Справа № 817/2910/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2910/14

28 жовтня 2014 р. 15год. 42хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів - Борискіна С.А. (головуючий),
суддів Сало А.Б. Комшелюк Т.О. , за
участю секретаря судового засідання
Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідачів 1 та 2: представник Брагіна
О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 доМіністерство внутрішніх
справ України Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Рівненській
області про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Міністерства
внутрішніх справ України (далі - МВС
України) з позовом про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу за період з 23.04.2014 рок по день
винесення рішення судом.

До початку розгляду справи по суті
відповідач заявив клопотання про
заміну первинного відповідача - МВС
України на належного - Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області (далі - УМВС
України у Рівненській області),
оскільки нарахування та виплату
грошового забезпечення для ОСОБА_1
здійснювалось саме цим органом.
Позивач заперечив проти заміни
первинного позивача, у зв'язку з чим суд
у відповідності до вимог ст.52 КАС
України залучив УМВС України у
Рівненській області до участі у справі
в якості другого відповідача.

Крім того, до початку розгляду справи
по суті позивач змінив предмет позову
та просив суд стягнути з відповідачів
на його користь грошове забезпечення
за час вимушеного прогулу за період з
16.05.2014 рок по 23.10.2014 року у розмірі 53097
грн. 60 коп. та допустити до негайного
виконання рішення суду в частині
стягнення грошового забезпечення за
один місяць. Заява була судом прийнята.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014 року
у справі № 817/1237/14 скасовані накази МВС
України від 22.04.2014 року № 77 та УМВС
України у Рівненській області від
15.05.2014 року № 137 в частині його
звільнення з органів внутрішніх справ.
При цьому ОСОБА_1 поновлено на посаді
заступника начальника УМВС України в
Рівненській області. Фактично
зазначена постанова суду була виконана
лише 24.10.2014 року, проте грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
нараховане та виплачене йому не було.

В судовому засіданні ОСОБА_1
адміністративний позов підтримав,
просив позовні вимоги задовольнити
повністю.

Представник відповідача 1 - МВС України
позов не визнала, подала письмові
заперечення та пояснила, що згідно з
вимогами ч.1 ст.19 Закону України «Про
міліцію», п.2 Постанови КМ України від
07.11.2007 року «Про упорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового та начальницького
складу», п.п.1.4-1.6 та 1.18 Інструкції про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженого
наказам МВС України від 31.12.2007 року № 499,
грошове забезпечення виплачується за
місцем служби зазначених категорій
осіб. Тому МВС України не є належним
відповідачем у справі та стягнення
коштів за час вимушеного прогулу має
відбутися з УМВС України у Рівненській
області. Просила у задоволенні позову
відмовити повністю.

Представник відповідача 2 - УМВС
України у Рівненській області проти
позову заперечила та пояснила, що
поновити ОСОБА_1 на посаді без
відповідного наказу МВС України
відповідач 2 змоги не мав. Лише 22.10.2014
року МВС України був виданий наказ № 2178
о/с про поновлення ОСОБА_1 на посаді,
одразу після чого 24.10.2014 року УМВС
України в Рівненській області виданий
наказ № 357 о/с про поновлення позивача
на посаді. Грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу за період з 16.05.2014
рок по 23.10.2014 року позивачу не
нараховувалось та не виплачувалось.
Вважає, що причиною затримки у
тривалому невиконанні рішення суду
були дії МВС України, у зв'язку з чим у
кошти мають бути стягнуті з
відповідача 1. Просила у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідачів 1 та 2,
дослідивши подані сторонами письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення частково, враховуючи таке.

ОСОБА_1 проходив службу в органах
внутрішніх справ на різних посадах, а з
10.12.2012 року - на посаді заступника
начальника УМВС України у Рівненській
області. Наказами МВС України від 22.04.2014
року № 77 та УМВС України у Рівненській
області від 15.05.2014 року № 137 позивача
було звільнено з органів внутрішніх
справ за п.64 «ж» (за власним бажанням)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Постановою Рівненського окружного
Рівненського окружного
адміністративного суду від 27.05.2014 року
скасовано зазначені накази
відповідачів 1 та 2, а ОСОБА_1 поновлено
позивача на посаді заступника
начальника УМВС України в Рівненській
області (а.с.41-43). Постанова набрала
законної сили згідно з ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2014 року
(а.с.9-12).

На виконання зазначеного рішення суду
відповідачами були видані:

- МВС України - наказ від 22.10.2014 року
№ 2178 о/с про скасування наказу від
22.04.2014 року № 677 та поновлення ОСОБА_1 на
посаді заступника начальника УМВС
України у Рівненській області (а.с.39);

- УМВС України у Рівненській
області - наказ від 24.10.2014 року № 357 о/с
про скасування пункту наказу від 15.05.2014
року № 677 та поновлення ОСОБА_1 на
посаді заступника начальника УМВС
України у Рівненській області із
збереженням раніше встановленого
посадового окладу, надбавок та доплат
(а.с.40).

Судом встановлено та представник
відповідачів 1 та 2 погодилася, що
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу за період з 16.05.2014 року по 23.10.2014
року ОСОБА_1 не нараховувалось та не
виплачувалось.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
таких положень законодавчих актів.

Умови та порядок проходження служби в
органах внутрішніх справ України
регламентується Законом України «Про
міліцію», Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 № 114.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про
міліцію» форми і розміри грошового
забезпечення працівників міліції
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

На виконання цієї законодавчої норми
Кабінетом Міністрів України прийнято
Постанову від 07.11.2007 № 1294 «Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» (надалі - Постанова № 1294).

Відповідно до п.1 Постанови № 1294
грошове забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу складається з
посадового окладу, окладу за
військовим (спеціальним) званням,
щомісячних (підвищення посадового
окладу, надбавки, доплати, винагороди,
які мають постійний характер, премії)
та одноразових додаткових видів
грошового забезпечення. Пунктом 2
Постанови № 1294 визначено, що виплата
грошового забезпечення
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу здійснюється в
порядку, що затверджується
Міністерством оборони, Міністерством
внутрішніх справ, та іншими
відповідними державними органами.

Наказом МВС України від 31.12.2007 N 499,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 12 березня 2008 р. за N 205/14896 «Про
впорядкування структури та умов
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ» затверджено, серед
іншого, Інструкцію про порядок виплати
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ (надалі -
Інструкція № 499). Згідно з п.п.1.4-1.6 та 1.18
Інструкції, затвердженого наказам МВС
України від 31.12.2007 року № 499, грошове
забезпечення особам рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ виплачується за
місцем служби.

Крім того, відповідно до п.24
зазначеного вище Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
посаду особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
посаді з виплатою грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
або різниці в грошовому забезпеченні
за час виконання службових обов'язків,
але не більш як за один рік.

Із зазначених вище та досліджених у
судовому засіданні доказів вбачається,
що ОСОБА_1 був незаконно звільнений з
посади заступника начальника УМВС
України у Рівненській області 15.05.2014
року, фактично поновлений на цій посаді
24.10.2914 року, а тому суд дійшов висновку
про наявність підстав для задоволення
вимог позивача щодо стягнення
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу за період з 16.05.2014
рок по 23.10.2014 року.

Згідно з довідкою управління
фінансового забезпечення УМВС у
Рівненській області середньомісячне
грошове забезпечення ОСОБА_1 на посаді
заступника начальника УМВС становило
9955,74 грн. (а.с.8). Тому середньоденне
грошове забезпечення складає: 9955,74 : 30 =
331.86 грн., а загальна сума за час
вимушеного прогулу за період з 16.05.2014
рок по 23.10.2014 року, тобто 160 днів,: 331,86*160
днів = 53097,60 грн. Таким чином, до
стягнення підлягає сума грошового
забезпечення у розмірі 53097 грн. 60 коп.

Із цим розрахунком погодилась
представник відповідача 2, проте
заявила, що кошти мають бути стягнуті з
МВС України.

Суд вважає таку позицію помилковою. Як
зазначалось вище, згідно з п.2 Постанови
КМ України «Про упорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового та начальницького
складу», п.п.1.4-1.6 та 1.18 Інструкції про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ, грошове забезпечення
виплачується за місцем служби
зазначених категорій осіб Тому, на
переконання суду, дані кошти
підлягають стягненню з відповідача 2 -
УМВС України у Рівненській області.

Відтак у задоволенні позовних вимог
щодо МВС України суд відмовляє.

За таких обставин суд вважає доведеним
факт порушення права позивача щодо
неотримання грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу, а отже таке
право повинно бути відновлено шляхом
стягнення з відповідача 2 належного
позивачу грошового забезпечення за
період з 16.05.2014 рок по 23.10.2014 року у
розмірі 53097 грн. 60 коп.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову та стягнення з відповідача 2 -
УМВС України у Рівненській області на
користь позивача грошове забезпечення
за час вимушеного прогулу за період з
16.05.2014 рок по 23.10.2014 року у розмірі 53097
грн. 60 коп. з урахуванням відповідних
обов'язкових платежів (відрахувань).

У задоволенні позовних вимог відносно
МВС України суд відмовляє, оскільки
протиправності його дій чи
бездіяльності судом не встановлено,
підстав для стягнення з цього
відповідача коштів немає.

Крім того, відповідно до вимог ст. 256 КАС
України суд допускає до негайного
виконання рішення суду в частині
стягнення на користь ОСОБА_1 коштів у
межах суми грошового забезпечення за
один місяць.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України
судові витрати на користь позивача не
стягуються, оскільки відсутні докази
їх понесення.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Рівненській
області на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
з 16.05.2014 року по 23.10.2014 року у розмірі 53097
(п'ятдесят три тисячі дев'яносто сім)
грн. 60 коп. з урахуванням відповідних
обов'язкових платежів (відрахувань).

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанову суду в частині стягнення
грошового забезпечення за один місяць
допустити до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий cуддя
Борискін С.А.

Судді
Сало А.Б.

Комшелюк Т.О.