Справа № 804/15329/13-а
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2014 рокусправа № 804/15329/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
лютого 2014 року в адміністративній
справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ГорПолФарм»

до Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ТОВ «ГорПолФарм» у
листопаді 2013 року звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № та
№ від 07 листопада 2013 року.

Постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2014
року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням
суду першої інстанції позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду та прийняту
нову постанову, якою позов
задовольнити. Апеляційна скарга
ґрунтується на тому, що судом першої
інстанції не надано належної оцінки
обставинам справи та нормам чинного
законодавства, що призвело до
прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права
та правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів доходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
Криворізькою південною ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області у період з
09.10.2013 по 15.10.2013 було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «ГорПолФарм» з питань
достовірності формування податкових
зобов'язань і податкового кредиту з ПДВ
під час здійснення
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Діксі Буд» за
листопад 2012 року, за результатами якої
складено Акт № 248/222/24613612 від 22.10.2013.

На підставі висновків
акту відповідачем 07 листопада 2013 року
прийняті податкові
повідомлення-рішення № , яким ТОВ
«ГорПолФарм» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем на суму 45500,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 11375,00 грн. та № , яким ТОВ
«ГорПолФарм» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
43333,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 10833,25 грн.

Підставою для
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень стали висновки,
викладені в акті перевірки, згідно з
якими угоди, укладені ТОВ «ГорПолФарм»
з ТОВ «Діксі Буд», не були спрямовані на
реальне настання правових наслідків, в
результаті чого позивачем у періоді, що
перевірявся, було завищено податковий
кредит за листопад 2012 року на загальну
суму 43333,33 грн. та занижено податок на
прибуток за 2012 рік у розмірі 45500,00 грн.

В основу таких висновків було
покладено акт ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Діксі Буд» з питань
фінансово-господарських відносин з ТОВ
«Старт-Д» за липень 2012 року» № 196/224/38113479
від 13.02.2013, згідно з яким встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
операцій по ланцюгу постачання.

Надаючи оцінку обґрунтованості
висновків податкового органу та
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень колегія суддів
зазначає, що відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1
ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності,
зокрема, включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів (послуг) або
дата отримання платником податку
товарів (послуг), що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «ГорПолФарм» та ТОВ «Діксі Буд»
було укладено договір на виконання
робіт по налаштуванню основних
електроприводів екскаватора ЕКГ 12,5,
НКУ ЕГ 15Р-У2 № 15/10 від 15.10.2012, на
виконання якого були виписані
податкова накладна, акт
здачі-прийняття виконаних робіт.

Оплату послуг проведено у
безготівковій формі відповідно до
виставленого рахунку на оплату, про що
податковим органом самостійно
зазначено в акті перевірки.

Рух придбаного товару, його
використання підприємством у власній
господарській діяльності та
реалізація кінцевому споживачу - ПП
«Тех-Маш» відповідно до договору
поставки № 12/07 від 12.07.2012,
підтверджується копією довіреності на
отримання ТМЦ, видатковою та
податковою накладними, ТТН, рахунком.

При цьому колегія суддів встановила, що
вказані первинні документи складені
відповідно до вимог чинного
законодавства, що також не
спростовується апелянтом.

Вищезазначений договір не було визнано
недійсними в судовому порядку.

Таким чином суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що факт здійснення ТОВ
«ГорПолФарм» господарських операцій з
ТОВ «Діксі Буд» підтверджується
належними та достатніми первинними
документами бухгалтерського обліку, що
є підставою для віднесення сум витрат
по вказаним угодам до витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також віднесення сум ПДВ, сплачених в
ціні товару (послуг), до податкового
кредиту та отримання бюджетного
відшкодування.

Доводи апелянта щодо неможливості
встановлення з актів здачі-приймання
виконаних робіт, які саме роботи було
проведено, витрати праці робочих та їх
кваліфікація, виробничі ресурси, що
необхідні для проведення робіт, а також
не визначено статті витрат сформованої
собівартості виконаних робіт, як на
підставу визнання господарських
операцій безтоварними, суд апеляційної
інстанції знаходить необґрунтованими,
оскільки Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704, визначено, що
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Пунктами 2.1 та 2.2 вказаного
Положення встановлено, що первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, тобто факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідальність за несвоєчасне
складання первинних документів і
регістрів бухгалтерського обліку та
недостовірність відображених у них
даних несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Аналіз наведених норм права дає змогу
дійти висновку, що ненадання актів
виконаних робіт в сукупності з іншими
доказами може лягти в основу висновків
про недоведеність надання послуг, тоді
як їх складання з певними недоліками є
лише порушенням ведення
бухгалтерського обліку.

При цьому колегія суддів
зазначає, що чинним законодавством не
передбачено обов'язку суб'єкта
господарювання щодо зазначення в актах
виконаних робіт витрат праці робочих,
їх кваліфікації та виробничих
ресурсів, що необхідні для проведення
робіт.

Щодо посилання
апелянта на акт перевірки контрагента
позивача, на підставі якого податковий
орган дійшов висновку про нереальність
господарських операцій, колегія суддів
зазначає, що зі змісту даного Акту
вбачається, що фактично первинні
документи, які знаходяться у ТОВ «Діксі
Буд», під час перевірки не
досліджувалися, а тому твердження
податкового органу щодо не
підтвердження господарських
правовідносин даного платника
податків з контрагентами не можна
вважати обґрунтованими та доведеними.

Також суд зазначає, що
неналежне виконання податкових
зобов'язань контрагентами позивача
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме для цих осіб. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у випадку, коли останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту, а також на
віднесення сум витрат до витрат, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування податком на прибуток.

З огляду на викладене
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
протиправність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень. Суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2014
року в адміністративній справі №
804/15329/13-а - без змін.

Ухвала суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів з дня
складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 06
листопада 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова