Справа № 2а-1670/6318/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/20352/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Сватко А.О.

та представників учасників
провадження:

позивача - не з'явились,

відповідача - не з'явились,

Генеральної прокуратури України -
Бараненко І.І.,

розглянув у судовому засіданні
касаційні скарги приватного
підприємства "Тайга і К" (далі -
Підприємство) та Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавській області
державної податкової служби (далі -
Кременчуцька ОДПІ)

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2012

у справі № 2-а-1670/6318/11

за позовом Кременчуцької ОДПІ

до Підприємства,

за участю прокуратури Полтавської
області,

про стягнення податкового боргу.

За результатами розгляду касаційних
скарг Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року Кременчуцька ОДПІ
звернулася до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому (з урахуванням подальшого
уточнення до нього) просила стягнути з
Підприємства податковий борг з податку
на прибуток у сумі 2 893 497,29 грн. та з
податку на додану вартість у розмірі 1
440 493 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 17.11.2011 позов
задоволено повністю з мотивів
дотримання податковим органом
законодавчо визначених підстав та
порядку звернення до
адміністративного суду з позовом про
стягнення податкового боргу.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2012
назване рішення суду першої інстанції
скасовано; позов задоволено частково
шляхом стягнення зазначеного
податкового боргу з визначених у
резолютивній частині цієї постанови
розрахункових рахунків Підприємства в
обслуговуючих банках.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, Товариство звернулося до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати

ухвалені у справі судові акти та
залишити позов Кременчуцької ОДПІ без
розгляду з мотивів пропуску позивачем
строку звернення до адміністративного
суду з даними позовними вимогами.

Кременчуцька ОДПІ також скористалася
правом на касаційне оскарження рішення
зі спору та подала касаційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення
Полтавського окружного
адміністративного суду у справі.
Скаргу мотивовано тим, що податковий
борг підлягає погашенню за рахунок
будь-якого майна платника, тоді як
апеляційний суд безпідставно обмежив
активи, які можуть бути використані на
погашення податкового боргу, грошовими
коштами платника.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне змінити оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції з
урахуванням такого.

Судовими інстанціями у розгляді справи
встановлено, що оспорювана сума боргу
виникла у Товариства у зв'язку з
несплатою відповідачем визначених
контролюючим органом податкових
зобов'язань за податковими
повідомленнями-рішеннями від 09.09.2009 №
/0/2869 та від 09.09.2009 № /0/2870, які
набули статусу узгоджених за
наслідками прийняття Харківським
апеляційним адміністративним судом
постанови від 13.12.2010 у справі №
2а-47219/09/1670 про відмову в задоволенні
позову Підприємства про скасування цих
податкових повідомлень-рішень.

25.01.2011 Кременчуцькою ОДПІ було
направлено Підприємству в
установленому порядку податкову
вимогу № 45/78 на оспорювану суму боргу.

Згідно з абзацом третім підпункту 5.3.1
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (який
діяв на час нарахування податковим
органом оспорюваних сум податкових
зобов'язань позивачеві) у разі
визначення податкового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах "а" - "в"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник
податків зобов'язаний погасити
нараховану суму податкового
зобов'язання протягом десяти
календарних днів від дня отримання
податкового повідомлення, крім
випадків коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру апеляційного узгодження.

За правилами підпункту 5.3.2 пункту 5.3
цієї ж статті Закону випадках
апеляційного узгодження суми
податкового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити її узгоджену суму, а також
пеню та штрафні санкції за їх наявності
протягом десяти календарних днів,
наступних за днем такого узгодження.

За змістом підпункту 5.2.4 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» день закінчення
процедури адміністративного
оскарження вважається днем узгодження
податкового зобов'язання платника
податків. При зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу податкове
зобов'язання вважається неузгодженим
до розгляду судом справи по суті та
прийняття відповідного рішення.

З урахуванням наведених законодавчих
положень суди, встановивши
узгодженість податкових зобов'язань
Підприємства за податковими
повідомленнями-рішеннями від 09.09.2009 №
/0/2869 та від 09.09.2009 № /0/2870 та
несплату цих зобов'язань відповідачем
в установлений законом строк, цілком
об'єктивно визнали ці зобов'язання
податковим боргом платника.

Порядок стягнення податкового боргу
платників податків регулюється
статтями 95- 99 Податкового кодексу
України. Зазначені норми визначають
перелік заходів, що можуть вживатися
податковим органом до платника
податків із метою погашення
податкового боргу, до яких належить
стягнення коштів, які перебувають у
власності платника податків, а також
продаж майна платника податків, що
перебуває в податковій заставі (пункт
95.1 статті 95 Податкового кодексу
України).

Згідно з пунктом 95.3 статті 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, які обслуговують такого
платника податків, здійснюється за
рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Орган державної податкової служби
звертається до суду щодо надання
дозволу на погашення усієї суми
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
органом державної податкової служби
рішення про погашення усієї суми
податкового боргу. Рішення органу
державної податкової служби
підписується його керівником та
скріплюється гербовою печаткою органу
державної податкової служби. Перелік
відомостей, які зазначаються у такому
рішенні, встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики.

Системне тлумачення наведених
законодавчих норм дає підстави для
висновку про послідовність реалізації
стадій стягнення податкового боргу.
Податковий орган вправі використати
майно платника для погашення його
податкового боргу у випадку
недостатності або відсутності
грошових коштів на рахунках
підприємства або відсутності
інформації про існування таких
рахунків взагалі. Зі змісту статті 95
Податкового кодексу України не
випливає, що податковий орган вправі
звернутися до суду щодо надання
дозволу на погашення податкового боргу
за рахунок майна платника, оминаючи
стадію стягнення коштів з платника
податків на погашення його податкової
заборгованості.

А відтак суд апеляційної інстанції
цілком обґрунтовано зазначив, що зміст
матеріально-правових вимог
Кременчуцької ОДПІ, викладених у
даному позові, зводиться до стягнення
коштів з рахунків Товариства в
обслуговуючих банках на погашення його
податкового боргу, в зв'язку з чим,
задовольняючи зазначені позовні
вимоги, суд повинен стягнути з рахунків
відповідача у банках грошові кошти у
сумі наявного податкового боргу.

Наведене спростовує доводи
Кременчуцької ОДПІ, викладені у
касаційній скарзі.

У той же час конкретні розрахункові
рахунки, з яких підлягають стягненню
грошові кошти платника на погашення
його податкового боргу, виявляються у
процесі виконання органом державної
податкової служби судового рішення про
стягнення цього боргу. А відтак
адміністративний суд не повинен
визначати у судовому рішенні рахунки
платника, обмежуючи тим самим
повноваження податкового органу як
органу стягнення.

А тому з метою приведення оскаржуваних
судових рішень у відповідність з
наведеними нормами Податкового
кодексу України Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне змінити оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанцій.

Посилання відповідача на пропуск
податковим органом строку звернення до
адміністративного суду з
розглядуваним позовом не можна визнати
слушними.

Адже стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги (пункт 95.3
статті 95 Податкового кодексу України).

Граничний строк стягнення податкового
боргу визначено у пункті 102.4 статті 102
Податкового кодексу України, згідно з
яким у разі якщо грошове зобов'язання
нараховане контролюючим органом до
закінчення строку давності,
визначеного у пункті 102.1 цієї статті,
податковий борг, що виник у зв'язку з
відмовою у самостійному погашенні
такого грошового зобов'язання, може
бути стягнутий протягом наступних 1095
календарних днів з дня виникнення
податкового боргу. Якщо платіж
стягується за рішенням суду, строки
стягнення встановлюються до повного
погашення такого платежу або
визначення боргу безнадійним.

Оскільки даний позов було подано
Кременчуцькою ОДПІ після спливу 60
календарних днів з дня надіслання
(вручення) платнику податкової вимоги
та у межах 1095 днів з дня виникнення
податкового боргу, то підстави для
висновку про пропуск позивачем строку
звернення з розглядуваними вимогами
відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 160, 167, 220, 221, 223, 225, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги приватного
підприємства "Тайга і К" та
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавській
області державної податкової служби
задовольнити частково.

2. Постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2012 у справі № 2-а-1670/6318/11 змінити,
виклавши абзац четвертий її
резолютивної частини у такій редакції:

«Стягнути з рахунків приватного
підприємства "Тайга і К" до Державного
бюджету України податковий борг з
податку з податку на прибуток у сумі 2 893
497,29 грн. та з податку на додану вартість
у розмірі 1 440 493 грн.».

3. В решті постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2012 у справі № 2-а-1670/6318/11 залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько