Справа № П/811/977/14
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2014 рокусправа № П/811/977/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Надточого В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Знам'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року в адміністративній справі

за позовом Державного підприємства
«Одеська залізниця»

до Знам'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Державного
підприємства «Одеська залізниця» про
скасування податкового
повідомлення-рішення Знам'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
№ від 31.03.2014 та вимоги про сплату
боргу (недоїмки) від 31.03.2014 № Ю-12.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду та
прийняту нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому,
що судом першої інстанції не надано
належної оцінки обставинам справи та
нормам чинного законодавства, що
призвело до прийняття невірного
рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів доходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що посадовими особами
Знам'янської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області було
проведено виїзну документальну
перевірку Відокремленого структурного
підрозділу Локомотивне депо
Знам'янської Одеської залізниці з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012 та правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період 01.01.2011 по 31.12.2012, за результатами
якої складено Акт від 31.03.2014 № 101/22/01072102.

В ході перевірки було встановлено
порушення позивачем п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 7 ст.
7, п. п. 5, 7 ст. 8 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» внаслідок
невірного обрахування єдиного внеску,
а саме не включення до заробітної плати
вартості безоплатно наданих проїзних
квитків працівникам, членам їх сімей,
що призвело до заниження єдиного
внеску в сумі 200761,31 грн.

На підставі Акту перевірки податковим
органом винесено рішення про
застосування штрафних санкцій №
від 31 березня 2014 року на загальну суму
301141,97 грн. та вимога про сплату боргу
від 31 березня 2014 року Ю-12.

Надаючи оцінку обґрунтованості та
правомірності оскаржуваних рішень
суб'єкта владних повноважень суд
апеляційної інстанції зазначає, що
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) визначено як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст. 1
Закону).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону для
платників, зазначених у пунктах 1 (крім
абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини
першої статті 4 цього Закону, єдиний
внесок нараховується на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про оплату праці» заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Зі змісту статті 2 вказаного Закону
вбачається, що структура заробітної
плати складається із основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних і компенсаційних
виплат.

Основна заробітна плата - це
винагорода за виконану роботу
відповідно до встановлених норм праці
(норми часу, виробітку, обслуговування,
посадові обов'язки). Вона
встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
для робітників та посадових окладів
для службовців.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та
компенсаційних виплат належать
виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Статтею 16 Закону України «Про
залізничний транспорт» гарантовано
соціальний захист працівників
залізничного транспорту загального
користування. Працівники залізничного
транспорту загального користування та
члени їх сімей (утриманці) користуються
правом на безплатний проїзд
залізничним транспортом. Порядок та
умови надання цих та інших пільг
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, колективними договорами та
угодами.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.02.2001 № 160 «Про реалізацію частини
другої та третьої статті 16 Закону
України «Про залізничний транспорт»
встановлено, що порядок та умови
надання працівникам залізничного
транспорту загального користування та
членам їх сімей (утриманцям) права на
безоплатний проїзд залізничним
транспортом затверджуються
Міністерством транспорту за
погодженням з Міністерством фінансів.
Витрати підприємств залізничного
транспорту, пов'язані з безоплатним
проїздом зазначених осіб, не
включаються до складу валових витрат
підприємств.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджується, що в колективному
договорі позивача передбачено надання
працівникам квитків на безкоштовний
проїзд.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з доводами позивача та
висновками суду першої інстанції, що
забезпечення працівників та членів їх
сімей квитками на безкоштовний проїзд
є додатковим благом і не входить до
структури заробітної плати з огляду на
те, що згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України додаткові
блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
податковим агентом, якщо такий дохід не
є заробітною платою та не пов'язаний з
виконанням обов'язків трудового найму
або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

Відповідно до пп. 164.2.1, 164.2.17 п. 164.2 ст. 164
Податкового кодексу України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються, зокрема доходи у
вигляді заробітної плати, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового договору
(контракту); дохід, отриманий платником
податку як додаткове благо (крім
випадків, передбачених статтею 165 цього
Кодексу) у вигляді вартості безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг),
визначеної за правилами звичайної
ціни, а також суми знижки звичайної
ціни (вартості) товарів (робіт, послуг),
індивідуально призначеної для такого
платника податку.

Згідно з п. 138.8 ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг,
зокрема прямих витрат на оплату праці.

У свою чергу, до складу прямих витрат на
оплату праці включаються заробітна
плата та інші виплати робітникам,
зайнятим у виробництві товарів
(виконанні робіт, наданні послуг), які
можуть бути безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат (пп. 138.8.2 п.
138.2 ст. 138 Податкового кодексу України).

Пунктом 142.1 статті142 Податкового
кодексу України встановлено, що до до
складу витрат платника податку
включаються витрати на оплату праці
фізичних осіб, що перебувають у
трудових відносинах з таким платником
податку (далі - працівники), які
включають нараховані витрати на оплату
основної і додаткової заробітної плати
та інших видів заохочень і виплат
виходячи з тарифних ставок, у вигляді
премій, заохочень, відшкодувань
вартості товарів, робіт, послуг,
витрати на оплату авторської
винагороди та за виконання робіт,
послуг згідно з договорами
цивільно-правового характеру, будь-яка
інша оплата у грошовій або натуральній
формі, встановлена за домовленістю
сторін, (крім сум матеріальної
допомоги, які звільняються від
оподаткування згідно з нормами розділу
IV цього Кодексу).

Аналіз вищенаведених норм права дає
можливість дійти висновку, що базою для
нарахування єдиного внеску є заробітна
плата платника податку, до складу якої
не входять пільги працівникам,
гарантовані спеціальним законом.

Застосування відповідачем в спірних
правовідносинах Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Держкомстату
України від 13.01.2004, є помилковим, адже
пунктом 1.1 Інструкції закріплено, що
Інструкція не застосовується для
визначення складових фонду оплати
праці, як бази (об'єкта) для нарахування
внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Враховуючи сукупність викладених
обставин колегія суддів доходить
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Знам'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
залишити без задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року в адміністративній справі №
П/811/977/14 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складання в
повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 19
вересня 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова