Справа № 2а-1155/11/0370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/7161/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції (далі
-Луцька ОДПІ)

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 13.05.2011

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.12.2011

у справі № 2а/0370/1155/11

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Веселе-Агро" (далі -
Товариство)

до Луцької ОДПІ

та Головного управління Державного
казначейства України у Волинській
області

про визнання бездіяльності
протиправною та стягнення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 13.05.2011,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15.12.2011, позов задоволено; визнано
протиправною бездіяльність
податкового органу, яка виявилася у
неподанні органу державного
казначейства України висновку із
зазначенням суми ПДВ, що підлягає
відшкодуванню з бюджету; з Державного
бюджету України на користь Товариства
стягнуто бюджетне відшкодування ПДВ у
розмірі 76592 грн. за вересень 2009 року.

Посилаючись на неправильність
здійсненого судами тлумачення норм
чинного законодавства, що регулюють
спірні правовідносини (зокрема,
підпунктів 7.7.5, 7.7.6 пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість»), Луцька ОДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані судові акти
попередніх інстанцій та повністю
відмовити в позові Товариства. В
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, зокрема, що
обов'язковою умовою виникнення у
платника права на отримання бюджетного
відшкодування є надмірне надходження
відповідної суми податку до бюджету,
внаслідок чого утворюється джерело для
проведення відповідних видатків, а
тому відсутність доказів виконання
постачальниками платника по ланцюгу
обов'язків з декларування та сплати
податку виключає наявність наведеної
підстави для повернення позивачеві ПДВ
з бюджету.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
розглядувані касаційні вимоги з
урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що у
декларації з ПДВ за вересень 2009 року
позивачем було задекларовано суму ПДВ,
що підлягає відшкодуванню на рахунок
платника у банку, в розмірі 140 053 грн.

За наслідками проведення позапланової
виїзної перевірки з питань
достовірності визначення цієї суми
бюджетного відшкодування податковим
органом було складено довідку від
16.12.2009 № 467/70/34973979, в якій відсутні
посилання на порушення платником норм
податкового законодавства, однак
зазначено про необхідність отримання
результатів зустрічних перевірок
постачальника по ланцюгу для
підтвердження заявленої суми
бюджетного відшкодування.

У зв'язку з частковим відшкодуванням
Товариству заявленої суми ПДВ на
момент вирішення даного спору бюджетна
заборгованість за декларацією за
вересень 2009 року становить 76592 грн.

На час виникнення спірних
правовідносин порядок визначення суми
податку, що підлягає відшкодуванню з
бюджету, був врегульований пунктом 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Так, відповідно до підпункту 7.7.1 пункту
7.7 статті 7 названого Закону сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

За змістом підпункту «а» підпункту 7.7.2
пункту 7.7 цієї ж статті Закону якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг).

Отже, за відсутності обставин, які
виключають право платника на одержання
податкової вигоди, від'ємне значення
ПДВ, обчислене за цими правилами,
підлягає поверненню платникові.

При цьому наведені положення Закону не
дають підстави для висновку про те, що
виникнення у платника права на
бюджетне відшкодування обумовлюється
фактом надмірного надходження
відповідної суми податку до бюджету за
наслідками виконання своїх податкових
зобов'язань усіма його постачальниками
по ланцюгу.

Чинне податкове законодавство не
пов'язує право платника на податкову
вигоду з повнотою відображення
постачальником у своїй податковій
звітності відповідних господарських
операцій, з фактичною сплатою
постачальниками ПДВ до бюджету.
Платник не несе відповідальності за
дії всіх підприємств та організацій, що
беруть участь у багатостадійному
процесі сплати податків до бюджету та
які перебувають поза межами його
контролю та впливу. Податкові органи не
вправі тлумачити поняття
добросовісності платника як таке, що
породжує у останнього додаткові
обов'язки, не передбачені чинним
законодавством.

Існування ж змови платника з його
постачальниками, здійснення ними
узгоджених, взаємозалежних, не
обумовлених ринковими механізмами дій,
які керовані єдиним органом або особою
з метою досягнення вигідних для одного
з суб'єктів результатів у сфері
оподаткування податковим органом не
доведено.

З урахуванням викладеного Вищий
адміністративний суд України
погоджується з висновком судів щодо
відсутності підстав для позбавлення
позивача права на отримання
оспорюваної суми бюджетного
відшкодування, що обумовлює
правильність рішень попередніх
інстанцій про задоволення позовних
вимог щодо стягнення з Державного
бюджету України на користь Товариства
бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі
76592 грн. за вересень 2009 року.

Водночас рішення судів у частині
задоволення позовної вимоги про
визнання протиправною бездіяльності
податкового органу, яка виявилася у
неподанні органу державного
казначейства України висновку із
зазначенням суми ПДВ, що підлягає
відшкодуванню з бюджету, є помилковими,
оскільки в цій частині позову слід було
відмовити у зв'язку з тим, що така
вимога не є способом захисту прав
платника ПДВ і не підлягає розгляду в
суді. У разі невідшкодування бюджетної
заборгованості з ПДВ право платника
порушується внаслідок неодержання
коштів з бюджету, тому способом захисту
цього права має бути вимога про
стягнення зазначених коштів
(відшкодування заборгованості), яку
також було заявлено Товариством;
визнання ж протиправною зазначеної
бездіяльності Луцької ОДПІ не сприяло
відновленню порушеного права
Товариства.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 225, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції задовольнити частково.

2. Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 13.05.2011та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.12.2011у
справі № 2а/0370/1155/11 змінити в частині
визнання протиправною бездіяльності
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції, яка виявилася у
неподанні органу державного
казначейства України висновку із
зазначенням суми ПДВ, що підлягає
відшкодуванню з бюджету товариству з
обмеженою відповідальністю
"Веселе-Агро" за вересень 2009 року.

У цій частині позову відмовити

3. В решті постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
13.05.2011 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15.12.2011 у справі № 2а/0370/1155/11залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючийсуддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько