Справа № 804/1165/14
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2014 рокусправа № 804/1165/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Нагорної Л.М.

суддів: Мельника
В.В. Юхименка О.В.

за участю секретаря судового
засідання: Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції

у Кіровському
районі міста Дніпропетровська

Головного
управління Міндоходів

у
Дніпропетровській області

на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду

від 30 січня 2014 року

у справі № 804/1165/14

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю

«Сан Буд Монтаж»,

вул. Набережна
В.І.Леніна, 9, м. Дніпропетровськ, 49000;

до відповідача Державної
податкової інспекції

у Кіровському
районі міста Дніпропетровська

Головного
управління Міндоходів

у
Дніпропетровській області,

вул. Горького, 22, м.
Дніпропетровськ, 49038;

про скасування акта, -

встановив: Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сан Буд Монтаж»
подано позов до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі міста
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 22
серпня 2013 року та податкового
повідомлення-рішення № від 19
листопада 2013 року.

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд (суддя Юрков Е.О.)
своєю постановою від 30 січня 2014 року
позов задовольнив.

Постанова суду мотивована тим, що
Позивач по взаємовідносинам з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автопаритет-Д» мав в
наявності первинні документи, що
підтверджують обсяги задекларованого
податку. Згідно з отриманими
податковими накладними мав законні
підстави для включення певних сум до
складу податкового кредиту.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим актом, у поданій апеляційній
скарзі Державна податкова інспекція у
Кіровському районі міста
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, Відповідач, вказує на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
згідно вироком Ленінського районного
суду міста Луганська встановлена
організація фіктивного підприємництва
- реєстрація Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автопаритет-Д» за
грошову винагороду, без наміру
здійснення господарської діяльності.

Крім того, встановлена відсутність
необхідних умов для здійснення
підприємницької діяльності.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сан Буд Монтаж» не
надано товарно-транспортних накладних.

Таким чином, правочини, укладені між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сан Буд Монтаж» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автопаритет-Д» є
нікчемними.

Просить постанову окружного
адміністративного суду скасувати та
ухвалити нове рішення. У позові
відмовити.

Судовий розгляд адміністративної
справи здійснювався з повним
фіксуванням судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Обставини справи: уповноваженими
фахівцями держподаткінспекції
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сан Буд
Монтаж», код за , з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період липень,
серпень 2010р, в якому підприємство мало
правовідносини з платником податків
ТОВ «Автопарітет-Д».

За результатами перевірки складено Акт
№ 11/222/35984832 від 05.07.2013р.

В Акті перевірки вчинено записи про
порушення -

статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу
України;

підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28 грудня 1994 року N
334/94-ВР, в редакції Закону N 283/97-ВР від
22.05.97р. (334/94-ВР);

підпункту 7.4.5 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 3
квітня 1997 року N 168/97-ВР (168/97-ВР).

Так, вироком Ленінського районного
суду міста Луганська встановлена
організація фіктивного підприємництва
- реєстрація Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автопаритет-Д» за
грошову винагороду, без наміру
здійснення господарської діяльності.

Отже, правочини, укладені між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сан Буд Монтаж» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автопаритет-Д» є
нікчемними.

За наслідками перевірки, 22 серпня 2013
року керівником контролюючого органу
прийнято податкові
повідомлення-рішення №№ та
.

Товариству з обмеженою
відповідальністю «Сан Буд Монтаж»
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем

30 14010100 - податок на додану вартість, у
розмірі 90.667,50 грн., 72.534,00 грн. за
основним платежем та штрафних
(фінансових) санкцій на суму 18.133,50 грн.,

30 11021000 - податок на прибуток, у розмірі
249.337,50 грн., 199.470,00 грн. за основним
платежем та 49.867,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

За результатами адміністративного
оскарження, 11 листопада 2013 року ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області частково задоволено скаргу ТОВ
«Сан Буд Монтаж», та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Кіровському районі міста
Дніпропетровська від 22.08.2013р. № в
частині визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 82.545,00 грн. (66.036,00 грн.
- основний платіж, 16.509,00 грн. - штрафна
санкція.

19 листопада 2013 року керівником
контролюючого органу прийнято
податкове повідомлення-рішення №
.

Товариству з обмеженою
відповідальністю «Сан Буд Монтаж»
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем 30 14010100 - податок на додану
вартість, у розмірі 8.122,50 грн., в тому
числі податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
6.498,00 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій на суму 1.

Скасування податкових
повідомлень-рішень було предметом
даного судового позову.

Колегія суддів, заслухавши
представників Сторін, проаналізувавши
на підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесені оскарженої
постанови, виходить з наступного.

За позицією заявника апеляційної
скарги, про що зазначено вище, у зв'язку
із встановленим фактом фіктивного
підприємництва Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Автопаритет-Д», правочини, укладені
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сан Буд Монтаж» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автопаритет-Д» є
нікчемними. А первинні бухгалтерські
документи, відповідно, не виконують
функцій стосовно змісту та доказовості
господарських операцій.

В той же час, за визначенням статті 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV
господарська операція, це, перш за все,
дія або подія <…>

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Процес реєстрації, накопичення,
узагальнення, зберігання та передачі
інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень є
бухгалтерським обліком, на даних якого
ґрунтується податкова звітність.

А бухгалтерський, як наслідок і
податковий облік - процес виявлення,
вимірювання, реєстрації, накопичення,
узагальнення, зберігання та передачі
інформації.

За оцінкою колегії, визначальною все ж
має бути подія, підтверджена
документально.

Загальне визначення терміна
«документ» - це передбачена законом
матеріальна форма одержання,
зберігання, використання i поширення
інформації шляхом фіксації її на
папері або на іншому носієві.

Таким чином, йдеться про документ, що
фіксує, відповідно до податкового
законодавства, наявність певних
юридичних фактів i надає платнику
податку повноваження на вчинення
певних дій (включення витрат на сплату
ПДВ до податкового кредиту з правом
наступного відшкодування).

У судових справах податкова накладна
також є письмовим доказом.

При цьому, такі принципи фінансової
звітності як послідовність та
безперервність слід розуміти дещо
ширше - як документальне забезпечення
(підтвердження) від виробника
продукції до кінцевого споживача.

Безумовно, Позивач мав у наявності
первинні документи, що підтверджують
здійснення певних господарських
операцій.

Так, з огляду на приписи статті 228
Цивільного кодексу України, є таким, що
порушує публічний порядок, а отже -
нікчемним, правочин, вчинений з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

І головною особливістю нікчемного
правочину є відсутність необхідності
визнання такого правочину недійсним в
судовому порядку. Надається можливість
просто відмовитися від виконання
зобов'язань без рішення суду та
будь-яких правових наслідків щодо
цього.

Проте, посилаючись на статті 207, 208
Господарського кодексу України, як на
підставу нікчемності господарських
зобов'язань, контролюючим органом не
враховано характерні ознаки для таких
господарських зобов'язань:

вчинення їх об'єктивно призводить до
порушення інтересів держави і
суспільства в цілому, наявним повинно
бути недотримання саме нормативних
актів, які визначають
соціально-економічні основи держави і
суспільства;

та такі господарські зобов'язання
характеризуються суб'єктивним наміром
сторін (сторони) порушити вимоги
закону, оскільки вони укладаються з
метою, яка заздалегідь суперечить
інтересам держави і суспільства.

Для того, щоб намір міг бути підставою
для висновку про вчинення зобов'язання
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, він
має бути підтверджений певними
засобами доказування, які б давали
можливість судити про наявність волі
та безпосередній зміст такої волі
(усвідомлення протиправності угоди,
свідомо допускати настання
протиправних наслідків, та ін.).

Вироком суду, на який посилається
заявник апеляційної скарги,
встановлено порушення Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
від 15 травня 2003 року N 755-IV, допущені при
створенні юридичної особи.

Проте, Вироком не встановлено
здійснення діяльності поза межами
правової відповідальності.

Наполягаючи в обґрунтування
апеляційної скарги на порушення
закону, допущені при створенні
юридичної особи, які не можна усунути,
позивач не врахував, що за змістом
пункту 2 частини 1 статті 110 Цивільного
кодексу України юридична особа
ліквідується за рішенням суду про
визнання судом недійсною державної
реєстрації юридичної особи через
допущені при її створенні порушення,
які не можна усунути, а також в інших
випадках, встановлених законом.

Безперечно, право на податковий кредит
виникає не тільки з дати отримання
податкової накладної, а є взаємно
пов'язаним з відповідним декларуванням
та зобов'язанням платника податків -
контрагента за договором, сплатити до
бюджетів або державних цільових фондів
відповідну суму коштів.

Проте, матеріали перевірки не містять
фактичних відомостей щодо несплати ПДВ
до бюджету контрагентом Позивача.

Питання про те, чи велась і яка
фінансово-господарська діяльність
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автопаритет-Д»,
фахівцями контролюючого органу не
досліджувалось.

Крім того, за встановлених обставин
визначення суми податкового
зобов'язання за результатами невиїзної
(камеральної) перевірки не можна
визнати достовірним.

Щодо відповідності податкових
накладних, які були підставою
віднесення позивачем суми ПДВ до
податкового кредиту, вимогам Закону,
зауважень у фахівців
держподаткінспекції немає.

Отже, згідно з отриманими податковими
накладними Позивач мав законні
підстави для включення певних сум до
складу податкового кредиту.

Слід вказати, що невизнання валових
витрат внаслідок недостовірності
документів обліку, про що зазначено
вище, та протилежний висновок про
заниження валового доходу на вартість
безоплатно отриманих ТМЦ від
невстановлених осіб, взагалі
суперечать принципам системи
оподаткування.

Щодо відсутності товарно-транспортних
накладних, позитивна позиція
податкових органів з цього питання
надана в роз'ясненні Міндоходів №
11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 від 19.09.2013р. - оскільки
транспортною документацією
підтверджується операція з надання
послуг з перевезення вантажів, а не
факт придбання товару, то за наявності
документів, що підтверджують фактичне
отримання товару і його використання у
власній господарській діяльності,
відсутність товарно-транспортної
накладної не може бути єдиною
підставою для невизнання витрат з
придбання товарно-матеріальних
цінностей для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток.

Підставами для формування податкового
кредиту з ПДВ є наявність належним
чином оформленої податкової накладної,
митної декларації або, як виняток,
заяви зі скаргою на постачальника,
бухгалтерської довідки або інших
документів, передбачених пунктом 201.11
статті 201 Податкового кодексу.

Товарно-транспортна накладна не
міститься в переліку документів, що
визначають право на формування витрат
чи податкового кредиту.

Чисельність працюючих на підприємстві,
безперечно, в повній мірі залежить від
ступеня ефективності системи
управління.

Принаймні, відсутність договорів найму
працівників за сумісництвом не вказує
на невикористання найманої праці
взагалі.

Напроти, діяльність, яка здійснюється
особами без укладання відповідного
договору, може мати наслідком
застосування, наприклад,
адміністративної відповідальності.
Отже, базовими для аналітичних дій слід
було б відбирати інші суттєві
показники.

Отже, Позивач мав в наявності первинні
документи, що підтверджують обсяги
задекларованого податку. Згідно з
отриманими податковими накладними
Позивач мав законні підстави для
включення певних сум до складу
податкового кредиту.

В межах апеляційної скарги підстави
для зміни або скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі міста Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 30
січня 2014 року у справі № 804/1165/14 - без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції у порядку та
у строки, визначені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Л.М. Нагорна

Суддя:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко