Справа № 344/16961/13-а, 2а- 344/890/13
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р.
Справа № 876/24/14
Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

за участю секретаря Коцур В.
К.

позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 5 грудня
2013 року у справі № 344/16961/13-а, 2а- 344/890/13 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Івано-Франківській області
про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2006 року ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про зобов'язання
провести перерахунок пенсії з
врахуванням фактичного заробітку за
місцем роботи з часу призначення.

Позов мотивує тим, що відповідно до
Наказу МВС Комі АРСР №9 від 18 січня 1991
року він звільнився в запас з лютого 1991
року. Вислуга років складає 33 роки 10
місяців. На пенсію оформлений з посади
начальника ІТТ Воркутинського МВС МВС
Комі Республіки. Вказує, що пенсію
отримував в сумі 323,44 рублі. В квітні 1992
року переїхав на постійне місце
проживання на Україну в м.
Івано-Франківськ, та відповідно, з 1
травня 1992 року йому нараховували
пенсію вже в Україні. Однак грошове
забезпечення для нарахування його
пенсії взято неправильно. Неодноразово
звертався до Фінансового відділу УВС
та пенсійне відділення з проханням по
перерахунок, проте йому було
відмовлено. Доводи про неправильне
нарахування пенсії підтверджує
Законом України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців і
працівників органів внутрішніх справ»
та Угодою між Міністерствами
Закордонних справ СНД від 13 березня 1992
року. Вказує, що в Законі України «Про
пенсійне забезпечення осіб
начальницького і рядового складу ОВС»
регламентується, що цей закон
розповсюджується і на осіб
начальницького і рядового складу ОВС
СРСР. Також в статті 43 даного Закону
вказано, що пенсія особам офіцерського
складу нараховується із грошового
забезпечення цієї особи. Крім того, в
статті 5 Угоди Міністерств закордонних
справ держав СНД, зазначено, що дана
угода розповсюджується на всі види
пенсійного забезпечення громадян СНД,
і це значить, що і на всі пенсії ОВС.
Стаття 7 цієї угоди регламентує, що якщо
громадянин переїздить на постійне
місце проживання з однієї держави СНД в
іншу, то розмір пенсії перераховується
у відповідності з законодавством
держави учасниці угоди по новому місцю
проживання пенсіонера з забезпеченням
умов передбаченим п. 3 ст. 6 цієї угоди,
тобто береться дійсна зарплата
позивача, яку він отримував на посаді
начальника ІТТ УМВС в області, а згідно
українського законодавства про
пенсійне забезпечення працівників ОВС
повинно взяти його дійсне грошове
забезпечення та з 01 травня 1992 року
перерахувати його пенсію. Вважає, що
такі дії УМВС в Івано-Франківській
області порушують його право на
належний розмір пенсії. До головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області претензій
не має, оскільки перерахування пенсії
проводилось на підставі даних, поданих
УМВС в Івано-Франківській області.
Також просив поновити строк звернення
до суду.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 5 грудня 2013 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

З таким рішенням суду не погодився
позивач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою позов
задоволити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що Міжнародна угода країн СНД на
момент нарахування йому пенсії уже
діяла, а відтак пенсія повинна була
йому бути перерахована з врахуванням
вказаної угоди.

Позивач в судовому засіданні надав
пояснення, просив апеляційну скаргу
задоволити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове,
яким позовні вимоги задоволити
повністю.

Представники відповідачів в судове
засідання не з'явились, хоч і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце проведення судового
засідання, що не перешкоджає
проведенню судового засідання в їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не належить до задоволення з
наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
18 січня 1991 року позивач звільнився в
запас та вийшов на пенсію за вислугу
років. На пенсію оформлений з посади
начальника ІТТ Воркутинського МВС Комі
Республіки. В квітні 1992 року переїхав
на постійне місце проживання на
Україну в м. Івано-Франківськ, а з
травня 1992 року йому призначили пенсію
на підставі Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб».

Приймаючи оскаржене рішення суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до Угоди про гарантії прав громадян
держав-учасниць Співдружності
Незалежних Держав в галузі пенсійного
забезпечення пенсія позивачу повинна
призначатись відповідно до
українського законодавства, чинного на
момент призначення пенсії.

Відповідно до статті 1 вказаної Угоди
пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць даної Угоди і членів їх
сімей здійснюється по законодавству
держави, на території якої вони
проживають.

Статтею 7 цієї Угоди визначено, що при
переселенні пенсіонера в межах
держав-учасниць Угоди розмір пенсії
переглядається у відповідності із
законодавством держави учасниці Угоди
по новому місцю проживання пенсіонера
з дотриманням умов, передбачених
пунктом 3 статті 6 даної Угоди.

На момент призначення пенсії позивачу
діяв Закон України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», відповідно до статті 43
якого особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей обчислюються з
грошового забезпечення цих
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу. При
цьому для обчислення їм пенсій
враховуються відповідні оклади за
посадою, військовим чи спеціальним
званням, процентна надбавка за вислугу
років, грошова компенсація замість
продовольчого пайка, надбавки за вчене
звання і вчену ступінь, кваліфікацію і
умови служби у порядку і розмірах, що
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Щодо тверджень апелянта про
невідповідність суми нарахованого
грошового забезпечення виплатам, що
він отримував за місцем роботи, колегія
суддів вважає за необхідне роз'яснити,
що сума забезпечення при призначенні
йому пенсії вираховувалась виходячи з
грошового забезпечення за посадою
«начальник ІТТ» за місцем проживання в
Україні (м. Івано-Франківськ), а не з
окладу, що позивач отримував за своїм
місцем роботи.

Твердження позивача про перерахунок
грошового утримання з неправильним
застосуванням коефіцієнта конвертації
рублів в національну валюту, то таке не
знаходить свого підтвердження,
оскільки на момент такого перерахунку
номінальна вартість українських
карбованців (купонів) була
еквівалентна відповідним номіналам
рублів, що підтверджується довідкою
Національного банку України в
Івано-Франківській області.

Апелянт також посилається на архівну
довідку Інформаційного центру МВС Комі
Республіки від 3 червня 2005 року,
відповідно до якої посадовий оклад з
щомісячною надбавкою пов'язаною з
направленням діяльності підрозділу
становить 250 рублів, оклад за звання - 140,
надбавка за вислугу років - 130,
щомісячна надбавка за особливі умови
служби - 205, щомісячна надбавка за
особливі умови служби (північна
надбавка) - 240, щомісячна грошова
компенсація за продовольчий пайок - 275.

Водночас законодавством України, яке
діяло на момент призначення пенсії не
було передбачено щомісячну надбавку за
особливі умови служби, північну
надбавку чи компенсацію за
продовольчий пайок, а інші, належні
позивачу надбавки передбачені в
меншому, ніж заявлений позивачем,
розмірі.

Крім того відповідно до законодавства
України відповідач отримав право на
інші надбавки, зокрема на надбавку за
шкідливі умови ІТТ, надбавку за
безперервну службу та 100% надбавку, які
були йому нараховані при призначенні
пенсії

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення -суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 5 грудня
2013 року у справі № 344/16961/13-а, 2а- 344/890/13 -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий суддя:
Кузьмич С. М.

Судді:
Улицький В. З.

Гулид Р. М.

Повний текст ухвали складено 24 жовтня
2014 року