Справа № К/9991/35545/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/35545/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Рецебуринського Ю.Й., Стародуба
О.П., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Оболонської районної у місті Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 9 лютого 2010
року, -

встановив:

У червні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної у місті Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2006-2008 роки відповідно
до розмірів, встановлених статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).

Постановою Оболонського районного
суду міста Києва від 29 вересня 2009 року
поновлено строк звернення до суду та
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано бездіяльність Управління
праці та соціального захисту населення
Оболонської районної у місті Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
протиправною. Зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Оболонської районної у місті Києві
державної адміністрації здійснити
ОСОБА_4 нарахування щорічної допомоги
на оздоровлення за 2006, 2007, 2008 роки у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат відповідно до статті 48 Закону №
796-ХІІ з урахуванням попередніх
нарахувань. Зобов'язано Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
виплатити позивачеві щорічну допомогу
на оздоровлення за 2006, 2007, 2008 роки
відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ з
урахуванням попередньо проведених
виплат. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 9
лютого 2010 року постанову Оболонського
районного суду міста Києва від 29
вересня 2009 року скасовано в частині
задоволених позовних вимог та прийнято
в цій частині нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовлено. В іншій
частині постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 9
лютого 2010 року і залишити в силі
постанову Оболонського районного суду
міста Києва від 29 вересня 2009 року.

Відповідачі подали письмові
заперечення на вказану касаційну
скаргу, просять таку залишити без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 1 категорії,
є інвалідом I групи внаслідок
захворювання, яке пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Позивач перебуває
на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної у місті Києві
державної адміністрації. Допомога на
оздоровлення за 2006 рік позивачеві була
виплачена у жовтні, за 2007 рік - у
січні, за 2008 рік - у березні відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12 липня 2005 року
№ 562 у розмірі 120 гривень.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ було передбачено, що інвалідам I
групи щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, а
частиною 7 цієї статті встановлено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам І групи - 120 гривень.

Пунктом 37 статті 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
20 грудня 2005 року № 3235-ІV зупинено на 2006
рік дію, зокрема, абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7 статті 48
Закону № 796-ХІІ в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати. Вказане положення на
відповідність Конституції України не
перевірялося у встановленому порядку і
підлягає застосуванню при вирішенні
даного спору.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік дію абзаців другого, третього,
четвертого, п'ятого, шостого, сьомого
частини 4 та частини 7 статті 48 Закону №
796-ХІІ в частині виплати компенсацій і
допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) пункт 30
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» щодо
зупинення дії абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7 статті 48
Закону № 796-ХІІ.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 48 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до якої щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, положення пункту 30 статті
71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» визнані
неконституційними та втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, а положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України» -
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008, які відповідно до частини 1
статті 58 Конституції України не мають
зворотної дії в часі. Якщо суб'єкт
владних повноважень виплатив грошову
допомогу під час дії зазначених норм
Законів, то після прийняття рішень
Конституційним Судом України у нього
не виникло додаткових зобов'язань щодо
перерахунку раніше виплаченої
позивачеві щорічної разової грошової
допомоги.

Згідно частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Виплата щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік позивачеві
здійснена у січні, а за 2008 рік - у
березні, тобто, в період, коли наведені
норми Законів були чинними, а їх
виконання обов'язковим, а тому дії
відповідачів на час виплати ОСОБА_4
зазначеної щорічної допомоги у 2007, 2008
роках були правомірними.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 9 лютого 2010
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної у місті Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про зобов'язання
вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.