Справа № К/9991/87080/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/87080/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради, Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради на рішення
Октябрського районного суду м. Полтава
від 15 жовтня 2010 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради (далі УПСЗН),
Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області (далі Центр) про визнання
протиправними дій та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення,
виходячи з розміру, встановленого
абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі Закон
№ 796-ХІІ) за 2009-2010 роки.

В обґрунтування позову посилався на те,
розмір виплаченої йому, у 2009-2010 роках,
щорічної допомоги на оздоровлення не
відповідає приписам абзацу 2 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ, а у
задоволенні заяви про перерахунок
такої відповідачі відмовили.

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтава від 15 жовтня 2010 року,
залишеним без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року позов задоволено частково,
визнано неправомірними дії та
зобов'язано УПСЗН здійснити
перерахунок та нарахувати позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення за
період 2009-2010 років, згідно частини
4 статті 48 Закону № 796-ХІІ, у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат,
встановлених на момент виплати, з
урахуванням проведених виплат.
Зобов'язано Центр провести позивачу
відповідні виплати. В решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, УПСЗН,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, в частині
задоволених позовних вимог, просить
ухвалені ними судові рішення, в цій
частині, скасувати та відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 має
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, а починаючи з 5 березня 2009
року йому встановлена інвалідність 2
групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

У 2009-2010 роках позивачу здійснювалась
виплата спірної допомоги у розмірі 120
гривень, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі постанова № 562).

Позивач, не погодившись із розміром
виплаченої йому у спірний період
допомоги, звернувся до відповідачів з
заявою про її перерахунок, однак у
задоволенні такої було відмовлено.

Задовольняючи позов суди, на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що
відповідачі, здійснюючи виплату
спірної дороги позивачу на протязі
2009-2010 років повинні були виходити з
вимог абзацу 2 частини 4 статті 48 Закону
№ 796-ХІІ, з урахуванням Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, а не постанови
КМУ № 562.

Так, у відповідності до вимог абзацу 2
частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ (в
редакції статті, яка діяла у спірний
період) щорічна допомога на
оздоровлення виплачується, зокрема,
інвалідам I і II групи, у розмірі п'ять
мінімальних заробітних плат.

У відповідності до змін, внесених
Законом № 107-VI статтю 48 Закону № 796-ХІІ
викладено в такій редакції: одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 11
пункту 28 розділу II Закону № 107-VI,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з 22 травня 2008 року відновила свою
дію попередня редакція статті 48 Закону
№ 796-ХІІ, а інших змін до зазначеної
статті, на протязі спірного періоду, не
вносилось.

При цьому, Законами України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VІ (далі Закон №
835-VІ) та «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VІ
(далі Закон № 2154-VІ) дія вищезазначеної
статті не зупинялась.

Разом з тим, постановою КМУ № 562, у
відповідності до якої позивачу
здійснювалась спірна виплата,
установлено фіксований розмір
щорічної допомоги на оздоровлення, а не
кратний до мінімальної заробітної
плати, як це передбачено частиною 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ.

У відповідності до приписів частини 4
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Вирішуючи цей спір, суди попередніх
інстанцій, з огляду на загальні засади
пріоритету законів над підзаконними
нормативними актами, обґрунтовано
виходили з того, що при визначенні
розміру одноразової компенсації
застосуванню підлягає саме стаття 48
Закону № 796-ХІІ, а не положення
постанови Кабінету Міністрів України,
якою керувався відповідач, оскільки
така істотно звужує обсяг установлених
законом прав позивача.

Окрім цього, посилання відповідачів на
статтю 71 Закону № 835-VІ та статтю 70
Закону № 2154-VІ, якими установлено право
Кабінету Міністрів встановлювати
розміри соціальних виплат, які
пов'язуються з мінімальною заробітною
платою, колегією суддів до уваги не
приймаються з огляду на те, що на
виконання такого повноваження,
наданого цим Законом, Кабінетом
Міністрів України не приймався
нормативний акт про встановлення
розмірів цих виплат.

За таких обставин, суди дійшли
правильних висновків про наявність
підстав для задоволення позову та
протиправність дій відповідачів щодо
відмови у виплаті позивачу спірної
допомоги у 2009, 2010 роках, у розмірі,
встановленому абзацом 2 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Враховуючи викладене, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги їх висновків не
спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради відхилити, а
рішення Октябрського районного суду м.
Полтава від 15 жовтня 2010 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало