Справа № 2а-6217/12/0170/14
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
Київ К/800/19619/13

К/800/16678/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Калашнікової О.В.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційними скаргами відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Сімферополь
Автономної Республіки Крим та
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 26
липня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Сімферополя
Автономної Республіки Крим до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 26 липня 2012 року
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року позов управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим задоволено частково. Стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Сімферополь
Автономної Республіки Крим на користь
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим суму
невідшкодованих витрат на виплату та
доставку основного розміру пенсії за
інвалідністю внаслідок нещасного
випадку на виробництві ОСОБА_4 в сумі
436,20 грн. за січень-березень 2012 року. В
інший частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, позивач звернувся з
касаційною скаргою та просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення.

Не погодився з зазначеними судовими
рішеннями і відповідач у справі, який
звертаючись до суду з касаційною
скаргою, просить їх скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
та прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційних скарг,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, в акті звірки за січень 2012
року позивачем заявлено до
відшкодування загальну суму витрат на
69 осіб у сумі 56 203,49 грн. (у тому числі
сума виплачених пенсій (основний
розмір) -у сумі 9 376,20 грн., сума
виплаченої щомісячної цільової
грошової допомоги на прожиття,
державна адресна допомога -у сумі 46 620,00
грн., сума витрат з виплати і доставки
пенсій - у сумі 207,29 грн.), за висновками ж
відповідача сума, що підлягає
відшкодуванню складає 7 807,90 грн. на 55
осіб, (у тому числі сума виплачених
пенсій (основний розмір) -у сумі 7 724,71
грн., сума виплаченої щомісячної
цільової грошової допомоги на
прожиття, державна адресна допомога -у
сумі 56,75 грн., сума витрат з виплати і
доставки пенсій - у сумі 26,44 грн.).

В акті звірки за лютий 2012 року
позивачем заявлено до відшкодування
загальну суму витрат на 68 осіб у сумі 55
209,40 грн. (у тому числі сума виплачених
пенсій (основний розмір) -у сумі 9 076,20
грн., сума виплаченої щомісячної
цільової грошової допомоги на
прожиття, державна адресна допомога -у
сумі 45 932,52 грн., сума витрат з виплати і
доставки пенсій - у сумі 20,69 грн.), за
висновками ж відповідача сума, що
підлягає відшкодуванню складає 7 506,71
грн. на 54 осіб, (у тому числі сума
виплачених пенсій (основний розмір) -у
сумі 7 424,71 грн., сума виплаченої
щомісячної цільової грошової допомоги
на прожиття, державна адресна допомога
-у сумі 56,75 грн., сума витрат з виплати і
доставки пенсій - у сумі 25,25 грн.).

В акті звірки за березень 2012 року
позивачем заявлено до відшкодування
загальну суму витрат на 66 осіб у сумі 49
456,11 грн. (у тому числі сума виплачених
пенсій (основний розмір) -у сумі 7 754,30
грн., сума виплаченої щомісячної
цільової грошової допомоги на
прожиття, державна адресна допомога -у
сумі 41 526,89 грн., сума витрат з виплати і
доставки пенсій - у сумі 174,92 грн.), за
висновками ж відповідача сума, що
підлягає відшкодуванню складає 6 177,55
грн. на 52 осіб, (у тому числі сума
виплачених пенсій (основний розмір) -у
сумі 6 102,81 грн., сума виплаченої
щомісячної цільової грошової допомоги
на прожиття, державна адресна допомога
-у сумі 56,75 грн., сума витрат з виплати і
доставки пенсій - у сумі 17,99 грн.).

Розбіжності виникли, у тому числі, в
результаті незгоди відповідача
відшкодовувати виплату пенсії щодо 5
застрахованих осіб, а саме: ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10.
Розбіжність сум відшкодування витрат
на виплату і доставку пенсій
складається із витрат на виплату
основного розміру пенсії і витрат на її
доставку та витрат на виплату адресної
державної допомоги і витрат на її
доставку.

Судами встановлено, що не прийняті до
заліку витрати на виплату пенсій
зазначеним особам не були включені
відповідачем до актів щомісячних
звірок у зв'язку з тим, що пенсії були
виплачені громадянам держав-учасниць
СНД та членам їх сімей, які отримала
каліцтво в державах СНД і переїхали на
постійне місце проживання в України.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій мотивували
свій висновок тим, що страховиком, який
має виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій
та вважає за доцільне зазначити про
таке.

Судами встановлено, що постановою
Окружного адміністративного суду АРК
по справі №2а-15289/10/12/0170 відмовлено у
стягненні сум витрат на виплату та
доставку пенсії таким особам, як
ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у
зв'язку з невідповідністю даних,
зазначених у документах про нещасний
випадок, даним про особу, якій
виплачується пенсія. Водночас,
зазначеною постановою суду у справі №
2а-15289/10/12/0170 стягнено з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополь АР
Крим суму невідшкодованих витрат на
виплату пенсії з інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві по ОСОБА_4 за жовтень 2010
року.

Крім того судами встановлено, що
ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва через
УПФУ Київського району м. Сімферополь,
що підтверджується розпорядженням
УПФУ в Київському районі м. Сімферополь
на перерахунок пенсії з 01.01.2010. Факт
отримання трудового каліцтва
підтверджується актом № 91 про нещасний
випадок на виробництві, з якого
вбачається, що нещасний випадок з
ОСОБА_4 стався в Об'єднанні ім. В.П.
Чкалова, м. Ташкент, та витягом з акту
огляду во ВТЕК до довідки № 4141, з якої
вбачається, що інвалідність ОСОБА_4
встановлена 3-ої групи, безстроково.

Виходячи з того, що постанова по справі
2а-15289/10/12/0170 набрала законної сили, а
встановлені цією постановою факти
мають преюдиціарне значення, позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
сум витрат на виплату та доставку
пенсії ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_9
задоволенню не підлягають. В свою
чергу що вимоги про стягнення з
відповідача сум відшкодування витрат
на виплату та доставку пенсії ОСОБА_4 в
розмірі 145,40 гривен, з них : 144,26 гривень -
основний розмір пенсій та 1,14 гривень -
витрати на її доставку, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Частиною 2 пункту 5 статті 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
встановлено, що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований.
Страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Пунктом 5 статті 24 вищевказаного Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
передбачено, що на відповідача
покладено обов'язок співпрацювати з
іншими фондами соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

Механізм відшкодування Фондом
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання визначений
Порядком відшкодування витрат Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, який був узгоджений в
Міністерстві праці та соціальної
політики України, затверджений головою
Пенсійного фонду України га Головою
правління Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України № 5-4/4 від 04
березня 2003 року.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 березня 2008 року № 265 "Деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян" запроваджена щомісячна
державна адреса допомога, яка
сплачується у разі, коли розмір пенсії
не досягає певного відсотка
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Кабінет Міністрів України постановою
від 26 березня 2008 року № 265 установив, що
у разі, коли щомісячний розмір
пенсійних виплат (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткових пенсій,
цільової грошової допомоги, сум
індексації та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством, крім
пенсій за особливі заслуги перед
Україною та щомісячної доплати до
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
членам сімей шахтарів, смерть яких
настала внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох - 120 відсотків, на
трьох і більше - 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів. У разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків, передбачений
статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", позивач зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії по втраті годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, при настанні страхового
випадку.

Державна адресна допомога, яка
встановлена постановою Кабінету
Міністрів України від 26 березня 2008 року
№ 265, не передбачена у вказаному
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 26 березня 2008 року №265
передбачено, що виплата державної
адресної допомоги здійснюється за
рахунок коштів, з яких виплачується
пенсія або державна соціальна
допомога, але ж даною постановою
Кабінету Міністрів України не
передбачено обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відшкодовувати
Пенсійному фонду України витрати по
сплаті вказаних виплат.

Враховуючи вищенаведене та зважаючи на
особливості фінансування страхування
від нещасного випадку, виключно
цільове використання цих коштів та
враховуючи те, що адресна допомога як
окремий вид соціальної допомоги не
входить до складу пенсії по
інвалідності та пенсії в зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України не може нести
витрати на виплату державної адресної
допомоги.

З урахуванням викладено колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанції щодо відмови
в задоволенні позову в частині
стягнення з відповідача
заборгованості з витрат на виплату і
доставку адресної допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена
у постанові Верховного Суду України
від 09 квітня 2012 року №21-443а11.

Водночас у іншій касаційній скарзі
відповідач не погоджується з
висновками судів щодо відшкодування
витрат на виплату пенсій по
інвалідності, отриманої внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Частиною 4 статті 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 Прикінцевих положень
Закону України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який набрав чинності з
01 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату
пенсій, по яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 пункту 3 розділу XI
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми,
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Статтею 2 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 9
вересня 1994 року між частиною держав
колишнього СРСР передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту цієї норми випливає, що вона
регулює інші відносини, а не ті, які є
предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ,
понесених у зв'язку з виплатою пенсій
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Отже, сума витрат на виплату пенсій по
інвалідності в наслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та витрати на їх доставку
підлягають стягненню з відповідача, а
тому судові рішення в цій частині є
вірними та підстав для їх скасування
немає.

Аналогічна правова позиція викладена
у постанові Верховного Суду України
від 06 червня 2011 року №21-116а11 та від 12
червня 2012 року №21-165а12.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком судів, що сума
витрат на виплату пенсій по
інвалідності в наслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та витрати
на їх доставку підлягають стягненню з
відповідача.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій вірно
встановлені обставини справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для їх скасування не
вбачається. Доводи касаційних скарг
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Сімферополь
Автономної Республіки Крим та
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 26 липня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: