Справа № 817/2520/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2520/14

04 листопада 2014 року м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Кравчук Т.О., при секретарі судового
засідання Цвіркун О.О. за участю:

представника позивача: Грибок Л.Т.,

представника відповідача: Коритнюка
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Приватного акціонерного
товариства "Агроресурс" до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
провизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернулось
Приватне акціонерне товариство
"Агроресурс" з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень:

від 25.06.2014 року №, згідно з яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі
800,00 грн., та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у сумі 400,00 грн. на
підставі акта перевірки
№428/17-16-15-01/24175498;

від 25.06.2014 року №, згідно з яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 1995,00 грн. на підставі
акта перевірки №428/17-16-15-01/24175498.

Зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість та розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість згідно із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
здійснено податковим органом за
результатом перевірки позивача, за
висновками якої позивач завищив
податковий кредит, внаслідок чого було
завищено від'ємне значення різниці між
сумою податкових зобов'язань та сумою
податкового кредиту та завищено суму
бюджетного відшкодування по податку на
додану вартість у наступному періоді. В
основу таких висновків податкового
органу покладено дані Інформаційної
системи "Податковий блок" про
відхилення між задекларованими
податковими зобов'язаннями
контрагентів та позивача, а також
висновки акта про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента позивача та інформацію
щодо анулювання свідоцтва платника
податку на додану вартість іншого
контрагента позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вважає висновки
податкового органу необґрунтованими
та упередженими, оскільки податковий
орган не навів будь яких доказів
фіктивності господарських операцій, за
наслідками яких позивачем було
сформовано податковий кредит, як і не
надав жодних даних на спростування
реальності виконання операцій з
поставки товарів та наданих послуг. Як
зазначив позивач, формування
податкового кредиту та сум бюджетного
відшкодування підтверджені
видатковими та податковими накладними
на придбання товарів та наданих послуг,
що доводить їх правомірність. Відтак,
висновки перевірки, в основу яких лягли
дані щодо контрагентів позивача, є
надуманими, оскільки, як стверджує
позивач, положення законодавства, яке
регулює порядок відшкодування податку
на додану вартість з державного
бюджету, не ставлять право платника
податку на отримання бюджетного
відшкодування у залежність від
наявності будь яких обставин, крім
правомірності цього відшкодування та
відповідності даних податкової
декларації платника податку вимогам
податкового законодавства, тому, як
переконаний позивач, висновки акта
перевірки ґрунтуються на припущеннях
податкового органу, що є неприпустимим.
Як зазначив позивач, якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання зі сплати
податку до бюджету, не подав звітність
або не знаходиться за місцем своєї
реєстрації, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Враховуючи те, що тягар правильності
нарахування та своєчасності сплати
податку до бюджету лежить на окремому
платнику, застосування негативних
наслідків за такі дії до іншого
платника є неправомірним та суперечить
нормам податкового законодавства. На
підставі викладеного позивач просив
суд позов задовольнити, визнати
протиправними та скасувати спірні
податкові повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував,
подав суду письмові заперечення, в
обґрунтування яких зазначив, що в
основу висновків податкового органу
про завищення позивачем суми
податкового кредиту протягом
перевіряємого періоду покладені дані
акта про неможливість проведення
зустрічної звірки контрагента
позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго", яким
встановлено відсутність основних
засобів, трудових ресурсів та
виробничих потужностей зазначеного
контрагента. На думку відповідача, факт
відсутності управлінського та
технічного персоналу, складських
приміщень та транспортних засобів
свідчить про відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання будь яких
послуг та постачання товарів, що
являється доказом відсутності
реальності господарських операцій
згідно податково-судової доктрини
"Реальності господарської операції".
Даним актом неможливості проведення
зустрічної звірки податковим органом
встановлено нереальність здійснення
господарських операцій контрагента
позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго" по
ланцюгу постачання так і з суб'єктами
господарювання-покупцями, а відтак, за
висновком податкового органу,
внаслідок безтоварних операцій з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго"
позивач завищив податковий кредит за
березень 2014 року на суму 800,00 грн., що
призвело до завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та сумою податкового
кредиту за березень 2014 року на суму 800,00
грн., внаслідок чого завищено суму
бюджетного відшкодування по
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2014 року на суму 800,00
грн. Також, як стверджує відповідач
позивач неправомірно завищив від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та сумою податкового
кредиту згідно декларації з податку на
додану вартість за квітень 2014 року на
суму 1995,00 грн. внаслідок безтоварної
операції з контрагентом - Товариством з
обмеженою відповідальністю "Тілар",
оскільки рішенням податкового органу
свідоцтво платника податку на додану
вартість зазначеного контрагента було
анульовано, а також у представленій до
перевірки товарно-транспортній
накладній по операції із вказаним
контрагентом відсутні відмітки про
отримання товару вантажоодержувачем.
Таким чином, як стверджує представник
податкового органу, зменшення позивачу
суми бюджетного відшкодування по
податку на додану вартість за квітень
2014 року на суму 800,00 грн. та застосування
за порушення податкового
законодавства штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 400,00 грн., а також
заниження від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту за квітень
2014 року на суму 1995,00 грн. є
обґрунтованим, а оспорювані податкові
повідомлення-рішення правомірними. З
таких підстав просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши представлені документи та
інші зібрані по справі матеріали, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Приватне акціонерне товариство
"Агроресурс" є юридичною особою, що
зареєстрована 14.08.1997 року виконавчим
комітетом Рівненської міської ради, з
29.08.1997 року як платник податків
перебуває на обліку в Державній
податковій інспекції у м. Рівному, з
19.09.1997 року зареєстроване як платник
податку на додану вартість (свідоцтво
№100300501).

Згідно довідки з Єдиного Державного
реєстру підприємств та організацій
України основними видами діяльності
позивача є: виробництво радіаторів і
котлів центрального опалення;
виробництво неелектричних побутових
приладів; виробництво інших меблів;
монтаж водопровідних мереж, систем
опалення та кондиціонування;
неспеціалізована оптова торгівля; інші
види роздрібної торгівлі поза
магазинами.

У червні 2014 року на підставі наказу
Державної податкової інспекції у м.
Рівному від 02.06.2014 року №396, згідно
направлення на перевірку від 02.06.2014
року №71/17-16-15-01 посадовою особою
податкової інспекції було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
Приватним акціонерним товариством
"Агроресурс" від'ємного значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту та
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість задекларованого на
розрахунковий рахунок за березень та
квітень 2014 року (акт перевірки
№428/17-16-15-01/24175498 від 13.06.2014 року).

За результатами перевірки посадовою
особою податкового органу зроблено
висновок, що:

на порушення пункту 198.1, пункту 198.3,
пункту 198.6 статті 198, пункту 200.3, пункту
200.4, статті 200 Податкового Кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI Приватним
акціонерним товариством "Агроресурс"
згідно декларації з податку на додану
вартість за квітень 2014 року завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та
податкового кредиту (р. 19 декларації) на
суму 1995 грн. та суму бюджетного
відшкодування (р. 23 декларації) на суму
800 грн.

Висновки податкового органу про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства ґрунтуються на
твердженні, що операції позивача з
контрагентами мали нереальний
характер по ланцюгу постачання та не
охоплювалися господарською метою.

Такий висновок податкового органу
базується, зокрема, на акті від 01.04.2014
року №1820/15-53-22-3/38945919 про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго" щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами за період січень 2014
року - лютий 2014 року, відповідно до
якого податковим органом встановлено
штучне формування Товариством з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
Карго" податкового кредиту третім
особам та сприяння в отриманні
податкової вигоди у вигляді заниження
сплати суми податку на додану вартість
у січні - лютому 2014 року. У висновку
вказаного акта податковим органом
констатовано неможливість проведення
зустрічної звірки та підтвердження
реальності здійснення
фінансово-господарської діяльності
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго"
протягом січня - лютого 2014 року. Щодо
іншого контрагента позивача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тілар", то відповідні
висновки зроблені відповідачем на
підставі рішення №54 від 06.05.2014 року про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість, та
враховуючи певні недоліки в оформленні
наданої до перевірки
товарно-транспортної накладної на
підтвердження надання транспортних
послуг вказаним контрагентом.

За результатами перевірки позивача
Державною податковою інспекцією у м.
Рівному прийнято податкові
повідомлення-рішення:

від 25.06.2014 року №, згідно з яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі
800,00 грн., та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у сумі 400,00 грн.;

від 25.06.2014 року №, згідно з яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 1995,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх у
адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Рівненській області за
вих. №231/10/17-00-10-05-105/166 від 08.08.2014 року та
рішенням Державної фіскальної служби
України від 26.08.2014 року скарги позивача
залишені без задоволення, а спірні
податкові повідомлення-рішення - без
змін.

Не погоджуючись з рішеннями
податкового органу за результатом
розгляду поданих скарг, позивач
звернувся до суду про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Щодо господарської операції позивача з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго" судом
встановлено наступне.

За відомостями Єдиного державного
реєстру юридичних осіб і фізичних
осіб-підприємців на момент розгляду
справи у суді Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго"
зареєстроване у Єдиному державному
реєстрі, відомості про перебування
юридичної особи в процесі припинення
підприємницької діяльності або про
порушення провадження у справі про
банкрутство щодо юридичної особи
відсутні. Основний вид економічної
діяльності: неспеціалізована оптова
торгівля.

Як встановлено судом, у лютому 2014 року
позивач придбав у Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
Карго" товар - кран запорний шаровий
Ду-32, Ру-25 у кількості 2 шт. на суму 4800,00
грн. (у тому числі податок на додану
вартість 800,00 грн.) на умовах усної
домовленості.

На підтвердження придбання товару
позивач надав суду видаткову накладну
від 06.02.2014 року №РН-БК01077 на суму 4800,00
грн. в т.ч. ПДВ 800,00 грн., а також
представив супровідні документи від
перевізника - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нова Пошта": акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 14.06.2014 року, товарно-транспортну
накладну від 06.02.2014 року №5347, які
засвідчують факт надання
транспортно-експедиторських послуг на
перевезення товару з місця
відправлення м. Одеси на адресу
позивача у м. Рівному. Як пояснив суду
представник позивача, вказаний товар
(крани шарові 2 шт.) є незначних розмірів
та не потребує окремого або
спеціального транспортування, у тому
числі окремим транспортом, що не
заперечувалось представником
відповідача у засіданні.

Також, представник позивача долучив до
матеріалів справи копію паспорта на
придбаний товар - кран шаровий DN 32 РN 25 з
ручним керуванням від виробника
Науково-виробничого підприємства
"Арма-Т" (паспорт АТК.1-032-2,5-Р-НУ-ХЛ1 ПС).

Пояснюючи потребу у придбанні
означених кранів представник позивача
подав суду фотоматеріали з фіксацією
використання отриманих кранів у
виробничому процесі, при цьому
повідомивши, що на вуглекислій
установці для перекриття вуглекислоти
при робочій температурі від -57 до +180С
раніше було встановлено засувку
виробництва країни Югославії (фото №1).
Оскільки виникла необхідність заміни
цієї засувки, певний аналог
запропонувало Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго" (фото
№2), що виявилось кращим за
експлуатаційними параметрами та ціною,
у зв'язку з чим придбано відповідний
товар і установлено на виробничому
обладнанні (фото №3). В свою чергу,
використання у власній діяльності
позивача придбаних кранів
підтверджується документами в
матеріалах справи, а саме: накладною на
внутрішнє переміщення 37938 від 23.07.2014
року (№ п/п 9) та актом (списання ТМЦ) №503
від 31.07.2014 року (№ п/п 23).

Оплату за поставлені товари позивач
здійснив повністю в безготівковому
порядку на суму 4800,00 грн., у т. ч. ПДВ - 800,00
грн., що підтверджується платіжним
дорученням №429 від 10.02.2014 року.

На підтвердження розрахунків між
сторонами та сплати сум податку на
додану вартість у складі ціни товару за
вказаною господарською операцією
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
Карго" податкову накладну №1603 від
06.02.2014 року на суму 4800,00 грн., в тому
числі податок на додану вартість 800,00
грн.

Вказана податкова накладна
зареєстрована у реєстрі виданих та
отриманих податкових накладних за
березень 2014 року (розділ ІІ за №з/п 340 на
загальну суму податку на додану
вартість 800,00 грн.).

По зазначеній операції сплачений в
ціні отриманого товару податок на
додану вартість у сумі 800,00 грн. позивач
включив до податкового кредиту за
березень 2014 року та заявив до
бюджетного відшкодування по
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2014 року.

Стосовно операції позивача з
контрагентом - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тілар", судом
встановлено таке.

За відомостями Єдиного державного
реєстру юридичних осіб і фізичних
осіб-підприємців на момент розгляду
справи у суді Товариство з обмеженою
відповідальністю "Тілар" зареєстроване
у Єдиному державному реєстрі,
відомості про перебування юридичної
особи в процесі припинення
підприємницької діяльності або про
порушення провадження у справі про
банкрутство щодо юридичної особи
відсутні. Види економічної діяльності:
надання в оренду вантажних автомобілів
(основний), вантажний автомобільний
транспорт.

У березні 2014 року позивач скористався
транспортними послугами Товариства з
обмеженою відповідальністю "Тілар" для
доставки торгового обладнання
отримувачу - Товариству з обмеженою
відповідальністю "Макси Трейд", за які
сплатив перевізнику 11970,00 грн. у тому
числі податок на додану вартість 1995,00
грн.

На підтвердження реальності спожитих
транспортних послуг позивач
представив суду товарно-транспортну
накладну №0699 від 20.03.2014 року, з якої
вбачається транспортування товару
(торгового обладнання згідно накладної
№0699) у ящиках у кількості 7878 шт. від
позивача з пункту навантаження у м.
Рівне, до вантажоодержувача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Макси Трейд" з
пунктом розвантаження у м. Южне
Одеської області, автомобілем марки
Рено ВС 7610 СЕ.

Оскільки відповідач по результату
перевірки стверджував про відсутність
доказів отримання вказаного товару
вантажоодержувачем (стор. 24 акта
перевірки), представник позивача подав
суду копію листа-підтвердження від
22.09.2014 року, яким Товариство з обмеженою
відповідальністю "Макси Трейд"
повідомляє про отримання вантажу
згідно товарно-транспортної накладної
0699 від 20.03.2014 року у місці розвантаження
м. Южне Одеської області через
перевізника Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тілар".

У підтвердження надання послуг
перевезення представник позивача
надав суду акт здачі приймання робіт
(надання послуг) від 02.04.2014 року №1 на
суму 11970,00 грн., у тому числі податок на
додану вартість 1995,00 грн., а також
податкову накладну від 02.04.52014 року №28
на суму 11970,00 грн., у тому числі податок
на додану вартість 1995,00 грн., яка
зареєстрована у реєстрі виданих та
отриманих податкових накладних за
квітень 2014 року (розділ ІІ за №з/п 37 на
загальну суму податку на додану
вартість 1995,00 грн.).

Оплата послуг з перевезення відбулась
безготівковим розрахунком згідно
платіжного доручення №12165 від 02.04.2014
року на суму 11970,00 грн. (у тому числі ПДВ
1995,00 грн.).

Крім того, на підтвердження наявності у
перевізника відповідного
транспортного засобу, який
використовувався у ході надання
позивачу послуг з перевезення та
вказаного у товарно-транспортній
накладній №0699 від 20.03.2014 року,
представник позивач подав суду копію
договору про оренду транспортного
засобу від 03.01.2014 року, відповідно до
якого перевізник - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Тілар"
орендує (користується) автомобілем
марки RENAULT з державними реєстраційними
номерами ВС7610СЕ для використання в
господарській діяльності.

Між тим, рішенням Головного управління
Міндоходів у Рівненській області №54 з
06.05.2014 року анульовано реєстрацію
платника податку на додану вартість
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тілар" у зв'язку з
отриманням відомостей про відсутність
платника за юридичною адресою (копія
наявна в матеріалах справи).

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, регулюються положення
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999
року, а також нормами Цивільного
кодексу України та Господарського
кодексу України в частині укладення
договорів між суб'єктами
господарювання та виконання
господарських зобов'язань.

Як вже зазначалось судом, зменшення
суми бюджетного відшкодування по
податку на додану вартість та розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість наступного періоду
здійснено податковим органом у зв'язку
з формуванням за рахунок сум податку на
додану вартість, сплачених позивачем
контрагентам у складі ціни придбаних
товарів (послуг), податкового кредиту з
податку на додану вартість. Оскільки за
висновком податкового органу операції
з поставки товарів (споживання послуг)
не мають реального характеру та
економічного змісту, то і формування
податкового кредиту та визначення суми
бюджетного відшкодування вчинено
позивачем незаконно.

Таким чином, вирішення даної справи
залежить від доведеності тверджень
податкового органу про безтоварність
господарських операцій, що покладено в
основу прийнятих податкових
повідомлень-рішень, які оспорюються в
даній справі.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999
року господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складенні під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - після її закінчення.

Відповідно до пункту 2.4. "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
за №88 від 24.05.1995 року, первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Згідно з п. 2.1 "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 року, первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Згідно абзацу 2 пункту 2.1. "Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за номером 168/704, господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричинити реальні зміни майнового
стану платника податків.

Вимога щодо реальної зміни майнового
стану суб'єкта господарювання
кореспондує з положеннями розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI (надалі - Податковий кодекс
України), яким встановлено порядок
формування платниками податків
податкового кредиту з податку на
додану вартість та визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість.

Відповідно до пункту 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Таким чином, для підтвердження
законності формування позивачем
податкового кредиту за господарськими
операціями з його контрагентами
необхідно підтвердження реальності
даних господарських операцій
відповідними первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.

В свою чергу, відповідно до пп. "а"
пункту 198.1 статті 198 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI передбачено, що до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Як вже зазначалось, до складу
податкового кредиту позивач включив
суму податку на додану вартість,
сплачену ним у складі ціни придбаного
товару у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго", яка
підтверджена податковою накладною від
06.02.2014 року №1603, та суму податку на
додану вартість, сплачену у складі ціни
наданих послуг Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тілар", яка
підтверджена податковою накладною від
02.04.2014 року №28.

Як встановлено судом у ході
дослідження доказів у справі,
податкові накладні, надані для
перевірки та суду, є первинними в
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", відповідають всім
необхідним вимогам, передбаченим цим
Законом та повністю розкривають зміст
господарських операцій позивача з
контрагентами, зауважень та недоліків
з приводу їх оформлення податковим
органом у ході перевірки не виказано,
як не застережено представником
відповідача під час розгляду справи у
суді.

Суд не приймає до уваги посилання
податкового органу до акту перевірки
від 01.04.2014 року №1820/15-53-22-3/38945919 про
неможливість проведення зустрічної
звірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго" щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами за період січень 2014
року - лютий 2014 року, як підставу для
визнання господарської операції з
позивачем безтоварною, оскільки при
дослідженні факту здійснення
господарських операцій, що були
підставою для формування податкового
кредиту платника податків, оцінювати
слід відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовано дані податкового
обліку. Відносини між учасниками
попередніх ланок постачання товарів не
мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
конкретними контрагентами. В разі
наявності у податкового органу
інформації щодо порушення окремим
платником податків податкового
законодавства, негативні наслідки
повинні застосовуватися саме щодо цієї
особи. Також, суд не залишив поза увагою
те, що період, за який податковим
органом зроблені висновки відносно
контрагента позивача та відображені у
згаданому акті, не охоплює час
здійснення господарської операції з
позивачем, а відтак сам по собі не
слугує доказом безтоварності
відповідних господарських операцій.

Крім того, суд не враховує покликання
відповідача про невідображення
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість за лютий 2014 року
контрагентом Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго" по
операції з позивачем як доказ
нереальності господарської операції,
оскільки нормами Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI не
встановлено обов'язку покупця
сплачувати податок на додану вартість
до бюджету у разі несплати продавцем
товару або іншою особою суми податку на
додану вартість, отриманої від покупця
у складі ціни товару. Відповідно до
положень Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI сума податку на
додану вартість, включена до ціни
товару, є податковим зобов'язанням
продавця товару і саме продавець
товару - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго"
зобов'язане сплачувати даний податок
до бюджету.

Статтею 61 Конституції України
встановлено, що юридична
відповідальність має індивідуальний
характер.

Тому, суд зазначає, що Приватне
акціонерне товариство "Агроресурс" не
може нести відповідальність за дії чи
бездіяльність контрагента щодо
невідображення ним суми податку по
господарській операції та/або
неподання звітності до податкового
органу. Це означає, що не виконаня
контрагентом свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету тягне
відповідальність та негативні
наслідки щодо цієї особи, а тому сама
по собі несплата податку продавцем не
може бути підставою для відмови у праві
для платника податку на податковий
кредит за наявності факту здійснення
господарської операції.

З викладеного слідує, що висновки
податкового органу про неправомірне
формування позивачем податкового
кредиту по податку на додану вартість у
сумі 800,00 грн. за березень 2014 року за
результатом господарської операції з
контрагентом Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго", є
безпідставними.

Суд зазначає, що механізм
підтвердження платниками податків
реальності тих господарських операцій,
по яким був сформований податковий
кредит з податку на додану вартість
законодавством України не визначений.
Податковий кодекс України від 02.12.2010
року №2755-VI визначає лише вимоги щодо
документального підтвердження
задекларованих сум податкового
кредиту, які, як зазначено вище, були
дотримані позивачем.

Суд також відхиляє твердження
відповідача про відсутність надання
транспортних послуг позивачу
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тілар" на підставі
того, що у товарно-транспортній
накладній по даній операції відсутні
відмітки про отримання товару
вантажоодержувачем виходячи з
наступного.

Як досліджено судом під час засідання,
товарно-транспортна накладна від 20.03.2014
року №0699 у правому нижньому куті
містить підпис відповідальної особи та
печатку вантажоодержувача Товариства
з обмеженою відповідальністю "Макси
Трейд".

Але у будь якому разі, оцінюючи
повідомлені сторонами обставини та
аналізуючи їх у сукупності суд
зазначає, що відсутність та/або
дефектність документів на транспортне
перевезення обумовленого домовленістю
сторін товару не є безумовною
підставою ставити під сумнів
здійснення господарської операції.
Так, господарська операція позивача із
вказаним контрагентом підтверджується
не тільки товарно-транспортною
накладною, але й іншими документами,
якими є видаткова накладна, податкова
накладна, платіжне доручення, акт
здачі-приймання робіт (надання послуг),
договором про наявність в користуванні
(оренді) відповідного транспортного
засобу, задіяного у ході надання
транспортних послуг, про що
вказувалось вище. В сукупності всі ці
документи повністю відповідають
поняттю "первинні документи", що
визначені у статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України". Крім того,
представник позивача окремо додав
лист-підтвердження отримувача товару
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Макси Трейд", який
також доводить наявність
господарської мети та факт надання
транспортних послуг - як отримання
товару його одержувачем.

Також, оцінюючи надане відповідачем
рішення №54 про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тілар" як доказ
відсутності у контрагента позивача
статусу платника податку на додану
вартість, та як наслідок, фіктивність
відповідної операції з позивачем, суд
визнає такий доказ неналежним,
оскільки він не доводить тих обставин,
на які спирається відповідач в
обґрунтування своєї позиції. Так, як
слідує з обставин справи та
підтверджується наявними первинними
документами, господарська операція
позивача з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тілар" - надання
послуг з перевезення - відбулась у
березні 2014 року, податкова накладна та
акт виконаних робіт датовані 02.04.2014
року, в той час як згідно зазначеного
рішення №54 реєстрації платника
податку на додану вартість Товариства
з обмеженою відповідальністю "Тілар"
анульована з 06.05.2014 року, що не
охоплюється періодом здійснення
господарської операції, по розрахункам
за якою позивач сформував спірну суму
податкового кредиту за квітень 2014 року.

Таким чином, наявність у позивача
належним чином оформлених первинних
документів свідчить про дотримання ним
спеціальних вимог щодо
документального підтвердження
реальності господарської операції з
контрагентом - перевізником
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тілар", а наявність у
сторін операції на момент її
здійснення статусу платника податку на
додану вартість доводить про
дотримання встановлених податковим
законодавством умов у цій частині,
відтак формування податкового кредиту
по податку на додану вартість на суму
1995,00 грн. за квітень 2014 року здійснено
позивачем правомірно.

Відповідно до пункту 200.3. статті 200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI при від'ємному значенні
суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1
цієї статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4. цієї ж статті 200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу законодавства в
розрізі наведених вище правових норм,
досліджених судом доказів та
встановлених обставин, суд зазначає, що
висновки податкового органу про
неправомірне формування позивачем
податкового кредиту та як наслідок
завищення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість по
господарським операціям, що належним
чином підтверджені первинними
документами та відображені у
бухгалтерському та податковому обліку
позивача, є безпідставними. Оскільки
дослідженими в судовому засіданні
первинними документами
підтверджується здійснення
господарських операцій позивача з
контрагентами - Товариством з
обмеженою відповідальністю "Бізнес
Карго" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тілар", які належним
чином відображено у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та у
податковій звітності, суд дійшов
висновку про правомірність формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у сумі 800,00 грн. за
березень 2014 року по господарській
операції з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бізнес Карго" та
вирахування від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за березень 2014 року на суму 800,00
грн. та, як наслідок, визначення суми
бюджетного відшкодування по податку на
додану вартість по декларації за
квітень 2014 року на суму 800,00 грн., а також
правомірного формування податкового
кредиту по операції з контрагентом
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Тілар" у сумі 1995,00
грн. за квітень 2014 року, внаслідок чого
збільшилось від'ємне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту за квітень
2014 року на суму 1995,00 грн.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню, а спірні
податкові-повідомлення-рішення від
25.06.2014 року №, № - скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн.
Доказів понесення інших судових витрат
позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати
судового збору у сумі 182,70 грн.
підлягають присудженню з Державного
бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області:

від 25.06.2014 року №, згідно з яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі
800,00 грн., та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у сумі 400,00 грн.;

від 25.06.2014 року №, згідно з яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 1995,00 грн.

Присудити на користь позивача -
Приватного акціонерного товариства
"Агроресурс" із Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення, а в разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні, - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук
Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 10 листопада 2014 року.