Справа № 2а-1994/08
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/28281/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Скадовському районі Херсонської
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
15.09.2008 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2011 у
справі № 2а-1994/08 (22а-9720/08)

за позовом Приватного
торгівельно-виробничого підприємства
"Фламінго"

до Державної податкової
інспекції у Скадовському районі
Херсонської області

про визнання рішення про
застосування фінансових санкцій
нечинним,-

В С Т А Н О В И В :

Підприємство в судовому порядку
оскаржило рішення від 28.07.2006 № /0
та № /0, якими позивачу Державною
податковою інспекцією визначено
штрафні (фінансові) санкції у сумі 1 700,00
грн. та 340,00 грн. відповідно за порушення
вимог Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" та Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного адміністративного суду,
позовні вимоги задоволено, визнано
нечинними оскаржувані рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суди виходили з того, що
акт перевірки, на підставі якого
винесені оскаржувані рішення, в
судовому порядку визнано незаконним, а
отже і рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій також є
незаконними.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Державна податкова інспекція подала
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами попередніх інстанції
норм матеріального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким повністю
відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, відповідач посилається на те,
що контролюючим органом у
відповідності до вимог Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" проведено перевірку позивача
за результатами якої складено акт, який
фактично є носієм доказової бази, щодо
вчинених позивачем порушень, проте він
не є індивідуальним рішенням суб'єкта
владних повноважень, не породжує для
платника податків настання будь - яких
юридичних наслідків та не впливає на
його права, обов'язки та законні
інтереси, а відтак і не є предметом
оскарження в порядку
адміністративного судочинства. Таким
чином, визнання нечинними оскаржуваних
рішень з підстав визнання акту
документальної перевірки незаконним,
який є доказом, що підтверджує вчинені
позивачем порушення, є безпідставним.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України дійшов висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Фактичною підставою для застосування
до позивача фінансових санкцій, став
висновок фахівців контролюючого
органу, викладений в акті перевірки від
19.07.2006 № 21190022/2706, про порушення
Підприємством положень Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" та Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів".

На підставі вказаного акта перевірки
контролюючим органом прийнято
оскаржувані рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Скадовського районного
суду від 03.05.2007 у справі № 2а-3/07,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 27.03.2008, дії працівників податкової
інспекції по проведенню перевірки
господарської одиниці позивача
(магазину) визнані протиправними, а акт
перевірки від 19.07.2006 № 21190022/2706
незаконним.

На підставі вищезазначеного судового
рішення та з урахуванням ст. 72 Кодексу
адміністративного суду України
обставини, суди попередніх інстанцій у
цій справі дійшли висновку, що визнання
акту перевірки незаконним є підставою
і для визнання нечинними оскаржуваних
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, що ухвалені на
підставі такого акту.

Проте колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з таким висновком з
огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Обов'язковою ознакою рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, як предмета
адміністративного спору, є прямий
(безпосередній) вплив рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень на правовий статус
фізичної чи юридичної особи, тобто
обмеження її прав, свобод, покладення
на неї обов'язків.

У свою чергу висновки акта перевірки та
власне сам акт перевірки не є рішенням
органу владних повноважень, а відтак не
породжує для платника податків
настання будь - яких юридичних
наслідків та не впливає на його права,
обов'язки та законні інтереси, що у свою
чергу виключає можливість такого
платника податків, з урахуванням ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, на їх оскарження у судовому
порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Постановою Вищого адміністративного
суду від 05.07.2012 К-16293/08 у справі № 2а-3/07
постанову Скадовського районного суду
від 03.05.2007 та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 27.03.2008 в частині задоволення позову
про визнання нечинним акта перевірки
від 19.07.2006 № 21190022/2706 скасовано та
закрито провадження в цій частині. В
частині позовних вимог щодо визнання
протиправними дій посадових осіб
контролюючого органу у позові
відмовлено.

Частиною 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено принцип всебічного, повного
та об'єктивного дослідження доказів
судом при розгляді адміністративної
справи. Зазначений принцип передбачає,
зокрема, всебічну перевірку доводів
сторін, на які вони посилаються в
підтвердження своїх позовних вимог чи
заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим,
тобто таким, що ухвалене відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення суду апеляційної
інстанції, як і рішення суду першої
інстанції, вказаним вимогам не
відповідає, оскільки, вирішуючи
питання про правомірність
застосованих до позивача штрафних
(фінансових) санкцій за порушення вимог
законодавства України судами не було
врахувано, що згідно з Порядком
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 10.08.2005 № 327
(втратив чинність згідно з наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010 № 984), акт - це
службовий документ, який є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання, а відтак предметом
розгляду в суді має бути лише суть
виявлених порушень, зафіксованих у
акті.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, і які
правові норми належить застосувати до
вказаних правовідносин.

Також суд повинен врахувати, що за
правилами Кодексу адміністративного
судочинства України у тих випадках,
коли предметом спору є індивідуальний
акт, дія або бездіяльність позовною
вимогою за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
має бути визнання такого акта, дії чи
бездіяльності протиправними, а в разі
оскарження нормативно-правового
акта-визнання його нечинним. При цьому
вимога про визнання протиправним
(недійсним, незаконним, неправомірним,
скасування) індивідуальних актів не
містять різних способів захисту, а є
одним і тим же способом, сформульованим
у різних словесних формах.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Скадовському районі
Херсонської області задовольнити
частково.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 15.09.2008 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2011 у
справі № 2а-1994/08 (22а-9720/08) скасувати, а
матеріали справи направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко