Справа № 1527/2-а-10244/11
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1527/2-а-10244/11

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Середа І.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Жука С.І.,

секретар - Загоруйко Г.О.,

за участю: апелянта - ОСОБА_1,
представників відповідача -
Ходоровскього Я.О., Шморгал Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Суворовського
районного суду м. Одеси від 19 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Одеського державного
університету внутрішніх справ та
відділу фінансового забезпечення та
бухгалтерського обліку про стягнення
невиплаченої суми одноразової
грошової допомоги при звільненні зі
служби, середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при
звільненні, стягнення невиплаченої
суми винагороди, щомісячних надбавок,
недоплачених премій, матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року позивач, ОСОБА_1,
звернулась з адміністративним позовом,
в якому, з урахуванням уточнень ( а.с.
3-4, 19-21, 89-91, 124-128, 151-156, 204-210, т.1; а.с. 10-19 ,т.2;
а.с.4-11, 240-248, т.3), просила стягнути з
відповідачів на її користь;

- невиплачену одноразову грошову
допомогу при звільненні зі служби у
розмірі 64106,77 грн.;

- середню заробітну плату за весь
час затримки розрахунку з 29 грудня 2010
року по теперішній час у загальній сумі
110065,72 грн. з урахуванням рівня
індексації на час проведення її
виплати;

- матеріальну та моральну шкоду у
розмірі 64106,77 грн. за невиплату
одноразової допомоги при звільненні;

- невиплачену грошову суму до
винагороди відомчої заохочувальної
відзнаки МВС України - медалі «За
сумлінну службу» І ступеню у розмірі
посадового окладу - 1300 грн.;

- невиплачену надбавку за
виконання особливо важливих завдань з
листопада 2009 року по грудень 2010 року у
сумі 7007 грн.;

- невиплачену суму премій за
листопад 2009 року у розмірі 91,75 грн. і за
грудень 2009 року у розмірі 264,45 грн.( або
278,25 грн. за грудень 2010 року);

- невиплачену суму щомісячних
премій за 2010 рік у загальному розмірі
399,77 грн.;

- моральну шкоду за порушення
права на конфіденційність інформації -
50000 грн..

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що вона є ветераном органів
ОВС, звільнена зі служби у відставку за
віком 29 грудня 2010 року наказом ректора
№214 о/с від 28 грудня 2010 року. У
відповідності до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб" має право на отримання
одноразової грошової допомоги при
звільненні зі служби в розмірі 56329,52
грн., однак в день звільнення її не
отримала. Лише 17 січня 2011 року їй було
нараховано допомогу у сумі 41681,13 грн.,
тоді як про наміри звільнення нею було
висловлено ще 22 листопада 2010 року, чим
було порушено її права передбачені
нормами КЗпП України, Закону України
«Про оплату праці», тому має право на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. До моменту її
звільнення також не було сплачено
обов'язкової грошової суми при
нагородженні відзнакою на підставі
наказу від 11 грудня 2008 року №288.
Відповідачем також не було забезпечено
рівності у винагороді за виконану
працю в результаті чого зменшена
щомісячна надбавка за особливі умови
служби, яка була встановлена їй ще з
01.01.2001 року та сплачувалася до 08.10.2005
року, безпідставно позбавлено премії в
розмірі 10%.

Окрім того, Одеським державним
університетом внутрішніх справ було
порушено її право на конфіденційність
особистої інформації про стан здоров'я,
оскільки без її згоди представник
відповідача поширила інформацію про
стан здоров'я, представивши суду
медичне свідоцтво, яке не має
відношення до справи, що спричинило їй
моральну шкоду, так як метою
представника було будь-яким чином
скомпрометувати її як позивача та
особу, посіяти сумнів у судових органах
щодо заявлених позовних вимог і таким
чином приховати порушення допущені
адміністрацією ОДУВС.

Постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 19 грудня 2013 року у
задоволенні адміністративного позову
було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що розрахунок одноразової
грошової допомоги при звільненні зі
служби здійснений правильно та
відсутності вини відповідача у
несвоєчасній виплаті грошової
допомоги, оскільки Одеським державним
університетом внутрішніх справ було
здійснено всі необхідні дії і в
найкоротший термін.

Не погоджуючись з даною постановою
суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з неповним з'ясуванням
обставин справи, що мають значення для
справи, у зв'язку з чим просить його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою адміністративний позов
задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність підстав для її часткового
задоволення.

Так, відповідачем у справі є Одеський
державний університет внутрішніх
справ, який є структурним підрозділом
Міністерства внутрішніх справ України
тобто орган державної влади.

Питання про захист порушених прав
свобод та інтересів позивача у справі
не стосуються соціальних питань,
передбачених приписами п.4 ч.1 ст.18 КАС
України.

Відповідно до ч.2 ст.18 КАС України
справи відповідачем у яких є орган
державної влади предметно підсудні
окружним судам.

Таким чином, справа вирішена
неповноважним судом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення є розгляд і вирішення
справи неповноважним судом.

Таким чином справа розглянута
неповноважним судом, а відтак рішення
підлягає безумовному скасуванню.

Вирішуючи спірні правовідносини з
приводу правильності нарахування
одноразової грошової допомоги при
звільненні зі служби та своєчасності
її виплати, колегія судів виходить із
наступного.

Так, в ході судового провадження
встановлено, що 29.12.2010 року старший
викладач кафедри теорії й історії
держави та права, підполковник міліції,
ОСОБА_1, за п.65 а Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України була
звільнена зі служби за віком, що
підтверджується наказом №214о/с від 28
грудня 2010 року. Підставою для прийняття
вказаного наказу став рапорт ОСОБА_1
від 28 грудня 2010 року та подання про
звільнення ( а.с.8,т.1).

Внаслідок звільнення відповідачем
здійснено розрахунок вихідної
допомоги позивача (а.с.5, 55-57, т.1).

В розрахунок одноразової грошової
допомоги при звільненні позивачу
увійшли посадовий оклад -1300 грн., оклад
за спеціальним званням - 130 грн., набавка
за вислугу років -572 грн., набавка за
особливо важливі завдання 25% - 500,50 грн.
та премія 10%- 250,25 грн., що складає
грошове забезпечення у сумі 2752,75 грн.
які були встановлені наказами №184 о/с
від 24.11.2009 року та відповідними
положеннями.

На підставі розподілу від 17.01.2011 року та
від 07.02.2011 року відділу організації
оплати праці ДФЗБО МВС України було
нараховано позивачу 13600 грн. та 28081,13
грн., а всього було 41681,13 грн. з яких 5895,38
грн. є компенсація прибуткового
податку передбачена вимогами «Порядку
виплати щомісячної грошової
компенсації сум податку з доходів
фізичних осіб, що утримуються з
грошового забезпечення, грошових
винагород та інших виплат, одержаних
військовослужбовцями та особами
рядового та начальницького складу»
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №44 від 15 січня 2004
року.

Відповідно проведених розрахунків
позивач ОСОБА_1 отримала 07.02.2011 року та
18.02.2011 року на руки одноразову грошову
допомогу у розмірі 35785,75 грн., що
підтверджується видатковими касовими
ордерами від 07.02.2011 р.,18.02.2011 р. та
платіжними відомостями №38 за січень 2011
р на суму 11784,79 грн. та №74 за лютий 2011 р.
на суму 24000,96 грн. ( а.с. 169,171,т.2).

Спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб", Постановою Кабінету Міністрів
України «Про упорядкування структури
та умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб».

Відповідно до частин першої статті 9
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших осіб"
особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом та
звільняються зі служби за віком, станом
здоров'я чи у зв'язку із скороченням
штатів або проведенням організаційних
заходів, закінченням строку контракту,
систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Частиною п'ятою ст. 9 зазначеного Закону
встановлено, що особам офіцерського
складу, особам середнього, старшого та
вищого начальницького складу органів
внутрішніх справ, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби України,
звільненим зі служби безпосередньо з
посад, займаних в органах державної
влади, органах місцевого
самоврядування або у сформованих ними
органах, на підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, державній пожежній охороні,
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації України, органах
і підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України,
виплата одноразової грошової допомоги
з підстав, передбачених частинами
першою та другою цієї статті,
здійснюється за рахунок коштів
органів, у яких вони працювали.

Згідно пунктів 1 та 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 07.11.2007 р. N 1294 «Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» установлено, що грошове
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
складається з посадового окладу,
окладу за військовим (спеціальним)
званням, щомісячних (підвищення
посадового окладу, надбавки, доплати,
винагороди, які мають постійний
характер, премії) та одноразових
додаткових видів грошового
забезпечення. Виплата грошового
забезпечення військовослужбовцям,
особам рядового і начальницького
складу здійснюється в порядку, що
затверджується Міністерством оборони,
Міністерством внутрішніх справ,
Міністерством транспорту та зв'язку,
Міністерством з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи, Службою
безпеки, Адміністрацією Державної
прикордонної служби, Управлінням
державної охорони,Службою зовнішньої
розвідки, Державним департаментом з
питань виконання покарань, що також
закріплено і в п.3,4 наказу МВС України
від 31.12.2007 N 499 «Про впорядкування
структури та умов грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ». Перелік додаткових
видів грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу визначений у
додатках 25-28 до вказаної постанови КМУ,
при цьому суми індексації грошового
забезпечення та вихідної допомоги при
звільненні військовослужбовців не
віднесені до зазначених переліків.

У грудні 2010 року грошове забезпечення
позивач складалось з наступних
складових: посадовий оклад - 1300 грн.;
надбавка за вислугу років - 572 грн.;
надбавка за виконання особливо
важливих завдань - 500, 5 грн.; оклад за
спеціальне звання - 1300 грн.; індексація
-280 грн.; одноразова винагорода-1300 грн.

Вказані складові, окрім індексації та
одноразової допомоги, увійшли до
розрахунку суми одноразової грошової
допомоги позивача.

Індексація та одноразова допомога не
були включені до зазначеного
розрахунку відповідно до приписів
пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів
України від 07.11.2007 р. N 1294 «Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб».

Отже, сума одноразової грошової
допомоги при звільненні зі служби
складає 41681,13 грн.

Відповідно до ч.167.1 ст.167 Податкового
Кодексу України ( в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин)
ставка податку становить 15 відсотків
бази оподаткування щодо доходів,
одержаних (крім випадків, визначених у
пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті), у тому
числі, але не виключно у формі
заробітної плати, інших заохочувальних
та компенсаційних виплат або інших
виплат і винагород, які виплачуються
(надаються) платнику у зв'язку з
трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
у державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

У разі якщо загальна сума отриманих
платником податку у звітному
податковому місяці доходів, зазначених
у абзаці першому цього пункту,
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, ставка
податку становить 17 відсотків суми
перевищення з урахуванням податку,
сплаченого за ставкою, визначеною в
абзаці першому цього пункту.

Відповідно до ч. 168.5 ст.165 Податкового
Кодексу України ( в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин) суми
податку на доходи фізичних осіб, що
утримуються з грошового забезпечення,
грошових винагород та інших виплат,
одержаних військовослужбовцями,
особами рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ,
Державної кримінально-виконавчої
служби України, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової міліції
у зв'язку з виконанням обов'язків
несення служби, спрямовуються виключно
на виплату рівноцінної та повної
компенсації втрат доходів цієї
категорії громадян.

З урахуванням наведеного, відповідачем
здійсненні відповідні відрахування
податку з доходів фізичних осіб (а.с.160.
т.1), внаслідок чого, сума, яка підлягає
виплаті позивачу дорівнює 37785,85 грн.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що розрахунок одноразової
грошової допомоги при звільненні зі
служби відповідачем здійснений
правильно, а відтак у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

З приводу інших позовних вимог, колегія
суддів виходить із такого.

Відповідно до п. 5 постанови Кабінету
Міністрів України від 7 листопада 2007р. N
1294 «Про упорядкування структури та
умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» передбачено надання права
керівникам державних органів у межах
асигнувань, що виділяються на їх
утримання:

1) установлювати:

посадові оклади військовослужбовцям
(крім військовослужбовців строкової
військової служби), особам рядового і
начальницького складу, посади яких не
передбачені цією постановою, - у
розмірах, визначених затвердженими
цією постановою схемами згідно з
додатками 1-23 за аналогічними посадами;

надбавку за виконання особливо
важливих завдань під час проходження
служби військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової
військової служби), особам рядового і
начальницького складу - у розмірі до 50
відсотків посадового окладу з
урахуванням окладу за військовим
(спеціальним) званням та надбавки за
вислугу років.

Порядок та умови виплати такої
надбавки визначаються залежно від
якості, складності, обсягу та
важливості виконуваних завдань. У разі
несвоєчасного або низькоякісного
виконання завдань надбавка
скасовується або розмір її
зменшується.

Згідно наказу ОДУВС №288 від 11.12.2008 року
ОСОБА_1 була нагороджена відзнакою МВС
України медаллю «За сумлінну службу» І
ступеню, за яку, відповідно до вимог
п.2.13.8 наказу МВС України №180 від 05.06.2007
р., грошова винагорода не виплачується,
тому вимога про стягнення 1300 грн. за
відзнаку є безпідставною.

Відповідно до наказу ОДУВС №70 від
07.04.2008 року премія за минулий місяць
проводилася в поточному місяці разом з
виплатою грошового забезпечення.
Вказаним наказом також було
затверджено Положення про преміювання
осіб рядового і начальницького складу
ОДУВС відповідно до п.1.2 якого
визначено, що преміювання здійснюється
відповідно до особистого вкладу в
загальні результати служби у межах
фонду преміювання, утвореного в
розмірі не менш як 10 відсотків
посадових окладів та економії фонду
грошового забезпечення.

За правилами п.4 наказу МВС України №499
від 31.12.2007 року виплата грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу здійснювалася в
порядку, затвердженому Інструкцією про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, а саме п.2.5.2. Порядок
та умови виплати такої надбавки
визначаються залежно від якості,
складності, обсягу та важливості
виконуваних завдань. У разі
несвоєчасного або низькоякісного
виконання завдань надбавка
скасовується або розмір її
зменшується.

Згідно п. 2.15.1. Преміювання осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ здійснюється
відповідно до їх особистого вкладу в
загальний результат служби у межах
фонду преміювання, утвореного в
розмірі не менш як 10 відсотків
посадових окладів, та економії фонду
грошового забезпечення. 2.15.2.
Преміювання осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ здійснюється
відповідно до положення про
преміювання, розробленого з метою
визначення порядку матеріального
заохочення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, з урахуванням
специфіки та особливостей виконання
покладених на них службових обов'язків,
своєчасності і точності виконання
рішень державних органів та
розпоряджень і вказівок керівників
підрозділів.

Відповідно до п. 2.15.3 зменшення розміру
премії, позбавлення її проводяться
відповідно до положення про
преміювання.

За правилами п. 2.15.4. виплата премії за
минулий місяць проводиться в поточному
місяці разом з виплатою грошового
забезпечення.

На підставі п. 2.15.5. виплата премій
особам рядового і начальницького
складу, зменшення її розміру або
позбавлення в повному розмірі
здійснюються за наказами керівників
органів і підрозділів, закладів та
установ Міністерства внутрішніх справ
України. Накази про преміювання осіб
рядового і начальницького складу
видаються до 10-го числа кожного місяця
на підставі мотивованих рапортів
начальників структурних підрозділів,
погоджених з фінансовим підрозділом у
частині розміру фонду преміювання. У
рапортах з клопотанням про позбавлення
премії чи зменшення її розмірів
зазначаються конкретні причини, які
стали підставою для цього.

Згідно наказу Одеського юридичного
інституту НУВС №27 о/с від 02.04.2002 року з
01.04.2002 року встановлено виплачувати
щомісячну надбавку за особливі умови
служби у розмірі 50%, однак з 20.11.2009 року
на підставі наказу №184 від 24.11.2009 року
ОСОБА_1 встановлено надбавку у розмірі
25%. На момент вирішення спірних
правовідносин зазначений наказ не
скасований, а відтак відповідне
нарахування складової одноразової
грошової допомоги при звільненні зі
служби є правильним.

Посилання позивача на те, що про намір
її звільнення та необхідність
нарахування відповідачем грошової
допомоги заздалегідь, не приймається
до уваги, оскільки в рапорті від 22.11.2010
року ОСОБА_1 просила видати їй
направлення для проходження
військово-лікарської комісії за
результатами якої звільнити зі служби,
тобто питання про звільнення залежав
від результатів лікарів. Направлення
позивач отримала 24.11.2010 року.

При цьому колегія суддів враховує, що
28.12.2010 року ОСОБА_1 вже подавала рапорт в
якому просила звільнити її зі служби
органів внутрішніх справ 29.12.2010 року у
зв'язку з досягненням граничного віку
перебування на службі, та повідомила,
що військово-лікарську комісію буде
проходити після звільнення.

При вирішенні позивачем питання про
звільнення вона не могла чітко
визначитися і розглядала спочатку одну
підставу, а потім змінила на іншу, тоді
як для прийняття відповідного наказу
на звільнення особи керівник повинен
визначитися з нормою Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, яка регулює
порядок звільнення, оскільки лише при
наявності наказу можуть бути проведені
усі розрахунки при звільненні.

Згідно п.68 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України особи
рядового і начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Зазначеним Положенням, яке є
спеціальною нормою, не передбачено
строку проведення розрахунку з
звільненою особою, тому в регулюванні
спірних відносин необхідно
застосовувати норми трудового
законодавства.

За правилами ст.116 КЗпП України
встановлено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

На підставі ст.117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

В ході судового розгляду встановлено,
що ОДУВС є державною установою,
підпорядковується в системі оплати
праці до МВС України, розташований в м.
Київ, тобто розпорядником коштів є
Міністерство і процес нарахування
грошової допомоги при звільненні також
залежить від отримання витягу з наказу,
проведення відповідних операцій по
нарахуванню, здійсненню відрахувань на
рахунки ОДУВС через казначейську
службу для забезпечення видачі
звільненим особам належним їм грошей.

Враховуючи вказані норми, а також
специфіку системи нарахування та
перерахунку відповідної грошової
допомоги, колегія суддів дійшла
висновку, що вини відповідача у
несвоєчасній виплаті грошової
допомоги при звільненні не має,
оскільки з боку ОДУВС було здійснено
всі необхідні дії і в найкоротший
термін, тоді як фактично для проведення
нарахувань установа може
підготуватися протягом трьох місяців,
і по суті затримка виникла у зв'язку з
поданням позивачкою не за три місяці до
звільнення, а за один день, що
унеможливило відповідача виплатити
усі суми в день її звільнення .

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо стягнення моральної шкоди
за порушення права на конфіденційність
інформації, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне. Згідно ч.
2 ст. 11 Закону України «Про інформацію»
не допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та захисту прав людини. До
конфіденційної інформації про фізичну
особу належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я, а
також адреса, дата і місце народження.

Відповідно ст.27 Закону України «Про
інформацію» передбачена
відповідальність за порушення
законодавства про інформацію згідно з
якою, порушення його тягне за собою
дисциплінарну, цивільно-правову,
адміністративну або кримінальну
відповідальність згідно із законами
України.

На підставі частин 1 та 2 ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає:

1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або

іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою

щодо неї самої, членів її сім'ї чи
близьких родичів;

3) у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у
зв'язку із знищенням чи пошкодженням її
майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27 лютого 2009 року
№1 при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача;
в)поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікуваннями, телебаченню
чи з використанням інших засобів
масової інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать гідність,
честь фізичної особи або ділової
репутації фізичної та юридичної особи.

Проте, судам необхідно враховувати, що
повідомлення оспорюваної інформації
лише особі, якої вона стосується, не
може визнаватись її поширенням, якщо
особа, яка повідомила таку інформацію,
вжила достатніх заходів
конфіденційності для того, щоб ця
інформація не стала доступною третім
особам.

Як вбачається із матеріалів справи
представником відповідача надавалася
копія медичного свідоцтва позивачки в
підтвердження проходження медичної
комісії, про яку ОСОБА_1 повідомляла в
першій своїй заяві на звільнення, однак
виходячи із вимог вказаного Закону та
правових позицій Пленуму Верховного
суду України конфіденційну інформацію
позивачки не було поширено, тому її
права не були порушені.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач надав суду належні докази
на підтвердження своїх заперечень
проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Поряд з цим колегія суддів зазначає, що
зазначений у адміністративному позові
відповідач - відділ фінансового
забезпечення та бухгалтерського
обліку Одеського державного
університету внутрішніх справ взагалі
не приймав будь-яких рішень та не
вчиняв жодної дії в межах спірних
правовідносинах, які безпосередньо
вплинули на права, свободи та інтереси
позивача, а тому у задоволенні
адміністративного позову в цій частині
також слід відмовити.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин,
колегія суддів дійшла до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо
задоволення адміністративного позову
ґрунтуються на суб'єктивній оцінці
фактичних обставин справи та доказів, а
також на невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

З таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні справи
неправильно застосовані норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому,
керуючись ст. 202 КАС України, постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови, якою слід задовольнити
відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч. 5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково, постанову Суворовського
районного суду м. Одеси від 19 грудня 2013
року у справі № 1527/2-а-10244/11 - скасувати.

Ухвалити у справі № 1527/2-а-10244/11 нову
постанову, якою у задоволенні
адміністративного позову у ОСОБА_1 -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і
підписання рішення суду - 03 листопада
2014 року

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
С.І. Жук