Справа № 822/2226/14
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2226/14

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
А.М.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

30 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Прокуратура Хмельницької області на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Хмельницькій області до
Кам'янець-Подільське міжміське бюро
технічної інвентаризації про
скасування рішень та записів ,

В С Т А Н О В И В :

виконувач обов'язків Хмельницького
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Хмельницькій області звернувся до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Кам'янець-Подільського міжміського
бюро технічної інвентаризації,
Реєстраційної служби
Кам'янець-Подільського міськрайонного
управління юстиції, ОСОБА_2 про
скасування рішень та записів.

Хмельницький окружний
адміністративний суд постановою від 24
липня 2014 року відмовив позивачу у
задоволенні позову.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, заступник прокурора
Хмельницької області подав апеляційну
скаргу, у якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт послався на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, порушення
норм процесуального права, що, на його
думку, призвело до неправильного
вирішення спору.

Прокурором та представником
Регіонального відділення ФДМ по
Хмельницькій області подані заяви про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Інші сторони у судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи повідомлені завчасно
та належним чином.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 196, п. 2 ч. 1 ст.
197 КАС України, колегія суддів визнала
за можливе здійснювати апеляційний
розгляд за відсутності представників
сторін у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у матеріалах справи
письмовими доказами, надавши їм оцінку,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення а постанову суду першої
інстанції- без змін виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду справи, що у ході проведеної
Хмельницькою прокуратурою з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері перевірки додержання вимог
законодавства під час відчуження
державного майна встановлено, що
наказом начальника регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Хмельницькій області від
09.09.1998 року №5 перетворено Хмельницьке
територіально-виробниче об'єднання
автомобільного транспорту у відкрите
акціонерне товариство
«Хмельницьктранс» і сформовано його
статутний фонд. У відповідності з
додатком до вказаного наказу визначено
виключний перелік об'єктів
нерухомості, які перейшли з державної
власності у власність вказаного
товариства. Зокрема, п.п. 19-21 визначено
об'єкти нерухомості, які розміщені у
АДРЕСА_1, а саме приміщення автостанції
та котельні.

27.02.2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовною заявою до
Кам'янець-Подільського міськвиконкому
та Кам'янець-Подільського МБТІ про
визнання за ним права власності на
нерухоме майно, будівлю, площею 37,2 кв.м.,
розмірами 10,05 х 5,00, що за адресою: м.
Кам'янець-Подільський, АДРЕСА_1, і яке
він згідно договору купівлі-продажу
придбав у ВАТ «Хмельницьктранс».

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 07.03.2006 року
позов задоволено та визнано за ОСОБА_2
право власності на згадане нерухоме
майно.

На підставі судового рішення від 07.03.2006
року з відміткою про набрання законної
сили 05.05.2006 року ОСОБА_2 зареєстровано
право власності на зазначену будівлю в
Кам'янець-Подільському МБТІ, що
підтверджується інформаційними
довідками з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 05.05.2014 року.

06.04.2010 року ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області апеляційну
скаргу Хмельницького транспортного
прокурора відхилено, а рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду від 07.03.2006 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 22.02.2012 року касаційну
скаргу першого заступника прокурора
Хмельницької області задоволено, а
рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 07.03.2006 року та
ухвалу апеляційного суду Хмельницької
області від 06.04.2010 року скасовано,
справу направлено на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 10.09.2012 року
позовну заяву ОСОБА_2 на підставі п.5, ч.1
ст. 207 ЦПК України, залишено без
розгляду.

23.03.2013 року на підставі заяви ОСОБА_2 та
поданого ним рішення суду від 07.03.2006
року реєстраційною службою
Кам'янець-Подільського міськрайонного
управління юстиції Хмельницької
області прийнято рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про що
04.03.2013 року внесено запис у Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно
щодо права власності ОСОБА_2 на
вищевказаний об'єкт нерухомого майна
за № 432918.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачі діяли в межах своїх
повноважень та у спосіб передбачений
Конституцією та законами України,
обґрунтування позовних вимог на які
посилається позивач є безпідставними
та не ґрунтуються на нормі закону, що є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація
права власності та права користування
(сервітут) на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельних ділянках;
права користування (найму, оренди)
будівлею або іншими капітальними
спорудами, їх окремими частинами; права
власності на об'єкти незавершеного
будівництва, а також облік
безхазяйного нерухомого майна, довірче
управління нерухомим майном
проводилась реєстраторами бюро
технічної інвентаризації (далі - БТІ),
створеними до набрання чинності
Законом України від 11.02.2010 року №1878-VI
"Про внесення змін до Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень" та
інших законодавчих актів України" та
підключеними до Реєстру прав власності
на нерухоме майно.

Відповідно п. 2, 3 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень та
інших законодавчих актів України» від
11.02.2010 року № 1878-VI, державна реєстрація
прав на нерухоме майно в порядку,
визначеному цим Законом, здійснюється
з 1 січня 2013 року.

Таким чином, усі функції державного
реєстратора виконувались
реєстраторами БТІ, як спеціальними
суб'єктами на яких тимчасово було
покладено функції державного
реєстратора у відповідності до Закону.

З 01 січня 2013 року державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень почала здійснюватись
реєстраційними службами
територіальних органів Міністерства
юстиції України.

З вищенаведеного вбачається, що
повноваження реєстраторів БТІ, як
спеціальних суб'єктів на яких було
покладено функції державного
реєстратора, було припинено, а органом,
який перейняв повноваження державного
реєстратора стали реєстраційні служби
територіальних органів Міністерства
юстиції України, зокрема, у даному
випадку, реєстраційна служба
Кам'янець-Подільського міськрайонного
управління юстиції.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень, регулює Закон України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року N 1952-IV (надалі - Закон 1952-IV).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону N 1952-IV
державна реєстрація прав є
обов'язковою.

Пунктом 1 ч.1 ст. 4 Закону N 1952-IV
передбачено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягає право власності на
нерухоме майно, розміщене на території
України, що належить фізичним та
юридичним особам, державі в особі
органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

В силу ч. 1 ст.5 Закону N 1952-IV у Державному
реєстрі прав реєструються речові права
та їх обтяження на земельні ділянки, а
також на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону N 1952-IV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що для підтвердження
факту виникнення права власності
заявником - ОСОБА_2, подано заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, зареєстровану 04.03.2013 року за
№ 349417, оригінал - рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду від 07.03.2006 р., технічний паспорт №
2-248 від 20.01.2006 р., витяг про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
10565490 від 05.05.2006 р., договір оренди землі
№ 51 від 29.09.2005 р.

В силу ст.2 Закону N 1952-IV державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.15 Закону N 1952-IV
передбачено, що державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації і т.д.

Вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень визначений ст. 24 Закону N 1952-IV.

За змістом ч.1 ст. 24 Закону N 1952-IV 1. У
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: 1) заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; 2) об'єкт
нерухомого майна, розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини),
що виникло на підставі документа, за
яким правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 5-4)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 5-5) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

В силу ч.4. ст. 24 Закону N 1952-IV відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена.

Посилання апелянта на ту обставину, що
реєстрації права власності
здійснювалась на підставі скасованого
судового рішення не береться судом до
уваги оскільки, первинна реєстрація
органами БТІ здійснена у відповідності
до її порядку, а державний реєстратор
фактично здійснив занесення
відомостей до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставах, в межах та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що доводи
апеляційної скарги не знайшли свого
підтвердження під час її розгляду, а
відтак, відсутні підстави для
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Прокуратура
Хмельницької області залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 24
липня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді
Боровицький Олександр Андрійович

Сушко Олег Олександрович