Справа № 817/2977/14
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2977/14

03 листопада 2014 року 12год. 25хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Зозулі
Д.П. за участю секретаря судового
засідання Минько Н.З. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Янчарук Олег
Іванович,

відповідача: представник Масюк Едуард
Іванович,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області

до Малого приватного підприємства
"Троянда" щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках ,
-ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі - ДПІ у Рівненському
районі ГУ Міндоходів у Рівненській
області) звернулася до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Малого приватного
підприємства "Троянда" (далі - МПП
"Троянда") про стягнення коштів за
податковим боргом.

В обґрунтування адміністративного
позову представник контролюючого
органу зазначив, що МПП "Троянда" не в
повному обсязі сплачувало платежі до
бюджету, в зв'язку з чим, станом на 09.10.
2014 року рахується податкова
заборгованість в загальній сумі 17 664,23
грн. (по податку на додану вартість в
сумі 15 180,57грн., по податку на прибуток
приватних підприємств в сумі 2 483,66грн.),
яка виникла на підставі самостійно
поданих декларацій. З цих підстав,
представник позивача просив позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача проти
адміністративного позову заперечив
повністю. Подав заперечення на позовну
заяву. В судовому засіданні повідомив,
що задекларований МПП "Троянда" податок
на додану вартість та податок на
прибуток приватних підприємств, згідно
із відповідних податкових декларацій -
сплачений в повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 720 від 29.09. 2014 року, № 309
від 15.05. 2013 року, № 559 від 11.03. 2014 року.
Повідомив, що підприємством в повному
обсязі сплачувалися платежі до
бюджету, а податковий орган за власної
ініціативи та за відсутності на те
законних підстав додатково нарахував
податковий борг. З огляду на вище
викладене, МПП "Троянда" просила в
задоволенні позову відмовити повністю
за безпідставністю та
необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити повністю, з огляду на
наступне.

Так, позовні вимоги обгрунтовані тим,
що у зв'язку з неповною сплатою
платежів до бюджету за попередні
періоди, та у відповідності до стану
розрахунків з бюджетом за МПП "Троянда"
рахується податкова заборгованість в
сумі 17 664,23 грн.

На підтвердження наявності
заборгованості позивач надав довідку
про стан розрахунків з бюджетом по МПП
"Троянда" від 09.10. 2014 року № 6267/25-01 (а.с.8)
та картку особового рахунку по податку
на додану вартість, де обліковується
заборгованість в розмірі 15180,57
грн.(а.с.9-14), картку особового рахунку по
податку на прибуток підприємств, де
обліковується заборгованість в
розмірі 2483,66 грн. (а.с. 15).

Контролюючий орган зазначив, що
пунктом 54.1 статті 54 Податкового
кодексу України встановлено, що крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Також, згідно з вимогами п. 56.11 ст. 56
Податкового кодексу України, грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків, не підлягає
оскарженню.

З такими висновками позивача суд не
погоджується, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що МПП "Троянда"
задекларував податкові зобов'язання з
податку на додану вартість за серпень
2014 року в сумі 39 268грн., відповідно до
самостійно поданої декларації по
податку на додану вартість № від
22.09. 2014 року (а.с.16-17) та податкові
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств за 2013 рік в розмірі 12 855грн.,
відповідно до самостійно поданої
декларації з податку на прибуток
підприємств № від 28.02. 2014 року
(а.с.18-19).

Вказані зобов'язання відповідачем
своєчасно сплачено згідно платіжного
доручення від 15.05. 2013 р. № 309 у розмірі
5000,00 грн., від 11.03. 2014 р. № 559 у розмірі
7855,00 грн. та від 29.09. 2014 р. № 720 у розмірі
39268,00 грн..

Судом встановлено, що сплачені кошти з
податку на додану вартість за серпень
2014 р. та з податку на прибуток за 2013 рік
податковим органом спрямовано в
погашення податкового боргу, що
існував у 2009-2010 роках. Вказані
обставини підтверджено обліковими
картками платника та поясненнями
представника позивача.

Однак, суд не може погодитися з такими
доводами податкового органу
враховуючи таке.

На момент сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість та з податку на
прибуток, а саме: за 2009 рік, був чинний
Закон України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12. 2000 р. № 2181-ІІІ (із
змінами та доповненнями) (далі - Закон
№2181).

Пунктом 7.7 ст.7 Закону №2181визначений
принцип рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Як визначено пп.7.1.1 п.7.7 ст.7 Закону №2181
джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України «Про
Національний банк України» від 20.05.1999р.
№679-XIV (із змінами та доповненнями),
національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004р. №22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004р.
за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з п.3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому, суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням пп.16.5.2
п.16.5 ст.16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000р. №2181-ІІІ
(із змінами та доповненнями) слід
вважати сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Законом № 2181, який є спеціальним
законом з питань оподаткування і
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181, податковий орган
не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

З аналізу норм Закону №2181, які
встановлюють відповідальність за
порушення податкового законодавства,
вбачається, що перелік таких порушень є
вичерпним і не підлягає розширеному
тлумаченню. Серед зазначених порушень
немає недотримання порядку погашення
податкового боргу та податкових
зобов'язань, встановленого п.7.7 ст.7
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000р. №2181-ІІІ (із
змінами та доповненнями).

Отже, чинним законодавством України (на
час сплати МПП "Троянда" узгодженої
суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість та податку
на прибуток у 2009 році) не передбачено
застосування спеціальних заходів
відповідальності за порушення
платником податків вимог щодо
першочергового погашення податкового
боргу та виконання податкових
зобов'язань у порядку календарної
черговості їх виникнення. У вказаних
випадках до платника податків
вживаються передбачені Законом № 2181
заходи примусового стягнення
податкового боргу, а також
застосовуються штрафні санкції за
порушення граничних строків сплати
податкових зобов'язань.

Аналогічна позиція була висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 20.06.2011р. у справі №21-80а11. Відповідно
до ст.244-2 КАС України - рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, розглядаючи вказану
справу по суті, суд враховує рішення
Верховного Суду України від 20.06.2011р. у
справі №21-80а11 та вирішує спір з
урахуванням правової позиції.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін (ч.2
ст.255 КАС України).

Розглядаючи дану справу, суд
враховуючи положення ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 255
КАС України прийшов до висновку, що
податковим органом у 2009 році було
безпідставно нараховано недоїмку з
податку на додану вартість та з податку
на прибуток, що підтверджується:
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.08. 2009 р. у
справі № 2а-4929/09/1770 за позовом МПП
"Троянда" до ДПІ у Рівненському районі
про визнання дій протиправними та
скасування податкової вимоги,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17.02. 2011року.

Даними судовими рішеннями встановлено,
що у податкового органу були відсутні
підстави вважати неперераховані
банком до бюджету грошові кошти
податковим боргом МПП "Троянда", та
вживати заходи по його погашенню.

Також, судом встановлено, що всупереч
приписам пп. 66.1.5 п. 66.1 ст. 66 ПК України
податковий орган не вніс змін до
облікових даних платника податків на
підставі рішення суду, що набрало
законної сили, а саме: постанови
Рівненського окружного
адміністративного суду від 10.08. 2009 р. у
справі № 2а-4929/09/1770 за позовом МПП
"Троянда" до ДПІ у Рівненському районі
про визнання дій протиправними та
скасування податкової вимоги,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17.02. 2011року та безпідставно
визначив податковий борг у 2009 році на
погашення якого здійснював
зарахування поточних платежів у
наступних періодах. Вказані обставини
підтверджено дослідженими у судовому
засіданні обліковими картками
платника за 2010-2014 роки (а.с. 46-82).

Враховуючи відсутність податкового
боргу у відповідача, судом встановлено,
що позивачем не дотримано податкового
законодавства щодо зміни призначення
платежів без згоди платника податків у
2009-2010 роках та, відповідно,
безпідставно проведено зарахування з
01.01. 2011 року згідно п. 87.9 ст. 87 ПК України
поточних платежів відповідача в
рахунок податкового боргу у порядку
черговості його виникнення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1. ст.36
Податкового кодексу України,
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

Пунктом 38.1 ст. 38 цього Кодексу
передбачено, що виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового
кодексу України крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 Податкового
кодексу України контролюючий орган
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд згідно ст. 86
зазначеного Кодексу оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Оскільки МПП "Троянда" доведено
належними та допустимими доказами
правомірність нарахування та
своєчасність сплати грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за серпень 2014 року та з
податку на прибуток за 2013 рік, а
контролюючим органом не підтверджено
наявність податкового боргу із
зазначених платежів за відповідні
періоди, то суд дійшов висновку щодо
відмови у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Оскільки,
відповідачем не надано суду жодного
документального підтвердженого доказу
щодо понесення витрат, то судові
витрати із позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області до
Малого приватного підприємства
"Троянда" про стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зозуля Д.П.