Справа № 465/1524/14-а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 р.
Справа № 876/6919/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Керод Х.І.

з участю позивача:
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного Фонду України в
Франківському районі м.Львова на
постанову Франківського районного
суду м.Львова від 25 червня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в
Франківському районі м.Львова про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В
И Л А:

19.03.2014 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
Згідно листа відповідача за №20396/03-20
від 20.12.2013 р. їй стало відомо, що в
страховий стаж для обчислення її
пенсії не зарахований період з 01.09.2006
року по 31.03.2007 року у зв'язку з несплатою
внесків роботодавцем - ЗАТ «Завод
комунального транспорту». 18.02.2014 р.
вона звернулась в УПФУ із заявою про
перерахунок пенсії із зарахуванням до
її трудового стажу період з 01.09.2006 року
по 31.03.2007 року Листом УПФУ від 05.03.2014р.
№28-п/8 їй було відмовлено в
перерахунку. Вважає такі дії
відповідача неправомірними, оскільки
вважає, що заборгованість підприємства
перед Пенсійним фондом по сплаті
страхових внесків не може бути
підставою для неврахування страхового
стажу, а тому відмова є незаконною.

Постановою Франківського районного
суду м.Львова від 25 червня 2014 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного Фонду України в
Франківському районі м.Львова щодо
обчислення ОСОБА_1 пенсії за віком без
врахування страхового стажу за період
роботи з 01.09.2006 року по 31.03.2007 року на ЗАТ
«Завод комунального транспорту».
Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в Франківському районі
м.Львова зарахувати до страхового
стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.2006 року
по 31.03.2007 року на ЗАТ «Завод
комунального транспорту». Зобов'язано
Управління Пенсійного Фонду України в
Франківському районі м.Львова провести
перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплатити
недоотриману пенсію за віком з
врахуванням страхового стажу з 01.09.2006
року по 31.03.2007 року на ЗАТ «Завод
комунального транспорту», починаючи з
18.02.2014 року.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що страховий стаж обчислюється
територіальними органами Пенсійного
фонду України відповідно до вимог
Закону за даними, що містяться в
системі персоніфікованого обліку, а
оскільки згідно індивідуальних
відомостей про застраховану особу
підприємством ЗАТ «Завод комунального
транспорту» не сплачено страхові
внески, тому зазначений період до
страхового стажу не зараховуються.
Крім цього вважають, що позивачем
пропущено строк звернення до суду з
відповідним позовом згідно вимог ст.99
КАС України.

У ході апеляційного розгляду позивач
ОСОБА_1 надала пояснення та просить
відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
несплата страхових внесків ЗАТ «Завод
комунального транспорту» не може бути
підставою для відмови у зарахуванні
цього періоду роботи до страхового
стажу, оскільки із заробітної плати
позивача щомісячно утримувалась сума
страхових внесків і позивачка не може
нести відповідальність за неналежне
виконання своїх обов'язків
підприємством, на якому вона працює.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач
перебуває на обліку в УПФУ в
Франківському районі м.Львова.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» передбачено, що
основним документом, який підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року
№637, основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка.

За відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

Згідно з копії трудової книжки ОСОБА_1
вбачається, що вона з 01.01.2004 року
працювала в ЗАТ «Львівський
автомобільний завод», (який було
перейменовано в ЗАТ «Завод
комунального транспорту») на посаді
начальника відділу технічної
документації управління головного
конструктора в порядку переведення з
ВАТ «Львівський автобусний завод» та
31.03.2007 року була звільнена з роботи за
власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП
України.

В грудні 2013 року вона звернулася до
відповідача з заявою про роз'яснення
показників з яких складається розмір
її пенсії.

Згідно листа відповідача за №20396/03-20
від 20.12.2013 року їй стало відомо, що в
страховий стаж для обчислення її
пенсії не зарахований період з 01.09.2006
року по 31.03.2007 року у зв'язку з несплатою
внесків роботодавцем - ЗАТ «Завод
комунального транспорту»

18.02.2014 р. позивач звернулась до
відповідача з заявою про перерахунок
пенсії із зарахуванням до її трудового
стажу період роботи з 01.09.2006 року по
31.03.2007 року.

Однак листом УПФУ в Франківському
районі м. Львова від 05.03.2014 року №28-п/8
ОСОБА_1 було відмовлено в зарахуванні
до стажу роботи період роботи в ЗАТ
«Завод комунального транспорту» з
01.09.2006 року по 31.03.2007 року.

У зв'язку з даною відмовою позивач
звернувся до суду з відповідним
позовом.

Правові основи і принципи відносин, що
виникають між суб»єктами системи
загальнообов`язкового державного
пенсійного страхування регулюються
Законом України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно ст.1 Закон України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» (№1058-IV) страховий стаж - це
період, протягом якого особа підлягала
державному соціальному страхуванню,
якою або за яку сплачувався збір на
обов`язкове державне пенсійне
страхування згідно із законодавством,
що діяло раніше, та/або підлягає
загальнообов`язковому державному
пенсійному страхуванню згідно із цим
Законом, і за який сплачено страхові
внески.

Страховий стаж у солідарній системі
визначений частиною першою статті 24
Закону як період (строк), протягом якого
особа підлягає загальнообов`язковому
державному пенсійному страхуванню та
за який щомісяця сплачені страхові
внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок.

Страхові внески визначені частиною
першою статті 1 Закону № 1058-IV як кошти
відрахувань на соціальне страхування
та збір на обов`язкове державне
пенсійне страхування, сплачені згідно
із законодавством, що діяло раніше;
кошти сплачені на загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування».

Страхові внески на загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування
найманих працівників та інших осіб, які
належать до кола осіб, які підлягають
загальнообов`язковому державному
пенсійному страхуванню та зазначені у
статті 11 Закону № 1058-IV, сплачуються їх
роботодавцями та безпосередньо
застрахованими особами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.11 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування»,
загальнообов`язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають,
зокрема, громадяни України, іноземці
(якщо інше не встановлено міжнародними
договорами, згода на обов`язковість
яких надана Верховною Радою України) та
особи без громадянства, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об`єднаннях громадян, у фізичних осіб -
підприємців та інших осіб (включаючи
юридичних та фізичних осіб -
підприємців, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок) на
умовах трудового договору (контракту)
або працюють на інших умовах,
передбачених законодавством, або
виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру.

Згідно п.1 ч.1 ст.14 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», страхувальниками
відповідно до цього Закону є:, зокрема,
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об`єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об`єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- підприємці та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб -
підприємців, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок), які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, або за договорами
цивільно-правового характеру, - для
осіб, зазначених у пунктах 1, 10,15 статті
11 цього Закону.

До страхувальників, які несвоєчасно
або не в повному обсязі сплачують
страхові внески органами Пенсійного
фонду застосовуються фінансові
санкції, а вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом (стаття 106
Закону).

Отже, страхові внески є складовою
умовою існування солідарної системи і
підлягають обов`язковій сплаті. Однак,
застраховані особи без сприяння
державних органів позбавлені
можливості безпосередньо і оперативно
впливати на повноту і своєчасність
такої сплати, що, фактично, у випадку
неповної сплати, означатиме порушення
рівності їх прав на призначення
(перерахунок) пенсії при інших рівних
умовах.

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів констатує, що позивач, як
застрахована особа не несе
відповідальності за несвоєчасну
сплату страхових внесків
підприємством, на якому працював, а
тому несплата в повному обсязі ЗАТ
«Завод комунального транспорту»
страхових внесків на
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування не може бути підставою для
виключення із страхового стажу
позивача відповідного періоду праці на
цьому підприємстві, а також
відповідного зменшення розміру пенсії.

Крім цього колегія суддів вважає
покликання апелянта на те, що позивачем
пропущено строк звернення до
адміністративного суду безпідставним
з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно до ч.1 ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач
дізналася про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів 20.12.2013 року згідно
листа відповідача за №20396/03-20 від 20.12.2013
року, а звернулася до суду 19.03.2014 року,
тобто в межах строку встановленого КАС
України.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в
Франківському районі м.Львова залишити
без задоволення, а постанову
Франківського районного суду м.Львова
від 25 червня 2014 року у справі №465/1524/14-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний