р. не
містить жодного посилання на
відсутність будь-яких документів, вони
всі до перевірки надані. Зазначено лише
про відсутність звітів про виконані
роботи.

Отже, норми п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України виконано ТОВ «Дніпр
Обл Зем Агенція» у повному обсязі,
оскільки взаємовідносини підприємства
позивача з ТОВ «Віра Люкс Сервіс» у
лютому 2014 підтверджено належним чином
оформленими первинними документами,
які були надані до перевірки.

Проте, при складанні висновків акту
перевірки від 29.04.2014 р. вказані
документи не були прийняті до уваги
службовими особами Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції у м. Дніпропетровську
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, та прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» № від 22.05.2014р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання Товариству
з обмеженою відповідальністю «ДНІПР
ОБЛ ЗЕМ АГЕНЦІЯ» з податку на додану
вартість на суму 49641,00 грн.

Враховуючи наявність у позивача
належним чином оформлених первинних
документів, які підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій, в діях позивача відсутні
порушення, а саме: не реальність
здійснення господарських відносин ТОВ
«Дніпр Обл Зем Агенція», яким
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування та неможливість
реального здійснення ТОВ «ДОЗА»
операцій по ланцюгу з постачальником
ТОВ «Віра Люкс Сервіс» за період лютий
2014 року; не реальність здійснення
господарських відносин ТОВ «ДОЗА»,
яким встановлено відсутність об'єктів
оподаткування та неможливість
реального здійснення ТОВ «ДОЗА»
операцій по ланцюгу з постачальником
ТОВ «Віра Люкс Сервіс» - ТОВ «ДОЗА» -
контрагенти-покупці згідно таблиці;
порушення п.п. 198.2, п. 198.3 та п. 198.6 ст.
198 та п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України, якими встановлено заниження
податку на додану вартість у лютому 2014
року на суму 49641,00 грн.

В судовому засіданні був повністю
доведений представником позивача факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
контрагентам, що підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, позивач правомірно включив до
складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість по
вищезазначеним податковим накладним.

Також, суд вважає за доцільне
зазначити, що відповідно до частини 2
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД
проти Болгарії» (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

З урахуванням вищезазначеного суд
доходить висновку, що податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 22.05.2014р., яким Товариству з
обмеженою відповідальністю «ДНІПР ОБЛ
ЗЕМ АГЕНЦІЯ» зменшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем в
розмірі 49641,00 грн. та за штрафними
фінансовими санкціями в розмірі 24820,5
грн. - прийняте Лівобережною об'єднаною
державною податковою інспекцією м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області не на підставі, не у межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з порушенням використаного
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; необґрунтовано,
тобто без врахування усіх обставин, які
мають значення для прийняття рішення;
не добросовісно та не розсудливо, а
тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Отже, на підставі вищезазначених норм
законодавства, встановлених судом
обставин справи та наданих сторонами
доказів на підтвердження своєї
позиції, суд приходить до висновку, що
відповідачем не доведено
правомірність своїх дій щодо
винесеного податкового
повідомлення-рішення № від 22.05.2014
р., яке підлягає скасуванню у повному
обсязі, тому, є всі підстави для повнго
задоволення адміністративного позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпр Обл Зем
Агенція».

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дніпр Обл Зем
Агенція», при зверненні до суду
понесені судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору за подання
адміністративного позову до суду в
розмірі 182,70 грн., що документально
підтверджується платіжним дорученням
№ 1194 від 05.06.2014 р. (том 1, а.с. 2).

Отже, сплачений позивачем судовий збір
за подачу адміністративного позову до
суду в сумі 182,70 грн. підлягає
поверненню.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 09 вересня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено
на 15 вересня 2014 року, про що повідомлено
після проголошення вступної та
резолютивної частини постанови в
судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 11, 14, 69 - 71, 86, 94,
158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "ДНІПР ОБЛ
ЗЕМ АГЕНЦІЯ" до Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 22.05.2014
р. - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
повністю податкове
повідомлення-рішення Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
22.05.2014 р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДНІПР ОБЛ ЗЕМ
АГЕНЦІЯ" (; індекс 49127,
Дніпропетровська область, місто
Дніпропетровськ, Самарський район,
вулиця Базова, будинок 8, офіс 10) судові
витрати пов'язані зі сплатою судового
збору у розмірі 182,70 (сто вісімдесят дві
гривні 70 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд, в порядку та у
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 15
вересня 2014 року.

Суддя С. В.
Прудник