Справа № 2а-7665/10/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/19921/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркун Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника відповідача Красовського
В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Червонозаводському районі
м.Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.12.2010

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15.03.2011

у справі № 2а-7665/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агат -І.К.»

до Основ'янської об'єднаної державної
податкової інспекції м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про визнання дій суб'єкта владних
повноважень незаконними, скасування
повідомлень-рішень, зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10.12.2010
адміністративний позов задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення від 14.05.2010 №
/0, № 0/0 та № /0.
Скасовано оформлене листом від 20.05.2010 №
7757/10/15-224 рішення ДПІ у
Червонозаводському районі м.Харкова
про невизнання податковою звітністю
уточнюючого розрахунку позивача з
податку на додану вартість за квітень
2010 року та зобов'язано відповідача
відобразити у картці особового рахунку
позивача цей розрахунок. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
позивача судові витрати зі сплати
судового збору в сумі 3,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011
постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позову про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.05.2010 №
/0 про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 7814,14 грн. та штрафних
санкцій в сумі 3907,07 грн. скасовано та
прийнято в цій частині нову постанову
про відмову в задоволенні позову. У
решті постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Державна податкова інспекція у
Червонозаводському районі м.Харкова
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення у
частині задоволення позову та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову повністю, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
судом касаційної інстанції в судовому
засіданні здійснено заміну
відповідача у справі - Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м.Харкова її
правонаступником - Основ'янською
об'єднаною державною податковою
інспекцією м.Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
апеляційний розгляд здійснюється за
правилами розгляду справи судом першої
інстанції з урахуванням особливостей,
встановлених цією главою (главою 1
«Апеляційне провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 195 вказаного
Кодексу суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції може вийти
за межі доводів апеляційної скарги в
разі встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 вказаного
Кодексу суд апеляційної інстанції може
дослідити нові докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції. Суд
апеляційної інстанції може дослідити
також докази, які досліджувалися судом
першої інстанції з порушенням вимог
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 1. ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Таким чином, суди мають
з'ясовувати всі обставини, на які
посилаються позивач та відповідач в
обґрунтування своїх позицій,
встановлювати, якими доказами вони
підтверджуються та надавати оцінку
всім доказам в їх сукупності.

Наявність чи відсутність певних
обставин встановлюється на підставі
будь-яких фактичних даних, що мають
значення для справи, та які є доказами у
розумінні ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
та відповідають висунутим ст. 70 цього
кодексу критеріям належності,
допустимості та достовірності. Без
виконання цих правил певні обставини
не можуть вважатися встановленими.

Суд апеляційної інстанції не дослідив
обставин, якими сторони обґрунтовували
власні вимоги та заперечення, зокрема
обставин, якими відповідач
обґрунтовував вимоги апеляційної
скарги, щодо недоведеності факту
реального вчинення господарських
операцій з постачання товару (робіт,
послуг) в результаті неналежного
дослідження та неправильної оцінки
судом першої інстанції доказів.

Аналіз положень п. 5.1, п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» дає підстави для висновку, що
право на валові витрати та податковий
кредит з податку на додану вартість
виникає в результаті придбання товарів
і послуг з метою використання в
господарській діяльності. При цьому
операція з придбання повинна бути
реальною, тобто призводити до
фактичного руху активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю. В основі
будь-якої реальної господарської
операції має лежати економічна мета,
тобто бажання платника податків
приростити активи за допомогою
досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати
на придбання товару (робіт, послуг)
мають бути підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, які містять відомості про
господарську операцію, підтверджують
її фактичне здійснення.

З метою дослідження фактичного
придбання товарів (робіт, послуг) судам
необхідно аналізувати умови їх
постачання, досліджувати та оцінювати
всі наявні первинні бухгалтерські
документи, складені під час здійснення
господарських операцій, з'ясовувати
зміст операцій постачання відповідно
до умов договорів, їх вартість, в
залежності від змісту - одиницю виміру,
мету придбання товарів (робіт, послуг),
період здійснення операцій та
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Відповідач в апеляційній скарзі
наголошував на відсутності первинних
документів, що підтверджують рух
товарів (отримання та перевезення
вантажів), а також на тому, що надані
первинні документи, зокрема акти
виконаних робіт, не підтверджують
господарських операцій, оскільки не
розкривають їх змісту, одиниці виміру
тощо. Крім того, відповідач наголошував
на тому, що позивачем суду першої
інстанції не надано доказів у
підтвердження використання отриманих
послуг у власній
фінансово-господарській діяльності,
однак суд залишив це поза увагою.
Відповідач в апеляційній скарзі також
зазначав про те, що суд першої
інстанції не з'ясував, які саме
договори укладені позивачем, предмети
цих договорів, які товари (послуги)
постачалися, їх ціна, асортимент,
кількість, а також не надав оцінки
формуванню валових витрат та
податкового кредиту за деякими
господарськими операціями.

Проте всі ці обставини залишились
судом апеляційної інстанції не
з'ясованими, оскільки суд апеляційної
інстанції безпідставно вважає, що
відповідач, зазначаючи в апеляційній
скарзі те, у чому, на його думку, полягає
неправильність чи неповнота
дослідження судом першої інстанції
доказів і встановлення обставин у
справі, фактично заявляє вимоги до суду
про фактичне проведення перевірки,
перекладаючи на суд повноваження
податкового органу здійснювати таку
перевірку.

Вимоги процесуального закону
покладають на суд апеляційної
інстанції, який здійснює апеляційний
розгляд за правилами розгляду справи
судом першої інстанції з урахуванням
особливостей, встановлених законом для
апеляційного розгляду, і може
дослідити нові докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції, а також може
дослідити докази, які досліджувалися
судом першої інстанції з порушенням
вимог цього Кодексу, обов'язок повно та
всебічно з'ясовувати обставини, що є
предметом доказування у справі.

Порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору, згідно із
ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судового рішення і
направлення справи на новий розгляд.

При новому апеляційному розгляді
справи суду слід врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, яку
правову норму належить застосувати до
цих правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м.Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2011
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун