Справа № 814/4728/13-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
814/4728/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Мороз А. О. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Яковлєва О.В.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача -
Половинко Анатолія Васильовича та
представника відповідача - Масюк
Артура Михайловича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Малого приватного підприємства
"НАНТ" на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 24
квітня 2014 року по справі за
адміністративним позовом Малого
приватного підприємства "НАНТ" до
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївської області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року Мале приватне
підприємство "НАНТ" (далі МПП)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Заводському районі
м.Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївської області
(далі ДПІ) про визнання протиправними і
скасування податкових
повідомлень-рішень від 17 жовтня 2013 року
за №000192202 та за №.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що дії МПП в ході
фінансово-господарських відносин з ТОВ
"Карбон-Юг" були абсолютно
правомірними, направлені на реальне
настання юридичних наслідків в межах
узгоджених взаємовідносин і повністю
відповідали нормам чинного
законодавства, в тому числі і ст.ст.134,
138, 198, 200 Податкового кодексу України.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2014
року в задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, МПП
подало апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
у вересні 2013 року ДПІ провела
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Карбон-Юг" за
жовтень 2012 року.

За результатом проведеної перевірки
складено акт від 26 вересня 2013 року за №
850/14-04-22-02/30826515, в якому відповідач
зробив висновок про порушення МПП: ст.134
п.134.1. пп.134.1.1., ст.138 п.138.1., 138.2., 138.8.
Податкового кодексу України (далі ПК
України), в результаті чого занижено
податок на прибуток підприємств на
суму 1882,00 грн.; ст.198 п.198.3., ст.200 п.200.1.,200.2.
ПК України, що призвело до заниження
ПДВ на 1792,00 грн..

В зв'язку з виявленими порушеннями та
на підставі акту перевірки від 17 жовтня
2013 року ДПІ прийняла податкові
повідомлення-рішення: за №000192202, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на 1882,00 грн. та застосовано
штрафну (фінансову) санкцію в розмірі
470,50 грн.; №, яким збільшено
грошове зобов'язання з ПДВ на 1792,00 грн.
та застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 448,00 грн..

Винесення ДПІ зазначених податкових
повідомлень-рішень та збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток та ПДВ і стало підставою для
звернення ТОВ з позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в
задоволенні вимог, суд першої
інстанції виходив з необґрунтованості
позовних вимог, а також вважав, що ДПІ
правомірно збільшено грошове
зобов'язання позивачу з податку на
прибуток підприємств та ПДВ.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх помилковими з огляду на
наступне.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Положенням пп.139.1.9 ст.139 ПК України
встановлено, що не включаються до
складу валових витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Крім того, відповідно до п.198.1. ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг, отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, на ряду з іншим, придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6. ст.198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
позивач уклав із ТОВ "Карбон-Юг" договір
№11 від 18 жовтня 2012 року про надання
послуг, за яким контрагент
зобов'язувався надати позивачу послуги
із перевезення вантажів, та договір
поставки №12 від 25 жовтня 2012 року, за
яким ТОВ "Карбон-Юг" постачало позивачу
товар.

На підтвердження фактичної реалізації
вказаних правочинів МПП надано суду
видаткову накладну №РН-42 від 29 жовтня
2012 року, акти здачі-прийняття робіт
№ОУ-22-10/2 від 22 жовтня 2012 року, №ОУ-19-10/1
від 19 жовтня 2012 року, №ОУ-22-10/1 від 22
жовтня 2012 року, №ОУ-19-10/2 від 19 жовтня 2012
року, яким підтверджується отримання
позивачем відповідного товару (цегли)
та наданих транспортних послуг з
перевезення.

Крім того, на вимогу суду реальність
надання транспортних послуг з
перевезення було підтверджено:
видатковими накладними, зокрема,
№РН-000044 від 19 жовтня 2012 року, №Х-00000010
від 19 жовтня 2012 року, №РН-000045 від 19
жовтня 2012 року, податковими накладними
від 15 жовтня 2012 року за №2, №3, від 19
жовтня 2012 року за №41 та іншими
матеріалами (а.с. 211-235), які свідчать про
необхідність отримання позивачем
транспортних послуг при здійсненні
власних господарських операцій з
іншими контрагентами, а факт придбання
МПП товару (цегли) у ТОВ "Карбон-Юг"
підтверджується документами щодо його
подальшої реалізації іншим
контрагентам (а.с.13).

Фактична оплата за надані послуги та
товари підтверджується наданими суду
квитанціями до прибуткового касового
ордеру за №30 від 29 жовтня 2012 року та №22
від 22 жовтня 2012 року з відповідними
реквізитами отримувача коштів
(печатка, підпис головного бухгалтера,
касира).

Крім того, на вимогу позивача та для
формування податкового кредиту
контрагентом МПП було видано податкові
накладні: №39 від 29 жовтня 2012 року, №30
від 22 жовтня 2012 року, №21 від 19 жовтня 2012
року, №22 від 19 жовтня 2012 року та №29 від
22 жовтня 2012 року.

В ході розгляду справи відповідачем не
було надано жодного доказу щодо
визнання вказаних документів у
встановленому порядку недійсними.

Отже, враховуючи все вищевикладене, та
оскільки договори позивача з
контрагентом в судовому порядку
недійсним не визнавалися, підстав для
визнання їх нечинними із суті та форми
не вбачається, сторони мали на меті
створення реальних правових наслідків,
що підтверджується первинними
документами щодо надання відповідних
послуг та товарів, а податкові накладні
складені у відповідності до положень
ПК України, з зазначенням всіх
необхідних реквізитів та в
установленому законом порядку
недійсними не визнавались, колегія
суддів приходить до висновку про
правомірність віднесення позивачем
сум ПДВ до складу податкового кредиту
та формування валових витрат по
взаємовідносинам ТОВ "Карбон-Юг".

Доводи суду першої інстанції з приводу
того, що оскільки основним видом
господарської діяльності ТОВ
"Карбон-Юг" є оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин, то вказана особа не
мала змоги надавати МПП послуги із
перевезення та продавати будівельні
матеріали, оскільки останні потребують
зовсім різних виробничих передумов ніж
основний вид діяльності, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки з
інформації Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців вбачається, що ТОВ
"Карбон-Юг", на ряду з такими видами
діяльності, як оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин, має вид діяльності -
транспортне оброблення вантажів; інша
допоміжна діяльність у сфері
транспорту; оптова торгівля іншими
товарами господарського призначення.

Також, чинним податковим
законодавством не поставлено в
залежність право на формування
податкового кредиту та витрат, від
податкового обліку (стану) інших осіб,
зокрема, внаслідок виявлення іншими
податковими перевірками порушень
чинного законодавства. Тобто, якщо
суб'єкт господарювання не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, надання податкової звітності
або інших вимог чинного законодавства,
то це тягне відповідальність та
негативні наслідки виключно щодо цієї
особи. Вказані положення, також,
узгоджуються зі змістом статті 61
Конституції України щодо
індивідуального характеру юридичної
відповідальності особи.

Враховуючи наведені положення діючого
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції при ухвалені постанови
припустився порушень норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим судове рішення підлягає
скасуванню з постановленням по справі
нової постанови про задоволення
позовних вимог МПП.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Малого приватного
підприємства "НАНТ" - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2014
року - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги Малого
приватного підприємства "НАНТ"-
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 17.10.2013 року про донарахування
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 2240,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення №
від 17.10.2013 року про донарахування
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 2352,50 грн..

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: О.А. Шевчук О.В. Яковлєв