Справа № 804/14949/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 р. Справа № 804/14949/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді - Коренева А.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську в
приміщенні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Приватного підприємства «Фірма «ЗЕТ»
до Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Дніпропетровської
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення
рішення від 28.08.14, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПП «Фірма «ЗЕТ», звернувся до
суду з позовом до Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у
Дніпропетровської області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення рішення від
28.08.14 №.На обґрунтування позовних
вимог позивачем зазначено, що висновки
акту Західно-Донбаською ОДПІ ГУ
Міндоходів в Дніпропетровській
області №171/04-10-22-01-19150587 від 31.07.2014р, на
підставі якого прийнято спірне
рішення, суперечать чинному
законодавству України. Надати повний
пакет документів на перевірку ПП
«Фірмі «ЗЕТ» не було можливим, у зв'язку
з вилученням 13.11.13 всієї первинної
документації співробітниками ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області під час обшуку згідно з ухвалою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська (справа№201/13693/13-к,
провадження №1-кс/201/4698/2013). Первинні
документи позивача, якими оформлювався
факт прийняття підприємством
матеріалів від ТОВ «Солент», містять
всі обов'язкові реквізити, що
передбачені для оформлення первинних
документів: назву товару, його вартісне
вираження, одиницю виміру, місце та
дату складання, та підписи
уповноважених осіб. Також позивачем
зауважено, що формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних). Крім
того, позивачем звернута увага на те, що
згідно штатного розкладу для
здійснення фінансово-господарської
діяльності станом на 01.12.2012р. ПП «Фірма
«ЗЕТ» має 17 працівників: директора,
бухгалтера, юриста,
інженера-проектировщіка,інженера-кошт
орисника,архітектора,прорабів,газоеле
ктрозварювальник, малярів-
штукатурів,робочих з ремонту,
підсобних робочих, водіїв; згідно
Статуту діяльність підприємства
спрямована на отримання прибутку від
будівництва житлових і нежилих
будівель; ПП фірма «ЗЕТ» має дозволи та
ліцензію на будівництво АГ№576138 ,
терміном дії з 19.04.2011р. по 19.04.2016р.;
станом на 01.07.2013р. ПП «Фірма «ЗЕТ» має на
балансі будівель на суму 355 тис. грн.:
склади, гаражі, магазин, ангари, тощо , а
також машини та обладнання на суму 1
млн. 335 тис грн., транспортні засоби на
суму 540 тис грн., а саме: 3 од. автомобілів
МАЗ, 2-ВАЗи, 2-КРАЗа, 2-ГАЗа, 2-ЗИЛа, 1-КАМАЗ,
всього 18 одиниць транспортних засобів,
також на балансі є інструменти та
інвентарь на сумму 67 тис. грн., що
свідчить про реальність вищевказаної
діяльності. Будматеріали ПП «Фірма
«ЗЕТ» закупила у постачальника ТОВ
«Солент», з яким були укладені
відповідні договори: №5 від
03.01.2013р.(купівлі-продажу), №20 від
04.01.2013р.(надання послуг), №17 від 04.01.2013р.
(надання послуг).

До канцелярії суду від позивача
надійшло клопотання про розгляд справи
в порядку письмового провадження.

Відповідач, Західно-Донбаська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровської
області, правом участі в судовому
засіданні, про дату, час та місце якого
повідомлений завчасно та належним
чином (т.2 а.с.230), не скористався, прочини
неявки не повідомив, заперечення проти
позову не надав.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Вивчивши доводи позову, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
при винесені постанови виходить з
наступних підстав та мотивів.

З оскарженого податкового
повідомлення-рішення від 28.08.14 № ,
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ в сумі 289 876 грн. та
нараховані штрафні санкції - 144 938 грн.,
вбачається, що воно винесено
відповідачем з посиланням на акт
перевірки від 31.07.14 №171/04-10-22-01-19150587, яким
встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6,
ст.198 ПКУ (а.с.14).

За змістом вказаного акту перевірки
(далі - Акт) він складений про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «Солент» за
період з 01.01.12 по 31.12.13, проведеної на
підставі постанови старшого слідчого з
ОВС ФР ГУ Міндоходів у
Дніпропетровської області в
кримінальному провадженні №0000045
від 20.01.14 «Про призначення
документальної перевірки», винесеної
за розглядом матеріалів кримінального
провадження №0000045 за ознаками
кримінального правопорушення,
передбачених ч.3 ст.212 КК України
(а.с.23-39).

Як вбачається з висновків Акту,
проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем п.198.1., п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст.198 ПКУ, завищення податкового
кредиту в розмірі 289 875,92 грн., що
призвело до порушення п.200.1 ст.200 ПКУ та
до заниження суми ПДВ до сплати в
бюджет на загальну суму 289 875,92 грн., а
саме за січень 2013р. - 21999,72 грн., лютий
2013р. - 32 007,16 грн., березень 2013р. - 48 176,02
грн., квітень 2013р. - 54 103,45 грн., травень
2013р. - 34 520,04 грн., липень 2013р. - 61 199,04 грн.,
серпень 2013р. - 14 219,94 грн., вересень 2013р. -
23 650,55 грн.

За змістом акту перевірки підставою
для таких висновків слугували судження
посадової особи відповідача про те, що
договір, укладений між позивачем та ТОВ
«Солент» має ознаки формального
характеру, що не відповідає розумній
економічній сутності операції, яка є
предметом договору, адже позивачем до
перевірки не надані
товарно-транспортні накладні та
документи, що стосуються товару та
підлягають переданню разом з товаром.
Також відповідачем зазначено в акті
перевірки, що матеріали кримінального
провадження №0000045, зокрема
пояснення директора ТОВ «Солент»
ОСОБА_2, дають підстави вважати, що
операції між ТОВ «Солент» та ПП «Фірма
ЗЕТ» здійснені з метою прикриття
незаконної діяльності по переведенню
коштів з безготівкової в готівкову
форму та незаконному формуванню
податкового кредиту по ПДВ.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесеного на підставі
такого висновку спірного акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України,
проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд зауважує на
наступному.

Приписами п.14.1 ст.14 ПКУ визначено, що
господарською діяльністю є діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами
(14.1.36.); доходами є загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами (14.1.56.); постачанням товарів є
будь-яка передача права на
розпоряджання товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду (14.1.191.);
розумною економічною причиною (ділова
мета) є причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків має
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності
(14.1.231.).

Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1
ст. 188 ПК України, об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
окрім іншого, з постачання товарів,
місце постачання яких розташоване на
митній території України. Датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, або дата відвантаження
товарів. База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності)податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один із способів,
визначених в п.201.1. ст.201 ПКУ; податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця; податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу
встановлено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з п. 198.1 ст.
198 виникає, окрім іншого, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6
ст. 198 ПК України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за встановленою
ставкою, протягом такого звітного
періоду, окрім іншого, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст. 201
Кодексу).

Аналіз наведених законодавчих
положень дозволяє дійти висновку, що
законодавцем визначено єдину підставу
виникнення права у платника податку на
отримання податкового кредиту,
пов'язану з отриманням таким платником
податку податкової накладної,
оформленої належним чином із
зазначенням усіх обов'язкових
реквізитів, визначених Податковим
кодексом України, та видану суб'єктом
підприємницької діяльності,
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

Судовим розглядом справи встановлено,
що спірна сума податкового кредиту в
розмірі 289 875,92 грн. сформована
позивачем на підставі податкових
накладних, виписаних позивачу ТОВ
«Солент» на підставі Договору
купівлі-продажу від 03.01.13 №5, Договору
про надання бухгалтерських послуг №17
від 04.01.13, Договору про надання
консультаційної послуги №20 від 04.01.13,
укладених між ТОВ «Солент» та
позивачем (том 1 а.с.68-70).

За матеріалами справи та змістом Акту з
посиланням на згадані договори ТОВ
«Солент» виписані та надані позивачу
як податкові накладні, так і
рахунки-фактури та видаткові накладні,
що перелічені в акті перевірки (том 1
а.с.28-34), копії яких наявні в матеріалах
справи. Надані позивачем до суду і акти
здачі прийняття робіт (надання послуг) -
консультування з питань комп'ютерної
діяльності вартістю 9000 грн. та послуг
по веденню бухгалтерського обліку
вартістю 12 600 грн. (том 1 а.с.170,172). Наявні
в матеріалах справи і виписку з банку
позивача, що підтверджують здійснення
позивачем оплати отриманих у ТОВ
«Солент» матеріалів.

Означені документи були досліджені
відповідачем в ході перевірки та
відображені в Акті, зауваження щодо
оформлення таких документів
відповідачем не наведені.Не
заперечується відповідачем і той факт,
що податкові накладні, спірні суми
податкового кредиту за якими віднесені
позивачем до податкового кредиту,
виписані його контрагентом, який на час
їх оформлення знаходився в Єдиному
державному реєстрі, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платниками
податку на додану вартість.

Суд зазначає, що зміст первинних
документів, копії яких надані
позивачем до матеріалів
адміністративної справи та які
виступили підставою внесення
відповідних записів до документів
бухгалтерського та податкового обліку,
в повній мірі відповідають вимогам ч.2
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а саме, містять назву
документа, дату і місце складання,
назви підприємств, від імені яких
складено документи, відомості про
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції,
особисті підписи або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Також, судом на підставі наданих
позивачем документів встановлено, що
придбані позивачем товари використані
останнім в подальшому в своїй
господарській діяльності за
взаємовідносинами з ПАТ «Агро-Союз»,
Дерезуватівською сільською радою
Синельниківського району
Дніпропетровської області, Юр'ївською
райдержадміністрацією,
Петропавлівською селищною радою тощо
(том 2 а.с.102-205). Крім того, суд зазначає,
що придбані у ТОВ «Салент» товари
відповідають видам діяльності
позивача, зазначеним в ЄДРПОУ:
виробництво промислових газів,
будівництво будівель, монтаж системи
опалення, вентиляції та
кондиціонування повітря, газопроводі
роботи тощо.

Стосовно доводів відповідача щодо
відсутності у позивача
товарно-транспортної накладної та
інших документів на підтвердження
фактичного отримання товару позивачем
від контрагенту та наявності права на
відповідний податковий кредит суд
зазначає таке.

Зміст договору №5 від 03.01.13 не дає
підстави для висновку, що в процесі
поставки товару позивачу приймає
участь третя особа - перевізник. Між
тим, за приписами Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.97 №363, на які посилається відповідач
в обґрунтування своєї позиції,
товарно-транспорті накладні та
подорожні листи є основними
документами на перевезення вантажів,
якщо поставка товару здійснюється
силами перевізника.

Крім того, правилами ведення
податкового обліку не передбачено
обов'язку платника податків
підтверджувати право на формування
податкового кредиту
товарно-транспортними накладними або
подорожніми листами, а відповідно до
Закону України «Про автомобільний
транспорт» та означених вище Правил
перевезення обов'язок щодо наявності
таких документів покладено на
перевізника та його водія. Згідно зі ст.
1 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Таким чином,
товарно-транспортна накладна чи
подорожній лист не можу бути тими
первинними документами, які
підтверджують здійснення
господарської операції за договорами
купівлі-продажу, договорами поставки,
оскільки не відображають відомості про
господарську операцію з поставки
товару, а відображають відомості про
господарську операцію з перевезення.
Отже твердження відповідача про те, що
внаслідок відсутності документів на
транспортування товарів за договором
від 03.01.13 №5 господарська операція з
поставки відповідного товару не мала
місце (не здійснювалась), є
безпідставними.

Окремо суд зважує, що позиція
відповідача, яка ґрунтується на
відсутності товарно-транспортних
накладних, суперечить позиції
Міністерства Доходів і зборів,
викладеній в листі від 19.09.13
№11569/6/99-99-22-01-03-15/1128, відповідно до якої
товарно-транспортна накладна не
міститься в переліку документів, що
визначають право на формування
податкового кредиту.

З приводу посилань відповідача на
матеріали кримінального провадження №
0000045 від 12.06.13, зокрема пояснення
засновника та директора ТОВ «Солент»
ОСОБА_2, відповідно до яких вона ніякої
фінасово - господарської діяльності не
здійснювала, ніяких первинних та
бухгалтерських документів ТОВ
«Солент» не підписувала та не складала
суд зазначає таке. Належних та
допустимих доказів непричетності
директора ТОВ «Солент» ОСОБА_2 до
господарських операцій з позивачем, за
якими останнім сформував спірну суму
податкового кредиту, відповідачем до
суду не надано. Аналіз змісту п.58.4. ст.58
ПКУ, відповідно до якого у разі коли
судом за результатами розгляду
кримінального провадження про
кримінальне правопорушення, предметом
якого є податки, збори, винесено
обвинувальний вирок, що набрав
законної сили, або винесено рішення про
закриття кримінального провадження за
нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена судовим рішенням, та
прийняти податкове
повідомлення-рішення про нарахування
платнику таких податкових зобов'язань
і застосування стосовно нього штрафних
(фінансових) санкцій у розмірах,
визначених цим Кодексом, дозволяє
дійти висновку, що таким належним
доказом може бути відповідний
обвинувальний вирок суду відносно
посадових осіб ТОВ «Солент».

Також суд зазначає, що в силу положень
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» позивач та
контрагент позивача, а також
контрагенти контрагенту позивача є
окремими суб'єктами права зі статусом
юридичної особи, а відтак вони є
окремими платниками податку на додану
вартість. За таких обставин, межі
юридичної відповідальності кожного
платника ПДВ, яка відповідно до ст. 61
Конституції України має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до відповідальності за діяння, що було
вчинено іншою особою, є неможливим, за
винятком встановлених ст. 228 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 207 і 208
Господарського кодексу України
випадків свідомого укладення таким
суб'єктом права нікчемного правочину з
метою відображення певних первинних
документів в податковому обліку без
фактичного проведення господарських
операцій.

Саме така правова позиція викладена
Європейським Судом з прав людини
(рішення від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також
Верховним Судом України (постанова від
09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від
01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської ОДПІ про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, постанова від
31.01.2011 у справі за позовом ТОВ " Фірма
"ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень).

Зазначаючи про відсутність факту
реального здійснення господарської
діяльності з означеним контрагентам,
податковим органом не враховано, що
правочини, які вчинені без наміру
створення правових наслідків, що
обумовлені ними, визначаються законом
як фіктивні (ст.234 ЦК України).
Недійсність фіктивних правочинів,
тобто встановлення факту відсутності
наміру створити правові насідки, а отже
реально здійснити господарську
діяльність, визначається тільки судом.
Рішення суду про визнання правочинів
між позивачем та його контрагентом
недійсними ОДПІ до суду не надано.

Окремо суд зауважує наступне. Як
вбачається з протоколу обшуку від
13.11.13,на ПП «Фірма «Зет»на підставі
ухвали Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 07.11.13 був
проведений обшук в результаті якого
вилучені документи з
фінансово-господарської діяльності
позивача (том 1 а.с.60-67). Відповідно до
п.85.9. ст.85 ПКУ у разі коли до початку або
під час проведення перевірки оригінали
первинних документів, облікових та
інших регістрів, фінансової та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів, а також
виконання вимог іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, були
вилучені правоохоронними та іншими
органами, зазначені органи зобов'язані
надати для проведення перевірки
контролюючому органу копії зазначених
документів або забезпечити доступ до
перевірки таких документів. Такі копії,
засвідчені печаткою та підписами
посадових (службових) осіб
правоохоронних та інших органів, якими
було здійснено вилучення оригіналів
документів, або яким було забезпечено
доступ до перевірки вилучених
документів, повинні бути надані
протягом трьох робочих днів з дня
отримання письмового запиту
контролюючого органу. У разі якщо
документи, зазначені в абзаці першому
цього пункту, було вилучено
правоохоронними та іншими органами,
терміни проведення такої перевірки, у
тому числі розпочатої, переносяться до
дати отримання вказаних копій
документів або забезпечення доступу до
них.

Відповідачем не надано до суду доказів
направлення до відповідних
правоохоронних органів письмового
запиту на отримання для проведення
перевірки копійпервинних документів,
складених за взаємовідносинами
позивача з ТОВ «Салент» або
забезпечення доступу до перевірки
таких документів, а зі змісту акту
перевірки не зазначається про факт
направлення такого запиту. Отже доводи
відповідача про відсутність у позивача
необхідних первинних документів на
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій судом до уваги
не приймаються.

За викладених обставин, суд констатує,
що факт придбання товару та послуг та
їх використання в послідуючому у
власній господарській діяльності
підтверджується первинним
документами, які оформлені відповідно
до вимог чинного законодавства України
і містять усі необхідні реквізити,
копії яких наявні в матеріалах справи.

На підставі викладеного суд доходить
до висновку, що позивачем за період
січень 2013 - вересень 2013р. правомірно
сформована спірна сума податкового
кредиту в розмірі 289 875,92 грн., а доводи
та позиція податкового органу стосовно
протиправності її включення позивачем
до складу податкового кредиту не
ґрунтуються на вимогах закону, а отже і
спірне податкове повідомлення-рішення
не узгоджується з вимогами ПКУ, у
зв'язку з чим підлягає скасуванню як
протиправне.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Західно - Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів
в Дніпропетровській області від 28.08.14
№.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Фірма «Зет» ()витрати
по сплаті судового збору в сумі487,20 грн.
(чотириста вісімдесят сім гривень, 20
коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами,
визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
згідно зі ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя А.О. Коренев