Справа № 2а-1099/11
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Справа № 9104/44900/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м.Львова
на постанову Залізничного районного
суду м. Львова від 06.10.2011 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

12.05.2011 року позивач звернувся в суд із
позовом до відповідача. У позовній
заяві просить суд зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити на
свою користь підвищення до пенсії, як
дитині війни, за період з 01.10.2010 року по
31.05.2011 року відповідно до ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Позивач свої позовні вимоги мотивував
тим, що відповідно до статті 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» є дитиною війни. Згідно з
статтею 6 цього закону дітям війни
повинна виплачуватись щомісячна
державна соціальна допомога у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком, однак
така допомога виплачувалась в не
повному обсязі. Просив позов
задоволити.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено. Визнано неправомірними дії
відповідача. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова
нарахувати і виплатити позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до положень ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період 12.11.2010 року по 12.05.2011
року включно, виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з врахуванням
виплачених сум.

Постанову суду оскаржило управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова. Вважає,
що постанова прийнята з неповним
з'ясуванням обставин справи та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
залишається невизначеним порядок
обчислення спірної доплати та його
розмір. Просить врахувати, що
встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
враховуватися для перерахунків або
підвищень інших пенсій. Стверджує, що
при ухваленні оскаржуваного рішення
судом не були враховані положення
бюджетного законодавства України, а
також видаткові можливості основного
фінансового документу держави і
Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, колегія
суддів приходить до переконання, що
подана апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач
підпадає під статус дитини війни,
оскільки статтею 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
визначено, що дитиною війни є особа, яка
є громадянином України та якій на час
закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30 %
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на таке.

Так, згідно з вимогами ст.ст.6, 80-83 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
ст. 10 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особам, які мають
одночасне право на різні державні
пенсії, призначається виключно одна
пенсія за їх вибором. Призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України за заявою
особи. Повідомлення про відмову в
призначенні пенсії із зазначенням
причин відмови видає орган, що
призначає пенсії. Пенсія призначається
з дня звернення за пенсією.

На даний час, як вбачається із
матеріалів справи (лист-відповідь
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова від 14.10.2010
року №334/К-9 та від 05.11.2010 року № 363/К-9,
лист від 29.09.2011 року № 12987/06-19 (а.с.6-7,13)),
позивач отримує пенсію за віком,
відповідно до вимог Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Також, з 01.01.2004
року ОСОБА_1 отримує підвищення
учасника війни (3 кат.).

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту" дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із законів.

Так, надбавка до пенсії як дитині війни
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
ОСОБА_1 не призначалась та може бути
призначена лише за її заявою до органу
Пенсійного фонду України за місцем
проживання позивача про перехід на
пенсію відповідно до вимог Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Із матеріалів справи не вбачається, що
позивач зверталася до управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова про
перехід з одного виду пенсії на інший.
Так, позивач має право на одержання
одного з двох видів державної пенсії.

Як наслідок, колегія суддів приходить
до переконання, що у задоволенні
позовних вимог слід відмовити, за
безпідставністю та недоведеністю.

За таких обставин судом першої
інстанції, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Наведене в силу ст. 202 КАС
України є підставою для скасування
постанови, що оскаржується, та
прийняття нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова
задовольнити, а постанову Залізничного
районного суду м. Львова від 06.10.2011 р. по
справі № 2а-1099/11 - скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Залізничному районі
м.Львова про стягнення заборгованості -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

Т.І. Шинкар