Справа № 821/4193/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 р.м. ХерсонСправа №
821/4193/14 Херсонський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Пекного А.С.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Верхньорогачицької районної
державної лікарні ветеринарної
медицини до Державна фінансова
інспекція в Херсонській області про
визнання протиправною та скасування
пункту вимоги,

встановив:

Верхньорогачицька районна державна
лікарня ветеринарної медицини
(далі-позивач, Верхньорогачицька
райдержветлікарня, Лікарня) звернулась
до Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області (далі-відповідач,
ДФІ в Херсонській області), в якому
просить визнати протиправною та
скасувати пункт 2 вимоги №40-08/1414 від
09.07.2014 р.

Позов мотивований тим, що в ході
проведеної ревізії інспекторами
Каховської ОДФІ в Херсонській області
були зроблені висновки про порушення
вимог законодавства, які зафіксовані в
акті №40-27/62 від 27.06.2014 р., на підставі
якого позивачу виставлено вимогу від
09.07.2014 р. за №40-08/1714 про усунення
фінансових порушень. Вказану вимогу
позивач вважає протиправним, що стало
підставою для звернення до суду з даним
позовом.

Від представників сторін надійшли
заяви про розгляд даної справи в
порядку письмового провадження.

Крім того, представник відповідача
надав письмові заперечення, якими
пояснив, що всі дії ревізорів при
проведенні ревізії відповідають
вимогам чинного законодавства.
Оскільки в ході ревізії були
встановленні порушення бюджетного
законодавства, відповідачем було
складено акт ревізії, на підставі якого
позивачу виставлена вимога про
усунення порушень №40-08/1714 від 09.07.2014 р.

Статтею 122 КАС України передбачено, що
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
можливим розглянути справу в порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
п.2.12 плану контрольно-ревізійної
роботи ДФІ України на І квартал 2014 р., на
підставі направлень на проведення
ревізії №42 від 27.03.2014 р. заступником
начальника Каховської ОДФІ проведено
ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Верхньорогачицької районної державної
лікарні ветеринарної медицини за
період з 01.01.2011 р. по 01.04.2014 р.

За наслідками ревізії складено акт
№40-27/62 від 27.06.2014 р., в якому зафіксовані
порушення наступних норм
законодавства:

ч.4 ст. 13 Бюджетного Кодексу України
(далі-БК України), п.23 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основні
вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
Постанововю КМУ №228 від 28.02.2002 р., яке
полягає в тому, що Лікарнею проведено
використання коштів загального фонду
кошторису на виплату заробітної плати
завідувачу лабораторії, який згідно
штатного розпису утримувався за
рахунок загального фонду кошторису та
виконував роботи по проведенню
лабораторних досліджень, приготування
реактивів, робочих розчинів, за які
надходили грошові кошти до
спеціального фонду кошторису
ветеринарної лікарні на загальну суму
91861,51 грн. (в тому числі заробітна плата
в частині надання платних послуг - 67396,56
грн., нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальну суму
24464,95грн.) та придбання і списання
товарно-матеріальних цінностей, які
використані виключно для надання
платних послуг по проведенню
досліджень у вересні 2013 року на
загальну суму 164,22 грн., в той час коли
вказані витрати повинні проводитись за
рахунок коштів спеціального фонду
кошторису, (посада "лаборант" протягом
ревізійного періоду була вакантною);

п.4, 5, абзац 1 додатку №4 постанови
Кабінету Міністрів України від 15.08.1992
№478 "Про перелік протиепізоотичних,
лікувальних, лабораторних,
діагностичних, радіологічних та інших
ветеринарно-санітарних заходів, що
проводяться органами державної
ветеринарної медицини за рахунок
відповідних бюджетних та інших коштів",
ст.99 Закону України №2498, яке полягає в
тому, що протягом червня-листопада 2011
року дезінфікуючі засоби, отримані в
централізованому порядку та придбані
за рахунок коштів державного бюджету,
передані по накладним до ветеринарних
дільниць, структурних підрозділів
ветлікарні та в подальшому відповідно
до актів на проведення дезинфекції,
звітів про ветеринарні
протиепізоотичні заходи витрачено на
проведення безоплатних профілактичних
ветеринарно-санітарних заходів на
сільгосппідприємстві та в приватному
секторі Верхньорогачицького району на
загальну суму 842,91 грн., у т.ч. у
приватному підприємстві "Агропростір"
за КПКВ 2802020 в сумі 566,67 грн. та за КПКВ
2802030 у приватному підприємстві
"Агропростір" та в приватному секторі в
сумі 276,24 грн.;

ч.4 ст.102 Закону України №2498, частини 7
Порядку встановлення надбавок за
вислугу років спеціалістам державних
установ ветеринарної медицини,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 липня 2007 р. №972
(далі - Постанова №972), яке полягає в
тому, що протягом жовтня-грудня 2012 року
завідувачу Зеленівської дільниці
ветеринарної медицини ОСОБА_1 та у
грудні 2013 року завідувачу
Верхньорогачицької дільничної лікарні
ветеринарної медицини ОСОБА_2
встановлено та проведено нарахування
та виплата надбавки за вислугу років у
розмірі 10%, в той час коли необхідно - 20%,
що підтверджується даними трудових
книжок. В наслідок чого, даним особам не
донараховано надбавки за вислугу
років, що призвело до недоотримання
фізичними особами заробітної плати на
загальну суму 506,92 грн., у т.ч. ОСОБА_1 в
сумі 383,78 грн., ОСОБА_2 - 123,14 грн.;

ч. 4 ст.102 Закону №2498, частин 1,4, 5, 7
Постанови №972, яке полягає в тому, що
протягом січня-червня 2013 року 3
працівникам ветлікарні проведено
нарахування та виплата надбавки за
вислугу років у розмірі 20%, в той час
коли необхідно - 10%. В наслідок
зазначеного, ветлікарнею по КПКВ 2802030
проведено зайве нарахування та виплата
надбавки за вислугу років на загальну
суму 1265,35 грн., та, як наслідок, - зайвого
проведення нарахувань внесків на
заробітну плату (єдиного внеску) на
загальну суму 459,32 грн.

ч.1 ст.3, ч.1 ст.23, ч.1 ст. 48, ч. 5 ст. 51 БК
України яке полягає в тому, що
позивачем у січні 2014 року по КПКВ 2802030
взято зобов'язання без відповідних
бюджетних асигнувань в сумі 324,48 грн., а
саме проведено зайве нарахування та
виплата надбавки за вислугу років за
грудень 2013 року на загальну суму 238,06
грн., та, як наслідок, - зайве проведення
нарахувань внесків на заробітну плату
(єдиного внеску) на загальну суму 86,42
грн.;

підпункту "а" пункту 4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 30
серпня 2002 №1298 "Про оплату праці
працівників на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери", наказу начальника лікарні №8
від 03.01.2012 року головному бухгалтеру
ОСОБА_3 встановлено надбавку за
складність, напруженість у роботі у
розмірі 40% посадового окладу з 01.01.2012
року, проте фактично проведено
нарахування та виплата даної надбавки
у січні-лютому 2012 року у розмірі 30%
посадового окладу. Внаслідок
вищезазначеного, Лікарнею не
донараховано надбавки за складність,
напруженість у роботі, що призвело до
недоотримання даною особою коштів на
загальну суму 359,00 грн. ;

ст.2, ст.3, ст.4 Закону України "Про
індексацію грошових доходів
населення", п.1, п.2, абз.6 п.4, п.5 Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2003р. № 1078, яке полягає в тому, що
у лютому 2011 року через неправильне
визначення базового місяця при
обчисленні індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провідному лікарю ОСОБА_4 не
донараховано індексації заробітної
плати, що призвело до недотримання
даною особою коштів на суму 41,96 грн.;

ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 29 БК України, ст.2 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" 23 грудня 2010 р., п. 3.2.
Інструкції з обліку коштів,
розрахунків та інших активів бюджетних
установ, затвердженого наказом
Державного казначейства України від
26.12.2003 р. № 242 за даними бухгалтерського
обліку по рахунку 641 "Розрахунки за
платежами і податками в бюджет" - за
період з 01.01.2011 р. по 01.04.2014 р. не
відображена кредиторська
заборгованість зі сплати до державного
бюджету грошових коштів, які утримані в
минулих бюджетних періодах (утримання
зайво нарахованої та виплаченої
заробітної плати (в частині податку на
доходи фізичних осіб) за минулі
бюджетні періоди) та не здійснено
перерахування грошових коштів,
внаслідок чого державним бюджетом
недоотримано грошових коштів на суму
1316,70 грн.;

у матеріально-відповідальної особи -
лікаря 1 категорії ОСОБА_5 встановлено
лишки матеріальних цінностей
(металобрухт в кількості 10,5 кг. на суму
15,75 грн., які за даними бухгалтерського
обліку ветлікарні не рахуються;

п.1,3,5 ст.9 Закону України № 996 - ХІV, п. 1
розділу І, п. 1 розділу ІІ Наказу №947, яке
полягає в тому, що у
матеріально-відповідальної особи,
санітара Васильченко Р,С. встановлено
нестачу матеріальних цінностей
(молотка) на загальну суму 0,03 тис. гри.
25,00 грн.;

ч.1 ст.99 Закону №2498, п.4 постанови
Кабінету Міністрів України від 15.08.1992
№478 "Про перелік протнепізоотичних,
лікувальних,
лабораторно-діагностичних,
радіологічних та інших
ветеринарно-санітарних заходів, що
проводяться органами державної
ветеринарної медицини за рахунок
відповідних бюджетних та інших коштів",
вимог Наказу начальника ветлікарні №22
від 25,06.2011 року, яке полягає в тому, що у
червні та липні 2011 р. взято плату з
власників тварин згідно Реєстру за
надані ветпослуги в заниженому
розмірі, ніж затверджено тарифами, що
призвело до недоотримання спеціальним
фондом бюджету коштів в сумі1749,80 грн.,
чим завдано спеціальному фонду
Державного бюджету шкоди (збитків) на
відповідну суму.

ст.3, ч.1 ст.99 Закону України №2498, п.2.2,
п.3.1. Наказу 85 у липні 2011 року виявлено
факти надання послуг в неповному
обсязі, а саме факти видачі
ветеринарних документів (ветеринарних
довідок та ветеринарних свідоцтв) без
попереднього безпосереднього огляду
товару та розгляду та перевірки
поданих документів;

ст.3, ч.1 ст.99 Закону України №2498, тобто у
березні, вересні та жовтні 2012 року
виявлені випадки надання послуг в
неповному обсязі, а саме без
попереднього проведення клінічного
огляду 155 голів свиней та 1 голови
великої рогатої худоби в розрізі 46
власників проведено внутрівенне або
внутрішньо м'язове ведення препарату.
Через надання послуг в неповному
обсязі, спеціальним фондом бюджету
недоотримано коштів в сумі 1755,60 грн.,
чим завдано спеціальному фонду
Державного бюджету шкоди (збитків) на
відповідну суму;

ч,3 ст.18, ч.1,3 ст.19 Закону № 2269, ст. 629, 631,632
Цивільного кодексу; п.2.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства Фінансів України
від 24.05,95 № 88 (далі - Наказ №88) та ч.5, 8 ст.9
Закону України №996-ХIV, яке полягає в
тому, що протягом 2011,2012,2013 років
орендарем - Управлінням ветеринарної
медицини в Верхньорогачицькому районі
не сплачено орендну плату згідно
укладених Договорів оренди нерухомого
майна, що знаходиться в оперативному
управлінні Верхньорогачицької
районної державної лікарні
ветеринарної медицини без номерів від
04.01.2011, 03.01,2012, 02.01.2013 на відповідні роки в
загальній сумі 3,00 грн., термін оплати
якої настав. По бухгалтерському обліку
ветлікарні заборгованість орендаря за
оренду не відображено, що призвело до
заниження дебіторської заборгованості
орендаря перед бюджетом та до
недоотримання спеціальним фондом
ветлікарні орендної плати відповідно в
сумі 3,00 грн., чим завдано спеціальному
фонду державного бюджету шкоди
(збитків) на відповідну суму;

п.1 ст.99 Закону України №2498, вимог п.1
Постанови Кабінету Міністрів України
від 09.06.2011р. №641 "Про затвердження
переліку платних адміністративних
послуг, які надаються Державною
ветеринарною та фітосанітарною
службою, органами та установами, що
входять до сфери її управління, і
розміру плати за їх надання", яке
полягає в тому, що 24.06.2011 року отримана
плата за видачу ветдокументів в
заниженому розмірі, ніж затверджено
Постановою №641, внаслідок чого
спеціальним фондом державного бюджету
недоотримано коштів в сумі 0,25 тис.
грн..(244,89 три.), чим завдано спеціальному
фонду Державного бюджету шкоди
(збитків) на відповідну суму;

ч. 2,5 ст. 56 БК України, п.20, п.22, п.23 Порядку
№ 228, а саме: ревізією виявлено покриття
витрат орендодавця (ветдікарнею) за
спожиті комунальні послуги
ветуправління за спеціальним фондом
кошторису у 2011 році на загальну суму219,95
грн.;

п.4,5,10 частини 1 статті 7, пункту 2 частини
1 статті 26 БК України, ч.1 ст.3 Закону
України №996- XIV та п. 1.4 Порядку №44, яке
полягає у невідповідності даних,
наведених у фінансовій і бюджетній
звітності установи, даним
бухгалтерського обліку в частині
наявної кредиторської заборгованості
станом на 01.03.2014 року по КЕКВ 2210 в сумі
375,75 грн.

За наслідками ревізії на адресу
позивача надіслано лист-вимогу від
09.07.2014 р. №40-08/1414, пунктом 2 якої
зобов'язано Верхньорогачицьку
райдержветлікарню усунути порушення
бюджетного законодавства шляхом
зменшення бюджетних асигнувань по
загальному фонду кошторису за кодом
програмної класифікації видатків 2802030
"Організація і регулювання діяльності
установ в системі Державної
ветеринарної та фіто санітарної служби
України" на загальну суму 92025,73грн., у
разі недостатності невикористаних
бюджетних асигнувань у поточному році
за бюджетною програмою у цілому для
зменшення бюджетних асигнувань
врахувати обсяг бюджетних асигнувань
на наступні бюджетні періоди в сторону
зменшення планових граничних обсягів
видатків на відповідну суму.

Крім того, позивача зобов'язано у строк
до 11.08.2014р. надати інформацію про вжиті
заходи та виконання вимоги.

Також Каховською ОДФІ винесено
попередження про бюджетне
правопорушення від 03.07.2014 р. №40-13/1331.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII
(далі - Закон № 2939-XII), здійснення
державного фінансового контролю
забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю
у своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України.

Головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно із пунктом 7 статті 10 Закону №
2939-XII органу державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Відповідно до частини другої статті 15
Закону № 2939-XII законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Таким чином, вимоги органів ДФІ мають
відповідати критеріям законності і
обґрунтованості, визначеним ст. 19
Конституції України та ст. 2 КАС
України.

Процедуру проведення
Держфінінспекцією та її
територіальними органами
інспектування визначено затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2006 р. №550 "Порядком
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами" (далі -
Порядок проведення інспектування).

Виявлені допущені об'єктом контролю
порушення законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції контролюючого органу,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

У міру виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи
контролюючого органу, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів для
їх усунення та запобігання у
подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами
не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів
порушення законодавства цей об'єкт
контролю у строк, визначений вимогою
про їх усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.

Крім того, аналізуючи положення Закону
№ 2939-XII та Порядку проведення
інспектування, які регулюють питання
щодо оформлення та надсилання вимоги
про усунення порушень законодавства,
суд доходить висновку, що письмова
вимога органу державного фінансового
контролю за своєю правовою суттю є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
породжує для зобов'язаної особи
правові наслідки у вигляді
необхідності вчинення певних дій, а
відтак, з огляду на приписи ст.8
Конституції України, має, по-перше,
містити чітке викладення суті владного
припису, котре унеможливлює
неоднозначне розуміння як змісту, так і
порядку виконання висунутої органом
управління вимоги, у по-друге,
допускати реальну можливість
виконання владного припису.

Як видно з матеріалів ревізії, орган
державного фінансового контролю
вважає, що Лікарнею допущено порушення
вимог ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу
України та п.23 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основні
вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року № 228.

При цьому саме порушення, на думку
ревізорів, полягало у тому, що лікарнею
проведено використання коштів
загального фонду кошторису в загальній
сумі 91861,51 грн. на виплату частини
заробітної плати завідувачу
лабороторії, який згідно штатного
розпису утримувався за рахунок
загального фонду кошторису та
виконував роботи по проведенню
лабороторних досліджень, приготування
реактивів, робочих розчинів, за які
надходили грошові кошти до
спеціального фонду кошторису
ветеринарної лікарні та придбання і
списання товарно-матеріальних
цінностей, які використані виключно
для надання платних послуг по
проведенню досліджень у вересні 2013 р.
на загальну суму 164,22 грн. в той час коли
вказані витрати повинні проводитись за
рахунок коштів спеціального фонду
кошторису.

Усунути це порушення орган державного
фінансового контролю пропонує Лікарні
шляхом зменшення бюджетних асигнувань
по загальному фонду кошторису за кодом
програмної класифікації видатків 2802030
"Організація і регулювання діяльності
установ в системі Державної
ветеринарної та фіто санітарної служби
України" на загальну суму 92025,73грн., у
разі недостатності невикористаних
бюджетних асигнувань у поточному році
за бюджетною програмою у цілому для
зменшення бюджетних асигнувань
врахувати обсяг бюджетних асигнувань
на наступні бюджетні періоди в сторону
зменшення планових граничних обсягів
видатків на відповідну суму.

Суд вважає помилковими висновки органу
державного фінансового контролю про
вчинення Лікарнею порушень
законодавства.

Так, відповідно до п.п.1, 2, 3 Положення
про районні державні лікарні
ветеринарної медицини, затвердженого
наказом Державного комітету
ветеринарної медицини України від 28
жовтня 2008 року №238, (далі - Положення) є
державними установами ветеринарної
медицини для здійснення
профілактичних, діагностичних,
лікувальних та протиепізоотичних
заходів. Лікарні підпорядковуються
управлінням ветеринарної медицини в
районах та керуються у своїй
діяльності Конституцією України,
законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України,
Державного комітету ветеринарної
медицини України, головних управлінь
ветеринарної медицини в Автономній
Республіці Крим, областях, управління
ветеринарної медицини в районах та цим
Положенням.

Структурними підрозділами Лікарень,
зокрема, є державні лабораторії
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринках (де відсутні районні державні
лабораторії ветеринарної медицини).

Основні завдання Лікарень
ветеринарної медицини передбачені у п.5
Положення, в тому числі до них
віднесено проведення заходів щодо
профілактики і ліквідації хвороб
тварин (крім випадків, передбачених у
статті 98 Закону України "Про
ветеринарну медицину"), лікування
тварин, які страждають на хвороби та
недуги, лабораторних досліджень,
ветеринарно-санітарної експертизи
товарів, видача відповідних
ветеринарних документів здійснюється
за рахунок їх власників згідно з
тарифами відповідно до статті 99 Закону
України "Про ветеринарну медицину".

Наказом Державного департаменту
ветеринарної медицини Міністерства
аграрної політики України від 15 квітня
2002 року №16, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 29 квітня
2002 р. за №404/6692, затверджено Положення
про державну лабораторію
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку.

Пунктами 1.1, 1.2, 1.5 - 1.7, 1.10, 1.23 - 1.25 цього
Положення визначено, що державна
лабораторія ветеринарно-санітарної
експертизи на ринку (далі - лабораторія)
функціонує на ринках (зоологічних
ринках), ринкових комплексах усіх
типів, торгівельних майданчиках тощо
незалежно від форми власності (далі -
ринок), де організовано продаж тварин,
продукції тваринного і рослинного
походження, кормів тваринного і
рослинного походження, кормових
добавок та ін. (далі - продукція) і де є
обов'язковим проведення
ветеринарно-санітарної експертизи.

Лабораторія є структурним підрозділом
районної (міської) державної
лабораторії ветеринарної медицини, в
разі її відсутності - іншої державної
установи ветеринарної медицини.

Лабораторія здійснює обов'язковий
державний ветеринарно-санітарний
контроль за якістю та безпекою усієї
підконтрольної продукції, що
реалізується, у т. ч. харчових продуктів
тваринного походження, які
призначаються для харчування людей, та
дотриманням ветеринарно-санітарних
правил торгівлі на ринках.

У штат лабораторії входять лікарі
ветеринарної медицини, фельдшери
(лаборанти) ветеринарної медицини,
ветеринарні санітари (у зонах
посиленого радіоекологічного контролю
та в населених пунктах, критичних щодо
забруднення радіонуклідами, - лікар
ветеринарної медицини - радіолог і
технік-дозиметрист). Чисельність
фахівців встановлюється залежно від
кількості проведених експертиз
продукції в середньому за робочий день,
а також виходячи з обсягу робіт щодо
здійснення державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду за об'єктами, розташованими на
території ринку (додатки 1, 2).

Лабораторію очолює завідувач - лікар
ветеринарної медицини, який
призначається на посаду і звільняється
із займаної посади керівником
відповідної державної установи
ветеринарної медицини району (міста), у
підпорядкуванні якої є лабораторія.

Завідувач лабораторії за посадою є
державним інспектором ветеринарної
медицини і здійснює державний
ветеринарно-санітарний контроль і
нагляд на ринку.

Фінансування та матеріально-технічне
забезпечення діяльності лабораторії
здійснюються за рахунок коштів
загального та спеціального фондів
державного бюджету.

Ветеринарно-санітарний контроль за
торгівлею тваринами та
ветеринарно-санітарна експертиза усіх
видів продукції тваринного і
рослинного походження на ринках (за
винятком планових радіологічних
досліджень і досліджень на
трихінельоз) здійснюються за рахунок
їх власників згідно з тарифами.

Структура, гранична чисельність
працівників, штатний розпис і кошторис
лабораторії затверджуються
начальником управління ветеринарної
медицини Автономної Республіки Крим,
області, міст Києва та Севастополя.

Завдання та обов'язки лабораторії
установлені п.п. 2.1 - 3.16 Положення про
державну лабораторію
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку.

Згідно із ст.ст. 97, 98, 99 Закону України
"Про ветеринарну медицину",
фінансування та матеріально-технічне
забезпечення державної служби
ветеринарної медицини здійснюються за
рахунок коштів загального та
спеціального фондів Державного
бюджету України.

Заходи щодо профілактики, локалізації,
за необхідності - ліквідації хвороб
тварин, лабораторно-діагностичні та
регулярні радіологічні дослідження
товарів, матеріально-технічне
забезпечення спеціалізованим
обладнанням і транспортом, створення
необхідного резерву біологічних,
лікувальних та дезінфекуючих
препаратів і засобів, відшкодування
витрат на транспортування та
зберігання ветеринарних препаратів,
інші ветеринарно-санітарні заходи,
визначені Кабінетом Міністрів України,
та забезпечення виконання
загальнодержавних довгострокових
програм з питань ветеринарної
медицини, у тому числі
загальнодержавної програми здійснення
моніторингу залишкових кількостей
ветеринарних препаратів та
забруднюючих речовин у тваринах,
продуктах тваринного походження і
кормах, здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України, місцевих
бюджетів та інших джерел, не
заборонених законом.

Оплата проведення заходів щодо
профілактики і ліквідації хвороб
тварин (крім випадків, передбачених у
статті 98 цього Закону), процедур
контролю, інспектування та ухвалення,
надання інформації, лікування тварин,
які страждають на хвороби та недуги,
лабораторних досліджень,
ветеринарно-санітарної експертизи
товарів, видача відповідних
ветеринарних документів, послуг при
експортно-імпортних операціях та
транспортуванні територією України
об'єктів державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду здійснюється за рахунок їх
власників (операторів потужностей)
згідно з тарифами.

Оплата послуг спеціалістів
ветеринарної медицини, які провадять
ветеринарну практику, за виконання
обов'язкових або необхідних
протиепізоотичних заходів згідно з
переліком та у розмірах, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України та
інших джерел, не заборонених законом.

Тарифи на ветеринарні послуги
затверджуються відповідно до
законодавства про ціни та
ціноутворення.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 15 серпня 1992 року №478 затверджено
перелік протиепізоотичних,
лікувальних,
лабораторно-діагностичних,
радіологічних та інших
ветеринарно-санітарних заходів, що
проводяться органами державної
ветеринарної медицини за рахунок
бюджетних та інших коштів (коштів
власників тварин і тваринницької
продукції).

Постановами Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 р. №1348 та від 9
червня 2011 р. №641 затверджені переліки
платних адміністративних послуг, які
надаються Державною ветеринарною та
фітосанітарною службою, органами та
установами, що належать до сфери її
управління, і розміри плати за їх
надання.

Пунктом 30 частини 1 статті 2 Бюджетного
кодексу України передбачено, що
основним плановим фінансовим
документом бюджетної установи, яким на
бюджетний період встановлюються
повноваження щодо отримання
надходжень і розподіл бюджетних
асигнувань на взяття бюджетних
зобов'язань та здійснення платежів для
виконання бюджетною установою своїх
функцій та досягнення результатів,
визначених відповідно до бюджетних
призначень - є кошторис.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року № 228 затверджено
Порядок складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ (далі - Порядок №228), відповідно
до п.1 якого кошторис бюджетних установ
має такі складові частини:

- загальний фонд, який містить обсяг
надходжень із загального фонду бюджету
та розподіл видатків за повною
економічною класифікацією видатків
бюджету на виконання бюджетною
установою (далі - установа) основних
функцій або розподіл надання кредитів
з бюджету за класифікацією
кредитування бюджету;

- спеціальний фонд, який містить обсяг
надходжень із спеціального фонду
бюджету на конкретну мету та їх
розподіл за повною економічною
класифікацією видатків бюджету на
здійснення відповідних видатків
згідно із законодавством, а також на
реалізацію пріоритетних заходів,
пов'язаних з виконанням установою
основних функцій, або розподіл надання
кредитів з бюджету згідно із
законодавством за класифікацією
кредитування бюджету.

Згідно п.5 Порядку №228, установам можуть
виділятися бюджетні кошти тільки за
наявності затверджених кошторисів,
планів асигнувань загального фонду
бюджету, планів надання кредитів із
загального фонду бюджету, планів
спеціального фонду. Установи мають
право брати бюджетні зобов'язання
витрачати бюджетні кошти на цілі та в
межах, установлених затвердженими
кошторисами, планами асигнувань
загального фонду бюджету, планами
надання кредитів із загального фонду
бюджету, планами спеціального фонду.

Як видно з матеріалів справи,
спеціальний фонд Верхньорогачицької
районної державної лікарні
ветеринарної медицини формується за
рахунок надходжень коштів від надання
платних послуг, пов'язаних з роботою по
ветеринарному контролю.

Пунктом 19 Порядку №228 передбачено, що
розподіл видатків або надання кредитів
з бюджету спеціального фонду проекту
кошторису проводиться виключно в межах
і за рахунок відповідних надходжень,
запланованих на цю мету в зазначеному
фонді.

Відповідно до п.23 Порядку № 228 видатки
спеціального фонду кошторису за
рахунок власних надходжень плануються
у такій послідовності: за
встановленими напрямами використання,
на погашення заборгованості установи з
бюджетних зобов'язань за спеціальним
та загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду. При цьому
розпорядник бюджетних коштів здійснює
коригування обсягів узятих бюджетних
зобов'язань за загальним фондом
кошторису для проведення видатків з
цих зобов'язань із спеціального фонду
кошторису відповідно до бюджетного
законодавства.

Згідно із ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу
України власні надходження бюджетних
установ отримуються додатково до
коштів загального фонду бюджету і
включаються до спеціального фонду
бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
поділяються на такі групи:

перша група - надходження від плати за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно із законодавством;

друга група - інші джерела власних
надходжень бюджетних установ.

У складі першої групи виділяються такі
підгрупи:

підгрупа 1 - плата за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю;

підгрупа 2 - надходження бюджетних
установ від додаткової (господарської)
діяльності;

підгрупа 3 - плата за оренду майна
бюджетних установ;

підгрупа 4 - надходження бюджетних
установ від реалізації в установленому
порядку майна (крім нерухомого майна).

У складі другої групи виділяються такі
підгрупи:

підгрупа 1 - благодійні внески, гранти
та дарунки;

підгрупа 2 - кошти, що отримують
бюджетні установи від підприємств,
організацій, фізичних осіб та від інших
бюджетних установ для виконання
цільових заходів, у тому числі заходів
з відчуження для суспільних потреб
земельних ділянок та розміщених на них
інших об'єктів нерухомого майна, що
перебувають у приватній власності
фізичних або юридичних осіб;

підгрупа 3 - кошти, що отримують вищі та
професійно-технічні навчальні заклади
від розміщення на депозитах тимчасово
вільних бюджетних коштів, отриманих за
надання платних послуг, якщо таким
закладам законом надано відповідне
право.

Власні надходження бюджетних установ
використовуються (з урахуванням
частини дев'ятої статті 51 цього
Кодексу) на: покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
послуг, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю (за рахунок надходжень
підгрупи 1 першої групи); організацію
додаткової (господарської) діяльності
бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгрупи 2 першої групи);
утримання, облаштування, ремонт та
придбання майна бюджетних установ (за
рахунок надходжень підгрупи 3 першої
групи); ремонт, модернізацію чи
придбання нових необоротних активів та
матеріальних цінностей, покриття
витрат, пов'язаних з організацією
збирання і транспортування відходів і
брухту на приймальні пункти (за рахунок
надходжень підгрупи 4 першої групи);
господарські потреби бюджетних
установ, включаючи оплату комунальних
послуг і енергоносіїв (за рахунок
надходжень підгруп 2 і 4 першої групи);
організацію основної діяльності
бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгруп 1 і 3 другої групи);
виконання відповідних цільових
заходів (за рахунок надходжень
підгрупи 2 другої групи).

Згідно із ч.9 ст.51 Бюджетного кодексу
України, якщо обсяги власних
надходжень бюджетних установ
перевищують відповідні витрати,
затверджені законом про Державний
бюджет України (рішенням про місцевий
бюджет), розпорядник бюджетних коштів
передбачає спрямування таких
надпланових обсягів у першу чергу на
погашення заборгованості з оплати
праці, нарахувань на заробітну плату,
стипендій, комунальних послуг та
енергоносіїв.

Якщо такої заборгованості немає,
розпорядник бюджетних коштів
спрямовує 50 відсотків коштів на заходи,
що здійснюються за рахунок відповідних
надходжень, і 50 відсотків коштів - на
заходи, необхідні для виконання
основних функцій, але не забезпечені
коштами загального фонду бюджету за
відповідною бюджетною програмою. У
такому разі розпорядник бюджетних
коштів здійснює перерозподіл обсягів
узятих бюджетних зобов'язань за
загальним фондом бюджету для
проведення видатків за цими
зобов'язаннями із спеціального фонду
бюджету.

Отже, відповідно до норм Бюджетного
кодексу України та Порядку № 228
основним плановим документом
бюджетної установи є кошторис, який
складається з загального та
спеціального фондів Державного
бюджету.

Бюджетні установи мають право
провадити діяльність виключно в межах
асигнувань, затверджених кошторисами.

Порядком № 228 передбачено, що видатки
спеціального фонду кошторису
здійснюються бюджетною установою на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням її основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

При цьому зазначені нормативні
документи не містять переліку видатків
за кодами економічної класифікації, на
які саме необхідно спрямовувати кошти,
отримані до спеціального фонду.

Судом досліджені кошториси Лікарні за
період, що підлягав ревізії.

З них вбачається, що на протязі 2011-2014р.р.
за рахунок коштів загального фонду
передбачалось фінансування видатків
на оплату праці працівників та
нарахування на заробітну плату, а також
на часткову оплату придбання товарів і
послуг (предмети, матеріали, обладнання
та інвентар; медикаменти та
перев'язувальні матеріали; оплата
послуг крім комунальних), витрат на
відрядження, оплату комунальних послуг
та енергоносіїв.

В той же час, протягом 2011-2014р.р. за
рахунок коштів спеціального фонду
Державного бюджету передбачалось
фінансування видатків лікарні на
виплату заробітної плати з
нарахуваннями та на оплату комунальних
послу (незабезпечені видатками
загального фонду), а також видатків на
заходи пов'язані з організацією
діяльності лікарні, що відповідає
вимогам Бюджетного кодексу України та
п.23 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року № 228.

Крім того, лікарнею було складено та
затверджено в установленому порядку
штатні розписи на відповідні роки, у
яких передбачено посаду завідувача
лабораторії, яка утримується за
рахунок коштів загального фонду.

Ревізією не виявлено порушень щодо
дотримання законодавства при
складанні, розгляді і затвердженні
кошторисів та при складанні штатних
розписів на 2011-2014р.р., що
підтверджується змістом акту ревізії
від 27.06.2014р. №40-27/62.

За змістом Закону України "Про
ветеринарну медицину", постанов
Кабінету Міністрів України від 15.08.1992р.
№478, від 28.12.2011р. №1348 та від 09.06.2011р. №641
працівники Верхньорогачицької
районної державної лікарні
ветеринарної медицини, відповідно до
їх функціональних повноважень,
зобов'язані проводити
ветеринарно-санітарні та
лабораторно-діагностичні заходи,
джерелами фінансування яких
законодавчо передбачено як кошти
власників тварин і тваринницької
продукції, так і кошти державного
бюджету.

Слід зазначити, що оплата праці
працівників лікарні відбувається на
підставі загального трудового
законодавства: Законів України "Про
державну службу", "Про оплату праці",
Кодексу законів про працю України,
постановами Кабінету Міністрів
України від 30.08.2002р. №1298 "Про оплату
праці працівників на основі Єдиної
тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів
з оплати праці працівників установ,
закладів та організацій окремих
галузей бюджетної сфери", від 11 грудня
1998 р. №1960 "Про умови оплати праці
працівників підприємств, установ і
організацій державної ветеринарної
медицини" та інших нормативно-правових
актів. Зокрема, вона складається з
посадового окладу (тарифної ставки),
надбавок і доплат.

Відповідно до ст.7 Бюджетного кодексу
України, одним з основних принципів
бюджетної системи є принцип цільового
використання бюджетних коштів - тобто
бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями.

Згідно з ст. 48 Бюджетного кодексу
України, розпорядники бюджетних
коштів беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами, враховуючи необхідність
виконання бюджетних зобов'язань
минулих років, узятих на облік
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів; щодо
завдань (проектів) Національної
програми інформатизації - після їх
погодження з Генеральним державним
замовником Національної програми
інформатизації. Розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання за спеціальним фондом
бюджету виключно в межах відповідних
фактичних надходжень спеціального
фонду бюджету (з дотриманням вимог
частини другої статті 57 цього Кодексу).

З наявних матеріалів справи судом
зроблено висновок, що витрачання
бюджетних коштів на виплату заробітної
плати завідувачу лабораторії Лікарнею
здійснювалось відповідно до бюджетних
асигнувань та напрямків їх
використання.

При цьому суд також враховує, що
державною фінансовою інспекцією не
надано належних і беззаперечних
доказів вчинення Лікарнею порушень,
оскільки з доданих до справи доказів
вбачається, що ревізорами лише
констатовано факти нарахування
завідувачу лабораторії заробітної
плати за рахунок коштів загального
фонду кошторису (яким, до речі,
передбачені ці видатки) та виконання
ним робіт, пов'язаних із наданням
платних послуг.

Будь-яких первинних документів, які б
свідчили про те, що завідувачем
лабораторії виконано роботи з надання
платних послуг в конкретному об'ємі, за
який до лікарні надійшли грошові кошти
і на підставі яких обчислено суму
заробітної плати, що повинна була, на
думку ревізорів, виплачена за рахунок
саме цих коштів, а не коштів загального
фонду кошторису, до суду не надано.

Виходячи зі змісту, зокрема,
дослідженої судом посадової
інструкції завідувача державної
лабораторії ветеринарно-санітарної
експертизи на ринку
Верхьньорогачицької
райдержветлікарні ОСОБА_6,
затвердженої начальником
Верхьньорогачицької
райдержветлікарні 08.01.2014 р., завдання та
обов'язки завідувача лабораторії є
загальними, незалежно від того, чи
виконує він функції, пов'язані із
державним ветеринарним контролем, чи
виконує роботу щодо надання лікарнею
платних послуг.

Органом фінансового контролю взагалі
не розраховувалась на підставі
визначення розміру та об'єму виконаних
завідувачем лабораторії робіт з
надання платних послуг і отриманих
грошових коштів - конкретна сума
заробітної плати, яку належить
сплачувати за рахунок спеціального
фонду.

У зв'язку з цим органом фінансового
контролю не обґрунтовано свій висновок
про те, що здійснена відповідно до
установлених бюджетних асигнувань
виплата завідувачу лабораторії
заробітної плати за рахунок коштів
загального фонду кошторису є
неправомірною і що у такий спосіб
покрито видатки спеціального фонду.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що в ході судового розгляду
не доведено як вчинення Лікарнею
порушення, так і його розміру.

Щодо аналогічного порушення, яке
полягало у використанні коштів
загального фонду кошторису в загальній
сумі 164,22 грн. на придбання медикаментів
та перев'язувальних матеріалів, суд
зазначає наступне.

Органом державного фінансового
контролю не надано жодного доказу того,
що медикаменти та перев'язувальні
матеріали використовуються виключно
для надання платних послуг.

Правові засади функціонування
бюджетної системи України, її принципи,
основи бюджетного процесу і
міжбюджетних відносин та
відповідальність за порушення
бюджетного законодавства визначаються
Бюджетним кодексом України.

Частиною 3 статті 23 Бюджетного кодексу
України обумовлено: якщо в процесі
виконання бюджету зміна обставин
вимагає менших бюджетних асигнувань
головним розпорядникам бюджетних
коштів, Міністерство фінансів України
(місцевий фінансовий орган) готує
пропозиції про зменшення відповідного
бюджетного призначення Державного
бюджету України (місцевого бюджету).
Кабінет Міністрів України (Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцева державна адміністрація,
виконавчий орган відповідної місцевої
ради) у двотижневий строк подає до
Верховної Ради України (Верховної Ради
Автономної Республіки Крим,
відповідної місцевої ради) у
встановленому порядку пропозиції про
зменшення відповідних бюджетних
призначень Державного бюджету України
(місцевого бюджету).

Статтею 117 Бюджетного кодексу України
визначено вичерпний перелік заходів
впливу до учасників бюджетних процесів
за порушення бюджетного законодавства.

Чинним законодавством не передбачено
такого заходу впливу до одержувача
бюджетних коштів, яким є Лікарня, як
покладення на нього зобов'язання
зменшити бюджетні асигнування, отже
вимога Каховської ОДФІ в цій частині не
ґрунтується на законі.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.11 КАС України, суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Кожна
особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд може
вийти за межі позовних вимог тільки в
разі, якщо це необхідно для повного
захисту прав, свобод та інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких
вони просять.

У той же час, завданням
адміністративного судочинства,
відповідно до ст. 2 КАС України є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Тому з метою забезпечення відповідно
до ст.ст.2, 8, 11, 162 КАС України
ефективного дотримання і захисту прав,
свобод та інтересів позивача від
порушень з боку відповідача як суб'єкта
владних повноважень, суд вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та захистити порушені права позивача
шляхом визнання протиправним та
скасування п.2 вимоги Каховської
об'єднаної державної фінансової
інспекції від 09 липня 2014 року №40-08/1414
саме в редакції листа-уточнення від 21
липня 2014 року №40-08/1475.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що адміністративний позов є
обгрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
пункт 2 вимоги Державної фінансової
інспекції в Херсонській області від 09
липня 2014 року №40-08/1414 у редакції
листа-уточнення від 21 липня 2014 року
№40-08/1475 є обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Пекний
А.С.

кат. 9.3