Справа № 826/14890/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2014 року №
826/14890/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,
суддів: Дегтярьової О.В., Катющенка В.П.,

розглянувши в порядку письмового
проваджені адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1до Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України про визнання протиправною
відмови, зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України про:

- визнання протиправною відмови
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України в повному
задоволенні запиту ОСОБА_1 від 01.09.2014
року;

- зобов'язання Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України задовольнити запит ОСОБА_1 від
01.09.2014 року в повному обсязі.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 посилається на порушення
відповідачем вимог чинного
законодавства у сфері доступу до
публічної інформації у зв'язку з
протиправним обмеженням прав позивача
на отримання запитуваних документів.

Позивач у призначене на 29 жовтня 2014
року судове засідання не з'явився,
повідомлений про дату, час та місце
проведення судового засідання
відповідно до вимог ст.35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, направив на адресу суду
клопотання від 22.10.2014р. про розгляд
справи у його відсутність, одночасно
підтримав позов у повному обсязі і
просив його задовольнити та повідомити
про прийняте рішення у встановленому
законом порядку.

Представник відповідача просив
відмовити в задоволенні позовних вимог
і надав для приєднання до матеріалів
справи письмові заперечення.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
позивача, від якого надійшло
клопотання про розгляд справи у його
відсутність, а також беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71,
ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України перейшов до
розгляду справи у порядку письмового
провадження на підставі наявних у
справі доказів.

Розглянувши надані позивачем
документи і матеріали, ознайомившись з
позицією відповідача та заслухавши
пояснення представника відповідача у
судовому засіданні, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду і
вирішення справи по суті, суд встановив
наступне.

01 вересня 2014 року ОСОБА_1 направив на
адресу Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України (далі по тексту -
Держархбудінспекція України) запит, в
якому з посиланням на положення Закону
«Про доступ до публічної інформації»
просив:

« 1) повідомити чи реєструвала
Держархбудінспекція України
декларацію ОСОБА_2 (зареєстрованої
АДРЕСА_1) про готовність об'єкта
(об'єктів) нерухомого майна;

2) якщо так, то коли саме і якого саме
об'єкта (об'єктів) нерухомого майна;

3) надати належним чином завірені копії
підтверджуючих документів;

4) повідомити чи реєструвала
Держархбудінспекція України
декларацію ОСОБА_2 про початок
виконання будівельних робіт на об'єкт
(об'єкти) нерухомого майна;

5) якщо так, то коли саме і якого саме
об'єкта (об'єктів) нерухомого майна».

У відповідь на інформаційний запит
ОСОБА_1 Держархбудінспекція України
направила відповідь від 15.09.2014р.
№40-19-4149, в якому повідомила про
здійснення Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт ЛВ №85 на об'єкт
будівництва «Реконструкція існуючої
квартири з влаштуванням мансардних
приміщень в об'ємі горища в житловому
будинку за адресою: АДРЕСА_1»;
Держархбудінспекцією України на об'єкт
будівництва «Будівництво бази
відпочинку в с. Коритище на вул. І.
Франка, 33, Турківського району,
Львівської області» зареєстровано
декларацію про початок виконання
будівельних робіт ІУ 87 та
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації ІУ 60. Щодо надання
іншої інформації, про яку запитував
позивач, Держархбудінспекція України з
посиланням на положення ст.19, ч.2 ст.32
Конституції України, п.2 ст.10 та п.1 ст.14
Закону України «Про захист
персональних даних» зазначила про
неможливість реалізації надання
інформації шляхом порушення прав
третіх осіб стосовно недопустимості
розповсюдження такої інформації щодо
них.

Наполягаючи на тому, що документи, які
витребовувалися та були предметом
запиту не містять в собі особистих
персональних даних (національність,
освіта, сімейний стан, релігійні
переконання, стан здоров'я,
матеріальний стан, адреса, дата і місце
народження, місце проживання та
перебування), а лише підтверджують
правомірність проведення будівельних
робіт ОСОБА_2, і які були отримані або
створені в процесі здійснення
відповідачем своїх повноважень та
перебування у володінні відповідача,
ОСОБА_1 просить визнати протиправною
відмову Держархбудінспекції України в
повному задоволені його запиту та
зобов'язати відповідача задовольнити
запит у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд приходить до наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням вищезазначених вимог,
Окружний адміністративний суд міста
Києва звертає увагу на таке.

Спірні правовідносини регулюються
Законами України «Про доступ до
публічної інформації» від 13.01.2011 року
№2939-VI, «Про інформацію» від 02.10.1992р.
№2657-XII, «Про захист персональних даних»
від 01.06.2010 року №2297-VI, «Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17.02.2011р.
№3038-VI, а також Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 09.07.2014р.
№294.

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес
визначається Законом України «Про
доступ до публічної інформації».

Згідно із визначенням, наведеним у
статті 1 вказаного Закону, публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

Право на доступ до публічної
інформації гарантується, зокрема,
обов'язком розпорядників інформації
надавати та оприлюднювати інформацію,
крім випадків, передбачених законом (п.1
ч.1 ст.3 Закону України «Про доступ до
публічної інформації»).

Одним із принципів, на яких
здійснюється доступ до публічної
інформації відповідно до цього Закону
є принцип вільного отримання та
поширення інформації, крім обмежень,
встановлених законом (п.2 ч.1 ст.4 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації»).

В статті 6 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» визначена
публічна інформація з обмеженим
доступом, до якої віднесено:
конфіденційна інформація, таємна
інформація і службова інформація.

Згідно із визначенням, наведеним у
статті 7 Закону України «Про доступ до
публічної інформації», конфіденційна
інформація - це інформація, доступ до
якої обмежено фізичною або юридичною
особою, крім суб'єктів владних
повноважень, та яка може поширюватися у
визначеному ними порядку за їхнім
бажанням відповідно до передбачених
ними умов.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 13 вищезазначеного Закону,
розпорядниками інформації визнаються
суб'єкти владних повноважень до яких
віднесено органи державної влади, інші
державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Розпорядники інформації, визначені
частиною першою статті 13 цього Закону,
які володіють конфіденційною
інформацією, можуть поширювати її лише
за згодою осіб, які обмежили доступ до
інформації, а за відсутності такої
згоди - лише в інтересах національної
безпеки, економічного добробуту та
прав людини.

Згідно статті 6 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
обмеження доступу до інформації
здійснюється відповідно до закону при
дотриманні сукупності таких вимог, в
тому числі, для захисту репутації або
прав інших людей, для запобігання
розголошенню інформації, одержаної
конфіденційно.

У відповідності до статей 5, 6 Закону
України «Про інформацію» реалізація
права на інформацію не повинна
порушувати громадські, політичні,
економічні, соціальні, духовні,
екологічні та інші права, свободи і
законні інтереси інших громадян, права
та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку, з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Статтею 11 Закону України «Про
інформацію» інформація про фізичну
особу (персональні дані) визначена як
відомості чи сукупність відомостей про
фізичну особу, яка ідентифікована або
може бути конкретно ідентифікована.

Такі відомості чи сукупність
відомостей визначаються Законом
України «Про захист персональних
даних» як персональні дані.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону
України «Про інформацію», не
допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та захисту прав людини. До
конфіденційної інформації про фізичну
особу належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я, а
також адреса, дата і місце народження.

Конфіденційною є інформація про
фізичну особу, а також інформація,
доступ до якої обмежено фізичною або
юридичною особою, крім суб'єктів
владних повноважень. Конфіденційна
інформація може поширюватися за
бажанням (згодою) відповідної особи у
визначеному нею порядку відповідно до
передбачених нею умов, а також в інших
випадках, визначених законом (ч.2 ст.21
Закону України «Про інформацію»).

Відносини, пов'язані з правовим режимом
конфіденційної інформації,
регулюються законом.

Нормативно-правовим актом, який
регулює правові відносини, пов'язані із
захистом і обробкою персональних
даних, і спрямований на захист
основоположних прав і свобод людини і
громадянина, зокрема права на
невтручання в особисте життя, у зв'язку
з обробкою персональних даних є Закон
України «Про захист персональних
даних», який поширюється на діяльність
з обробки персональних даних, яка
здійснюється повністю або частково із
застосуванням автоматизованих
засобів, а також на обробку
персональних даних, що містяться у
картотеці чи призначені до внесення до
картотеки, із застосуванням
неавтоматизованих засобів.

В частині 6 статті 6 Закону України «Про
захист персональних даних» закріплено
заборону обробки даних про фізичну
особу, які є конфіденційною
інформацією, без її згоди, крім
випадків, визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини.

Згідно статті 14 цього Закону поширення
персональних даних передбачає дії щодо
передачі відомостей про фізичну особу
за згодою суб'єкта персональних даних.

Поширення персональних даних без згоди
суб'єкта персональних даних або
уповноваженої ним особи дозволяється у
випадках, визначених законом, і лише
(якщо це необхідно) в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Виконання вимог встановленого режиму
захисту персональних даних забезпечує
сторона, що поширює ці дані.

Сторона, якій передаються персональні
дані, повинна попередньо вжити заходів
щодо забезпечення вимог цього Закону.

При цьому, згода суб'єкта персональних
даних (фізичної особи) - це добровільне
волевиявлення фізичної особи (за умови
її поінформованості) щодо надання
дозволу на обробку її персональних
даних відповідно до сформульованої
мети їх обробки, висловлене у письмовій
формі або у формі, що дає змогу зробити
висновок про надання згоди (абз.4, 12 ст.2
Закону України «Про захист
персональних даних»).

Крім того, згідно рішення
Конституційного суду від 20 січня 2012
року № 2-рп/2012, збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди державою, органами
місцевого самоврядування, юридичними
або фізичними особами є втручанням в її
особисте та сімейне життя. Таке
втручання допускається винятково у
випадках, визначених законом.

Обґрунтовуючи свої доводи щодо
порушення відповідачем вимог чинного
законодавства, яким гарантується
доступ до публічної інформації,
позивач наполягає на тому, що ним
запитувались копії документів, а не
інформація щодо надання якої
законодавцем встановлені певні
обмеження.

Дійсно, в частині 7 статті 6 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» закріплено, що обмеженню
доступу підлягає інформація, а не
документ. Якщо документ містить
інформацію з обмеженим доступом, для
ознайомлення надається інформація,
доступ до якої необмежений.

Водночас, в Законі України «Про
інформацію» документ визначається як
матеріальний носій, що містить
інформацію, основними функціями якого
є її збереження та передавання у часі
та просторі.

Як вбачається зі змісту інформаційного
запиту ОСОБА_1 від 01.09.2014 року позивач
просив надати інформацію про
здійснення реєстрації ОСОБА_2
декларації про готовність об'єкта
(об'єктів) нерухомого майна і
декларації про початок виконання
будівельних робіт на об'єкт (об'єкти)
нерухомого майна та просив надати
копії підтверджуючих документів.

Відповідно до частини 3 статті 34 Закону
України від 17.02.2011р. №3038-VI «Про
регулювання містобудівної діяльності»
орган державного
архітектурно-будівельного контролю у
порядку, визначеному центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування, веде
єдиний реєстр отриманих повідомлень
про початок виконання підготовчих
будівельних робіт, зареєстрованих
декларацій про початок виконання
підготовчих і будівельних робіт,
виданих дозволів на виконання
будівельних робіт, зареєстрованих
декларацій про готовність об'єкта до
експлуатації та виданих сертифікатів,
повернених декларацій та відмов у
видачі таких дозволів і сертифікатів,
який формується на підставі
інформації, поданої органами
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Доступ користувачів до даних реєстру
здійснюється безоплатно через
офіційний веб-сайт Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України.

В пункті 4 Порядку ведення єдиного
реєстру отриманих повідомлень про
початок виконання підготовчих і
будівельних робіт, зареєстрованих
декларацій про початок виконання
підготовчих і будівельних робіт,
виданих дозволів на виконання
будівельних робіт, зареєстрованих
декларацій про готовність об'єкта до
експлуатації та виданих сертифікатів,
повернених декларацій та відмов у
видачі таких дозволів і сертифікатів,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 24.06.2011р. №92 (далі по тексту -
Порядок №92) закріплено, що формування
та внесення даних до єдиного реєстру
покладаються на уповноважених наказом
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України її посадових осіб та
посадових осіб її територіальних
органів (далі - уповноважені особи).

Підставою для внесення Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України відомостей до єдиного реєстру
є отримання нею повідомлення про
початок виконання підготовчих чи
будівельних робіт (далі - повідомлення),
реєстрація декларації про початок
виконання підготовчих чи будівельних
робіт або про готовність об'єкта до
експлуатації (далі - декларація), видача
дозволу на виконання будівельних робіт
(далі - дозвіл), видача сертифіката,
повернення на доопрацювання
декларацій та надання відмови у видачі
дозволів чи сертифікатів (п.7 Порядку
№92).

Згідно пункту 8 Порядку №92 у єдиний
реєстр вносяться відомості про:

а) назву, дату та номер повідомлення,
декларації, дозволу, сертифіката,
повернення на доопрацювання
декларацій та надання відмови у видачі
дозволів чи сертифікатів;

б) найменування та адресу об'єкта
будівництва;

в) замовника:

для юридичних осіб - найменування,
місцезнаходження та код згідно з
ЄДРПОУ, номер телефону;

для фізичних осіб - прізвище, ім'я та по
батькові, серія і номер паспорта, місце
проживання;

г) Державну архітектурно-будівельну
інспекцію України або її
територіальний орган, які внесли
відповідні дані до єдиного реєстру;

ґ) підрядну, проектну організацію (за
наявності) (найменування,
місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ,
серія та номер ліцензії (за наявності));

д) авторський і технічний нагляд
(прізвище, ім'я та по батькові особи, яка
його здійснює, серія та номер
кваліфікаційного сертифіката);

е) документ, що підтверджує право
власності чи користування земельною
ділянкою (назва, дати реєстрації та
видачі, орган, що видав документ).

В пункті 15 Порядку №92 уповноважені
особи на підставі вмотивованих запитів
органів державної влади та місцевого
самоврядування, фізичних та юридичних
осіб здійснюють надання інформаційної
довідки про внесення відповідних даних
до єдиного реєстру чи їх відсутність у
ньому.

Зміст відповіді Держархбудінспекції
України на запит ОСОБА_1 свідчить про
надання відповідачем в межах своїх
повноважень інформації щодо
здійснених реєстраційних дій у
відповідності до вимог п.15 Порядку №92,
що позивачем не спростовується.

Щодо інших документів, які
підтверджують запитувану позивачем
інформацію, колегія вважає за
необхідне зазначити наступне.

Форма декларації про готовність
об'єкта (об'єктів) нерухомого майна
встановлена в Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011р. №461 «Питання прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів» (надалі - Порядок №461).

Закріплена у додатку №1 до Порядку №461
форма Декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, крім іншої
містить інформацію про замовника:
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, серія і номер паспорта, ким і
коли виданий, місце проживання, номер
облікової картки платника податків.

Вказана інформація віднесена
законодавцем до персональних даних і
Декларація про готовність об'єкта до
експлуатації встановленої форми
містить відповідні застереження щодо
використання персональних даних.

Форма декларації про початок виконання
будівельних робіт на об'єкт (об'єкти)
нерухомого майна встановлена Порядком
виконання підготовчих робіт,
затвердженим постановою Уряду від 13
квітня 2011р. №466 «Деякі питання
виконання підготовчих і будівельних
робіт», відповідно до пункту 8 якої
замовник (його уповноважена особа)
заповнює і подає особисто або надсилає
рекомендованим листом з описом
вкладення чи через електронну систему
здійснення декларативних процедур у
будівництві до Інспекції два
примірники декларації за формою згідно
з додатком 2.

Як вбачається із затвердженої форми
Декларації про початок виконання
будівельних робіт, в ній зазначається
інформація про замовника: прізвище,
ім'я та по батькові фізичної особи,
місце проживання, серія і номер
паспорта, номер телефону.

Така інформація визначається
законодавцем як персональні дані і
Декларація про початок виконання
будівельних робіт встановленої форми
містить відповідні застереження щодо
використання цих даних.

З огляду на зазначене з урахуванням
положень законодавства, яким
регулюються спірні правовідносини,
колегія зауважує, що документи, копії
яких в своєму інформаційному запиті
від 01.09.2014 року просив надати ОСОБА_1, є
матеріальними носіями інформації, яка
віднесена до конфіденційної і може
бути надана третім особам тільки за
умови і в порядку, визначеному Законом
України «Про захист персональних
даних».

При цьому, жодних доказів в
підтвердження наявності у ОСОБА_1
письмової згоди суб'єкта персональних
даних - ОСОБА_2 на отримання позивачем
такої інформації на матеріальному
носії останнім не надано ні
відповідачу до інформаційного запиту,
ні суду під час розгляду
адміністративної справи.

З огляду на вищезазначене, суд
погоджується з правовою позицією
відповідача щодо віднесення
запитуваної позивачем інформації до
конфіденційної інформації про особу,
яка в силу положень, закріплених у ч.2
ст.32 Конституції України може
збиратись, зберігатись,
використовуватись та поширюватись без
її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративному судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд,
відповідно до ст.86 КАС України, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи всі наведені обставини в їх
сукупності та виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та наявних в матеріалах справи
доказів, колегія дійшла висновку про
відсутність правових підстав для
визнання протиправною відмови
Держархбудінспекції України в
задоволенні запиту ОСОБА_1 від 01.09.2014
року в частині надання копій
документів та про зобов'язання
відповідача надати такі документи.

Відтак суд вважає, що позовні вимоги не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду адміністративної справи, а
тому в задоволенні адміністративного
позову слід відмовити.

Згідно ст.94 КАС України понесені
позивачем судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України про визнання протиправною
відмови та зобов'язання вчинити певні
дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Н.А. Добрівська

Судді:
О.В. Дегтярьова

В.П. Катющенко