Справа № 802/3324/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3324/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Комара П. А.,

секретаря судового засідання:
Мошняги В. І.

представника позивача:
Мусіровського О. А.

представника відповідача:
Цехановського І. Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Державної фінансової
інспекції у Вінницькій області

до: Барської районної державної
адміністрації

про: зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду надійшов позов
Державної фінансової інспекції у
Вінницькій області до Барської
районної державної адміністрації про
зобов'язання останньої виконати вимоги
викладені у п.п. 2-8 Вимоги від 29.07.2014р.
№02-08-25-15/5898.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до п.1.4.1 Плану контрольно -
ревізійної роботи на ІІ квартал 2014
року, позивачем проведено ревізію
фінансово - господарської діяльності
Барської районної державної
адміністрації за період з 01.01.2011 року по
01.06.2014 року. В ході зазначеної ревізії
встановлено ряд порушень, що зазначені
в акті від 18.07.2014 року №08/13/53.
Враховуючи, що під час ревізії не
забезпечено усунення порушень, на
адресу відповідача направлено лист -
вимогу від 29.07.2014 року за №02-08-25-15/5898
щодо усунення виявлених ревізією
порушень та недопущення таких в
майбутньому.

Однак, станом на день звернення до суду
вищезазначені порушення не усунені в
повному обсязі, що і стало підставою
для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 11.09.2014 року відкрито
провадження у справі.

В ході судового розгляду справи,
позивачем подано заяву про уточнення
позовних вимог, яка прийнята судом. З
урахуванням поданої заяви, позивач
просить суд зобов'язати Барську
районну державну адміністрацію
виконати вимоги Державної фінансової
інспекції у Вінницькій області
№02-08-15/5898 від 29.07.2014 року, а саме:

- стягнути з винних осіб, зайво
нараховану та виплачену заробітну
плату начальникам відділів з
чисельністю штатних посад менше 3
одиниць, в сум 45948,42 грн. з подальшим
зарахуванням коштів до державного
бюджету та провести перерахунок та
відповідну взаємозвірку, щодо
повернення зайво сплачених коштів в
сумі 16484,26 грн. або зарахувати в рахунок
майбутніх платежів;

- стягнути з винних осіб, безпідставно
нараховану та виплачену надбавку за
класністю водію в сумі 9634,05 грн. з
подальшим їх зарахуванням до
державного бюджету та провести
перерахунок та відповідну
взаємозвірку, щодо єдиного соціального
внеску та повернення зайво сплачених
коштів в сумі 3495,35 грн. або зарахувати в
рахунок майбутніх платежів;

- кошти в сумі 3774 грн., отримані за
державну реєстрацію фізичних осіб
підприємців перерахувати до
державного бюджету;

- забезпечити визначення суми
недостачі автомобіля ИЖ - 271501,
державний номер 61-79 ВИФ та забезпечити
її відшкодування винними особами
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
порядку визначення розмірів збитків
від розкрадання, нестачі, знищення
(псування) матеріальних цінностей" від
22.01.1996р. №116.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог та просив задовольнити
повністю.

Представник відповідача заперечував
проти позову з підстав наведених у
письмових запереченнях, що долучені до
матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача та заперечення відповідача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку про часткове задоволення
позову, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні визначаються
Законом України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" (Закон № 2939-XII).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 цього Закону
головними завданнями органу
державного фінансового контролю є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, за дотриманням
законодавства на всіх стадіях
бюджетного процесу щодо державного і
місцевих бюджетів, дотриманням
законодавства про державні закупівлі,
діяльністю суб'єктів господарської
діяльності незалежно від форми
власності, які не віднесені
законодавством до підконтрольних
установ, за рішенням суду, винесеним на
підставі подання прокурора або
слідчого для забезпечення
розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 Закону № 2939-XII
інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

В ході ревізії встановлено фактичну
відсутність автомобіля ИЖ - 271501,
державний номер 61-79 ВИФ, який за даними
Центру надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів з обслуговування міста
Жмеринка Жмеринського та Барського
районів зареєстрований за
Райдержадміністрацією.

З приводу зазначеного в судовому
засіданні представник позивача
пояснив, що даний автомобіль переданий
на баланс міської дитячої установи №8,
на підставі розпорядження голови
райдержадміністрації Масного В. Ф.
№134-р від 23.05.1997р., автомобіль не був
знятий з обліку в Жмеринському МРЕО та
не рахується на балансі
райдержадміністрації, у зв'язку із чим,
на його думку, у задоволенні вимоги
щодо забезпечення визначення суми
недостачі автомобіля ИЖ - 271501,
державний номер 61-79 ВИФ та її
відшкодування винними особами слід
відмовити.

Разом з тим, в ході судового розгляду
адміністративної справи представником
Райдержадміністрації в підтвердження
своєї позиції не надано жодних доказів
про передачу вказаного транспортного
засобу дитячому садку.

Так, судом досліджено розпорядження
голови Райдержадміністрації Масного
В.Ф. "Про передачу автомобіля" від
23.05.1997р. №134-р прийнято рішення щодо
передачі автомобіля ИЖ - 271501, державний
номер 61-79 ВИФ з балансу відповідача на
баланс дитячого садка №8 м. Бар.

Однак, до ревізії та суду не надано
доказів, що підтверджують передачу
такого автомобіля.

Враховуючи викладене, суд приходить до
переконання, що вимога позивача щодо
забезпечення визначення суми
недостачі автомобіля ИЖ - 271501,
державний номер 61-79 ВИФ та її
відшкодування винними особами
підлягає задоволенню.

Надаючи правову оцінку вимозі позивача
щодо стягнення з винних осіб,
безпідставно нараховану та виплачену
надбавку за класністю водію в сумі 9634,05
грн. з подальшим їх зарахуванням до
державного бюджету та провести
перерахунок та відповідну
взаємозвірку, щодо єдиного соціального
внеску та повернення зайво сплачених
коштів в сумі 3495,35 грн. або зарахувати в
рахунок майбутніх платежів, суд
враховує наступне.

Суд встановив, що водію легкового
автомобіля Райдержадміністрації
ОСОБА_5 проводилось нарахування
надбавки за класність у розмірі 25%
тарифної ставки за фактично
відпрацьований час.

Пунктом 1 до Додатку 3 Наказу про умови
оплати праці робітників, зайнятих
обслуговуванням органів виконавчої
влади, місцевого самоврядування та їх
виконавчих органів, органів
прокуратури, судів та інших органів №77
визначено, що водіям вантажних і
легкових автомобілів, автобусів
установлюється щомісячна надбавка за
класність у таких розмірах: водіям 2-го
класу - 10 відсотків, водіям 1-го класу - 25
відсотків установленої тарифної
ставки за відпрацьований час.

Згідно Довідника кваліфікаційних
характеристик професій працівників
(випуск 1 «Професії працівників, що є
загальними для всіх видів економічної
діяльності», розділ 2 «Професії
робітників»), затвердженого Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 29.12.2004 №336,
передбачено, що присвоєння і
підвищення кваліфікаційних категорій
працівникам здійснюють з проведення
кваліфікаційних атестацій.

Присвоєння водіям І та ІІ класів
здійснюється кваліфікаційними
комісіями підприємства, до складу яких
включаються також працівники служб
безпеки руху. При цьому для присвоєння
І класу повинен бути дозвіл на
керування транспортними засобами
категорій В, С, D, Е, а також безперервний
стаж роботи водієм ІІ класу не менше
двох років.

При цьому, суду не надано належних та
допустимих доказів про присвоєння
ОСОБА_6 І класу.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку, що відповідачем безпідставно
проведено нарахування надбавки за
класність у розмірі 25% тарифної ставки
для водія ОСОБА_6, а відтак суд
відмовляє у задоволенні позовних вимог
у цій частині.

Що стосується вимоги в частині
зобов'язання Барської РДА виконати
вимоги ДФІ у Вінницькій області, а саме:
- стягнути з винних осіб, безпідставно
нараховану та виплачену надбавку за
класністю водію в сумі 9634,05 грн. з
подальшим їх зарахуванням до
державного бюджету та провести
перерахунок та відповідну
взаємозвірку, щодо єдиного соціального
внеску та повернення зайво сплачених
коштів в сумі 3495,35 грн. або зарахувати в
рахунок майбутніх платежів, суд
приходить до висновку про наступне.

Організацію, повноваження та порядок
діяльності місцевих державних
адміністрацій визначає Закон України
"Про місцеві державні адміністрації".

За змістом ст.5 вказаного Закону, склад
місцевих державних адміністрацій
формують голови місцевих державних
адміністрацій. У межах бюджетних
асигнувань, виділених на утримання
відповідних місцевих державних
адміністрацій, а також з урахуванням
вимог ст.18 Закону України "Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності", їх
голови визначають структуру місцевих
державних адміністрацій.
Рекомендаційні переліки управлінь,
відділів та інших структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій, а також типові
положення про них затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог зазначеної норми
Закону України "Про місцеві державні
адміністрації" Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову від 1 серпня
2007 року № 996 "Про затвердження
рекомендаційних переліків управлінь,
відділів та інших структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій".

Розділом 2 додатку 3 зазначеної
постанови КМУ передбачено, що відділ у
справах молоді та спорту, відділ
житлово-комунального господарства,
інфраструктури та будівництва, відділ
з питань надзвичайних ситуацій,
архівний відділ та відділ культури і
туризму є самостійними відділами
райдержадміністрації, і не віднесені
до структури апарату, яка вказана у
розділі І цього додатку.

Пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України №179 від 12.03.2005 року "Про
упорядкування структури апарату
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних підрозділів та
місцевих державних адміністрацій", на
порушення якого вказує Державна
фінансова інспекція у Вінницькій
області, визначає, що відділи з
чисельністю працівників не менш як 3
одиниці можуть утворюватися у складі
апарату, і відповідно їх самостійних
управлінь, відділів та інших
структурних підрозділів.

Таким чином, обмеження щодо
мінімальної кількості працівників
встановлюються тільки для відділів,
які створюються у складі апарату
районних державних адміністрацій, їх
самостійних управлінь, відділів та
інших структурних підрозділів.

Тобто, зазначена постанова не
поширюється на встановлення граничної
чисельності працівників окремих
структурних підрозділів.

Аналогічна правова позиція викладена в
рішенні Вищого адміністративного суду
України від 04.12.2013 року справа
№К/9991/10724/12.

Колегією суддів також досліджені
надані апелянтом докази щодо
самостійності структурних підрозділів
та реєстрації їх як юридичних осіб,
головних розпорядників бюджетних
коштів по відповідних галузях району.

Відповідно до ст.33 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
обласні державні адміністрації в межах
своїх повноважень спрямовують
діяльність районних державних
адміністрацій та здійснюють контроль
за їх діяльністю.

Листом Вінницької обласної державної
адміністрації від 03.06.2005 року №01-1-48-2239
"Про окремі питання щодо упорядкування
структури райдержадміністрацій" на
підставі листа Міністерства фінансів
України від 22.04.2005 року №31-03172-3-8/2796
райдержадміністраціям Вінницької
області надано роз'яснення вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 березня 2005 року №179 "Про
упорядкування структури апарату,
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних підрозділів та
місцевих державних адміністрацій.
Відповідно до цих роз'яснень у складі
структурних підрозділів
райдержадміністрацій можуть
функціонувати самостійні відділи з
чисельністю 1 штатна одиниця.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
цієї вимоги позивача слід відмовити.

Щодо перерахунку коштів за державну
реєстрацію фізичних осіб - підприємців
з районного до державного бюджету в
сумі 3774,00 грн., суд зважає на таке.

Відповідно до Закону України від 16.10.2012
року № 5461-У 1 «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України
(щодо діяльності Міністерства юстиції,
Міністерства культури, інших
центральних органів виконавчої влади,
діяльність яких спрямовується та
координується через відповідних
міністрів, а також Державного
космічного агентства)», з 1 липня 2013
року функції з державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців передані від
виконавчих комітетів міських рад міст
обласного значення та районних
державних адміністрацій до
реєстраційних служб територіальних
органів юстиції.

Державний реєстратор апарату
райдержадміністрації був у структурі
райдержадміністрації, але виконував
свої функції згідно Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб, фізичних осіб - підприємців» від
15. 05.2003 року № 755.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
діяльності Міністерства юстиції
України, Міністерства культури
України, інших центральних органів
виконавчої влади, діяльність яких
спрямовується та координується через
відповідних міністрів, а також
Державного космічного агентства
України» від 16 жовтня 2012 № 5461 внесено
зміни до статті 10 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», які
передбачають, що « кошти, одержані
відповідно до цього Закону як
реєстраційний збір, зараховуються до
державного бюджету». Ці зміни,
відповідно до Прикінцевих положень до
Закону набрали чинності з 1 липня 2013
року.

Кошти, отримані за державну реєстрацію
за період з 16.10.2012 року по 1 липня 2013
року, державним адміністратором
зараховувались до місцевого бюджету у
відповідності до вимог чинного
законодавства на момент вчинення дій.

Вказане підтверджується листом №8.1-2/15
від 24.09.2014р.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що вимога про перерахунок
коштів за державну реєстрацію фізичних
осіб - підприємців з районного до
державного бюджету в сумі 3774,00 грн.
задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
справах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС
України), а суд відповідно до ст. 86 КАС
України оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість доводів сторін,
оцінивши докази суб'єкта владних
повноважень на підтвердження
правомірності своїх рішень і дій, суд
доходить висновку, що заявлений
адміністративний позов ДФІ у
Вінницькій області підлягає
задоволенню частково.

Оскільки спір вирішено на користь
державного органу, звільненого від
сплати судового збору, а також
враховуючи відсутність витрат
позивача-суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Зобов'язати Барську районну державну
адміністрацію виконати вимогу
Державної фінансової інспекції у
Вінницькій області №02-08-25-15/5898 від
29.07.2014 року, а саме:

- стягнути з винних осіб, безпідставно
нараховану та виплачену надбавку за
класністю водію в сумі 9637,05 грн. з
подальшим їх перерахунком до
державного бюджету України на рахунок
0011 код 21080500 "Інші надходження" в
УДКСУ у Барському районі, МФО 802015,
провести перерахунок та відповідну
взаємозвірку, щодо єдиного соціального
внеску та повернути зайво сплачені
кошти в сумі 3495,35 грн.;

- забезпечити визначення суми
недостачі автомобіля ИЖ - 271501,
державний номер НОМЕР_1 та забезпечити
її відшкодування винними особами
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
порядку визначення розміру збитків від
розкрадання, нестачі, знищення
(псування) матеріальних цінностей" від
22.01.1996 року №116.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович