Справа № 2-а/1970/3164/12
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2012-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/3164/12

24 жовтня 2012 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючого судді Осташа А.В. при
секретарі Твердохліб Н.В.

за участю:

представника позивача - Недошитка О.І.;

представника відповідача - Задорожного
І.М.;

прокурора - Плесюк М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Тернополі
адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Ровекс»

до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення від 28 травня 2012
року №, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ровекс» (далі по
тексту - ТзОВ «Ровекс» або позивач)
звернулося до адміністративного суду з
позовом до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Тернопільської області Державної
податкової служби (далі по тексту -
Тернопільська ОДПІ або відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 28 травня 2012
року №.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначає, що не
погоджуються із винесеним податковим
повідомленням-рішенням Тернопільською
ОДПІ від 28 травня 2012 року №, в
зв'язку з тим, що відповідач невірно
застосував норми Податкового кодексу
України та Закону України «Про податок
на додану вартість» відповідно до
спірних правовідносин.

Представник позивача зокрема пояснив,
що за правочинами, які були вчинені між
позивачем та ТзОВ «Пластум» та ТзОВ
«Нудвін», були проведені реальні
господарські операції, проведення яких
відбувалось з повним дотриманням норм
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України на
підставі первинних бухгалтерських
документів, які підтверджують факти
здійснення господарських операцій,
складених у відповідності до вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність».

Також зазначив, що у зв'язку із
перевіркою податкових органів TзOB
«Ровекс» зверталось до третейського
суду з позовними вимогами про визнання
недійсними договорів, укладених з TзOB
«Нудвін» та TзOB «Пластум». Судовими
рішеннями у позовних вимогах TзOB
«Ровекс» відмовлено. Третейським судом
підтверджено правомірність
правочинів, укладених TзOB «Ровекс» з
вказаними підприємствами, судом не
встановлено обставин, що можуть
викликати сумнів у чинності цих
правочинів та бути підставою для
визнання їх недійсними. Просив
звернути увагу на те, що в судовому
процесі досліджувались усі питання
істотних умов договорів, в тому числі
пов'язані із зазначеними в них номерами
банківських рахунків.

Представник позивача вважає, що
викладені в акті перевірки від 26.04.2012р.
№790/22-10/30690822 факти, обставини та оцінки
носять непереконливий характер,
оскільки особи, які проводили
перевірку, сформували свою позицію без
врахування позиції ДПС України та
висновків комісії ДПА в Тернопільській
області по спірних питаннях щодо
матеріалів акту перевірки від 20.01.2012р.,
що свідчить про отримання ними
неналежної впевненості у відображених
ними фактах, обставинах або оцінках та
породжує обґрунтовані сумніви в
об'єктивності та обґрунтованості їх
позиції.

Також зазначив, що при проведенні
перевірки податковим органом не
бралися до уваги ні рішення
третейських судів, ні дані експертиз
печаток та підписів, ні висновків в
актах перевірки від 20.01.2012 р.

З врахуванням викладеного, вважають, що
посадовими особами Тернопільської
ОДПІ здійснено неповне (необ'єктивне та
вибіркове) дослідження обставин
взаємовідносин TзOB «Ровекс» з TзOB
«Пластум» та TзOB «Нудвін» в процесі
надання останніми особами послуг TзOB
«Ровекс».

Враховуючи вищенаведене, позивач
вважає, що працівниками Тернопільської
ОДПІ не було належним чином досліджено
господарські операції між позивачем та
ТзОВ «Пластум» та ТзОВ «Нудвін».

З врахуванням викладеного, представник
позивача просив скасувати податкове
повідомлення-рішення від 28 травня 2012
року №.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, мотиви виклав в
поданому суду письмовому запереченні.

Згідно заперечення відповідача
позовні вимоги не підлягають до
задоволення, оскільки, в результаті
проведеної перевірки ТзОВ «Ровекс»
встановлено порушення платником
податкового законодавства, а саме пп.
7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» від 03.04.1997р.
№168/97-ВР, в результаті чого занижено
податок на додану вартість в сумі 6272667,00
грн., в тому числі за грудень 2009 року в
сумі 49500,00 грн., за вересень 2010 року в
сумі 6223167,00 грн.

Зокрема зазначив, що між ТзОВ «Ровекс»
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Пластум»
(виконавець) укладено договора, а саме,
від 6 січня 2010 року №б/н про надання
консультативних послуг з питань
комерційної діяльності та управління,
від 1 липня 2010 року №б/н про надання
юридичних послуг в процесі проведення
процедури реорганізації та
реструктуризації бізнесу замовника:
від 2 вересня 2009 року №б/н про надання
послуг з реструктуризації та
фінансового оздоровлення бізнесу, від 5
січня 2010 року №б/н про надання послуг
по позасудовому стягненню
дебіторської заборгованості.

Також, між ТзОВ «Ровекс» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Нудвін» (виконавець)
укладено договора, а саме, від 4 січня
2010 року №б/н про надання
консультативних послуг з питань
комерційної діяльності та управління,
від 30 листопада 2009 року №б/н про
надання послуг з реструктуризації та
фінансового оздоровлення бізнесу, від 2
липня 2010 року №б/н про надання
юридичних послуг в процесі проведення
процедури реорганізації та
реструктуризації бізнесу замовника.

Перевіркою встановлено, що у ТзОВ
«Нудвін» та ТзОВ «Пластум» фактично не
було можливостей для здійснення
операцій та виконання зобов'язань
передбачених договорами. А саме,
юридичної можливості (відсутність
правових обмежень для надання послуг)
та фізичної можливості (спроможності
однієї особи надавати весь спектр
послуг).

Також пояснив, що за господарськими
операціями з ТзОВ «Нудвін» та ТзОВ
«Пластум» позивач неправомірно
завищив валові витрати і неправомірно
сформував податковий кредит оскільки,
на думку перевіряючих, фактично ці
господарські операції не
здійснювались, а єдиною метою
проведення їх документування було
отримання підприємством податкової
вигоди.

Також зазначив, що якщо ж фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чиним законодавством.

Представник податкового органу вважає,
що встановлені порушення свідчать про
відсутність реального здійснення
господарських операцій між ТзОВ
«Ровекс» та ТзОВ «Нудвін» та ТзОВ
«Пластум», а кошти перераховувались
товариством лише з метою заниження
об'єкту оподаткування та формування
податкового кредиту із ПДВ.

З врахуванням викладеного, представник
відповідача просить відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 60 КАС України та ст.36-1
Закону України «Про прокуратуру» в
порядку представництва інтересів
держави на стороні Тернопільської ОДПІ
у справу вступив прокурор. В судовому
засіданні, прокурор підтримав позицію
відповідача, просив в позові відмовити.

Крім пояснень прокурора та
представників сторін, судом
досліджені письмові докази, наявні у
матеріалах справи, які подані
представниками позивача та
відповідача.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення прокурора,
представників сторін, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити, з
наступних міркувань.

Судом встановлено, що на підставі
п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст.75, п.п.
78.1.12 п. 78.1 ст. 78. п. 79.1 ст. 79 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
та відповідно до Наказу Тернопільської
ОДПІ від 18.04.2012 р. №275 працівниками
державної податкової служби проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю «Ровекс» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства з
питань взаємовідносин з товариством з
обмеженою відповідальністю «Пластум»
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Нудвін» за період з 1
липня 2009 року по 30 вересня 2010 року.

Фактичною підставою для проведення
перевірки став наказ Державної
податкової служби у Тернопільській
області від 21 березня 2012 року № 109 Про
проведення службового розслідування.

За результатами перевірки складено
акт від 24 квітня 2012 року №790/22-10/30690822.

В ході перевірки встановлено
порушення пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в сумі 6272667,00 грн., в
тому числі за грудень 2009 року в сумі
49500,00 грн., за вересень 2010 року в сумі
6223167,00 грн.

За результатами розгляду акта
перевірки від 24 квітня 2012 року
№790/22-10/30690822 винесено податкове
повідомлення - рішення Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції від 28 травня 2012 року №
про сплату грошового зобов'язання в
розмірі 7750000,00 грн., що включає 6 200 000,00
основного платежу з податку на додану
вартість (код платежу ) та 1 550 000,00
грн. штрафних (фінансових) санкцій, - що
застосовані відповідно до пп.54.3.2 п. 54.3
ст.54, абз.2 п.123.1 ст.123 Податкового
кодексу України.

Судом встановлено, що між ТзОВ «Ровекс»
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Пластум»
(виконавець) укладено договора, а саме:

- від 6 січня 2010 року №б/н про
надання консультативних послуг з
питань комерційної діяльності та
управління;

- від 1 липня 2010 року №б/н про
надання юридичних послуг в процесі
проведення процедури реорганізації та
реструктуризації бізнесу замовника:
від 2 вересня 2009 року №б/н про надання
послуг з реструктуризації та
фінансового оздоровлення бізнесу;

- від 5 січня 2010 року №б/н про
надання послуг по позасудовому
стягненню дебіторської
заборгованості.

Також, між ТзОВ «Ровекс» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Нудвін» (виконавець)
укладено договора, а саме:

- від 4 січня 2010 року №б/н про
надання консультативних послуг з
питань комерційної діяльності та
управління;

- від 30 листопада 2009 року №б/н про
надання послуг з реструктуризації та
фінансового оздоровлення бізнесу;

- від 2 липня 2010 року №б/н про
надання юридичних послуг в процесі
проведення процедури реорганізації та
реструктуризації бізнесу замовника.

Як вбачається з матеріалів справи,
виконання договорів оформлено актами
виконаних робіт та податковими
накладними: з товариством з обмеженою
відповідальністю «Пластум» від 31
серпня 2010 року №29, №27, №26, 25 на загальну
суму 18600000,00 грн., в тому числі податок на
додану вартість 3100000,00 грн.; з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Нудвін» від 31 серпня
2010 року №127, №126, №125 на загальну суму
18600000,00 грн., в тому числі податок на
додану вартість 3100000,00 грн. Суми податку
на додану вартість по зазначених
податкових накладних включено до
складу податкового кредиту вересня 2010
року.

З'ясовуючи реальність здійснення
господарських операцій, визначених у
вищенаведених договорах, суд
встановлює обґрунтованість вигоди, яку
бажає отримати позивач, а також
можливість здійснення таких
господарських операцій двома
сторонами правочину.

Відповідно до частини 1 статті 3
Господарського кодексу України під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання,
спрямована на надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно частини 4 статті 3
Господарського кодексу України, сферу
господарських відносин становлять
господарсько-виробничі,
організаційно-господарські та
внутрішньогосподарські відносини.

Частиною 5 статті 3 Господарського
кодексу України визначено, що
господарсько- виробничими є майнові та
інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності, та
відповідно до частини 1 статті 19
Господарського кодексу суб'єкти
господарювання мають право без
обмежень самостійно здійснювати
господарську діяльність, що не
суперечить законодавству.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону України від 28
грудня 1994 року №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин), передбачено, що
господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України від 3 квітня 1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(що діяв до 1 січня 2011 р.), податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Згідно з підпунктом 1.2 пункту 1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 році №88 (зареєстровано
в Міністерстві юстиції України від 5
червня 1995 року за №168/704), господарські
операції відображаються у
бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999
року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні», із
змінами та доповненнями, визначено, що
під економічною вигодою розуміється
потенційна можливість отримання
підприємством грошових коштів від
використання активів. При цьому під
господарською операцією розуміється
дія або подія яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань
власному капіталі, відомості про яку
містяться в первинному документі що
підтверджує її здійснення. Первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Закон України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (надалі по
тексту - Закон № 996-ХІУ) встановлює, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
(стаття 1 Закону № 996-ХІУ). Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити (частини 1 та 2
статті 9 Закону № 996-ХІV).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 цього
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що ТзОВ «Ровекс»
уклало договора щодо надання послуг
нематеріального характеру (управління
консалтингу, юридичних послуг, послуг з
реконструкції та фінансового
оздоровлення бізнесу) на підтвердження
виконання яких надано акти
приймання-здачі надання послуг, в яких
не міститься інформація щодо змісту
виконаних робіт та їх результаті, за
конкретних цифрових даних на
підтвердження проведених досліджень
зазначених в предметах договору та
актах приймання-здачі наданих послуг,
посилань на інформаційні джерела,
відсутність висновків виконавців про
результати проведених робіт та інша
інформація яка свідчить про те, як саме
замовник зможе використовувати їх в
господарській діяльності.

Отже, будь-які документи мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чиним законодавством.

Суд приходить до переконання, що
наявні у матеріалах справи докази в їх
сукупності свідчать про відсутність
реального здійснення господарських
операцій між ТзОВ «Ровекс та ТзОВ
«Пластум» та ТзОВ «Нудвін», а кошти
перераховувались товариством лише з
метою заниження об'єкту оподаткування
та формування податкового кредиту із
ПДВ.

Як наслідок TзOB «Ровекс» допущено
порушення пп.7.4.1. п.7.4, ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», №168/97-ВР від 03.04.1997р. з
змінами та доповненнями, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість в сумі 6200000,0грн., за вересень
2010р. в сумі 6200000,00 грн.

Судом не приймається до уваги
твердження позивача про те, що при
оформленні акту перевірки
Тернопільською ОДПІ не дотримано вимог
статті 83 Податкового кодексу України
та без наявності додаткових
матеріалів, оскільки як вбачається з
матеріалів справи, для перевірки
використовувались документи, одержані
Тернопільською ОДПІ від Управління
Служби безпеки України в
Тернопільській області в порядку та у
спосіб, визначений чинним
законодавством України (лист від 25.04.2012
року № 69/14-3154).

Судом також не беруться до уваги судові
рішення третейських судів, які
зазначає позивач, виходячи з
наступного.

Правовідносини, пов'язані з
третейським процесом регулюються
Законом України «Про третейські суди»,
Господарським процесуальним кодексом
України та Цивільним процесуальним
кодексом України. Згідно ст. 1 Закону
України «Про третейські суди» - до
третейського суду за угодою сторін
може бути переданий будь-який спір, що
виникає з цивільних та господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом.

Ст. 8 Закону України «Про третейські
суди» передбачено, що порядок
утворення третейського суду для
вирішення конкретного спору
визначається третейською угодою, умови
якої не можуть суперечити положенням
цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
третейські суди» третейська угода -
угода сторін про передачу спору на
вирішення третейським судом.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про
третейські суди» третейська угода може
бути укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди.

Ч. 6 ст. 12 Закону України «Про третейські
суди» передбачено, що посилання у
договорі, контракті на документ, який
містить умову про третейський розгляд
спору, є третейською угодою за умови, що
договір укладений у письмовій формі і
це посилання є таким, що робить
третейську угоду частиною договору.

Виходячи з юридичного аналізу
імперативних норм Закону України «Про
третейські суди» суд приходить до
переконання, що правовою підставою
звернення з позовом TзOB «Ровекс» до
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації «Спілки нафтотрейдерів
України» є укладання TзOB «Ровекс» з TзOB
«Нудвін» та TзOB «Пластум» письмової
третейської угоди щодо кожного
конкретного судового спору або
відповідні посилання в договорі,
контракті.

Як вбачається з матеріалів справи,

- згідно п. 8.2 договору про надання
послуг з реструктуризації та
фінансового оздоровлення бізнесу від
30.11.2009р. укладеного між TзOB «Ровекс» та
TзOB «Нудвін» - спір передається на
розгляд господарського суду в порядку,
встановленому законодавством України;

- згідно п. 6.4 договору управлінського
консалтингу від 04.01.2010р. укладеного між
TзOB «Ровекс» та TзOB «Нудвін» - спір
вирішується в судовому порядку за
встановленою підвідомчістю та
підсудністю такого спору, визначеному
відповідним чинним законодавством
України;

- згідно п. 8.2 договору про надання
юридичних послуг від 02.07.2010р.
укладеного між TзOB «Ровекс» та TзOB
«Нудвін» - спір передається на розгляд
господарського суду в порядку,
встановленому законодавством України;

- згідно п. 8.2 про надання юридичних від
01.07.2010р. укладеного між TзOB «Ровекс» та
TзOB «Пластум» - спір передається на
розгляд господарського суду в порядку,
встановленому законодавством України;

- договором про надання послуг по
позасудовому стягненню дебіторської
заборгованості від 05.01.2010р. укладеного
між TзOB «Ровекс» та TзOB «Пластум» не
передбачається порядок вирішення
спорів у судах;

- згідно п. 8.2 договору про надання
послуг з реструктуризації та
фінансового оздоровлення бізнесу від
02.09.2009р. укладеного між TзOB «Ровекс» та
TзOB «Пластум» - спір передається на
розгляд господарського суду в порядку,
встановленому законодавством України;

- згідно п. 6.4 договору управлінського
консалтингу від 06.01.2010р. укладеного між
TзOB «Ровекс» та TзOB «Пластум» - спір
вирішується в судовому порядку за
встановленою підвідомчістю та
підсудністю такого спору, визначеному
відповідним чинним законодавством
України.

Отже, суд приходить до переконання, що
вищепереліченими господарськими
договорами не передбачений розгляд
спорів у третейських судах.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123
Податкового Кодексу, у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до переконання, що господарські
операції не підтверджуються стосовно
врахування реального часу здійснення
операцій, юридичної можливості
(відсутність правових обмежень для
надання послуг) та фізичної можливості
(спроможності однієї особи надавати
весь спектр послуг), які економічно
необхідні для здійснення такої
діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності.

Враховуючи те, що операції між
позивачем та ТзОВ «Пластум» та ТзОВ
«Нудвін» не були спрямовані на
настання реальних правових наслідків,
оскільки фактично такі операції не
здійснювалися, а тому, є такими, що
порушують публічний порядок,
спрямовані на порушення прав та
інтересів держави.

Суд вважає, що Тернопільською ОДПІ
зроблено правильні висновки, щодо
порушення позивачем податкового
законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд,
приходить до висновку, що позивачем не
доведено правомірності обставин
викладених в позовній заяві, а надані
докази в повній мірі не підтверджують
заявлених позовних вимог, приходить до
переконання, що підстав для скасування
податкового повідомлення-рішення від 28
травня 2012 року №, немає, а тому в
задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з ст.94 КАС України судові
витрати понесені позивачем не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 69. 70. 71, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю «Ровекс»
до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення від 28 травня 2012
року №, - відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
постанову. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу (оголошення вступної та
резолютивної частини постанови), а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 29 жовтня 2012 року.

Головуючий суддя
Осташ А. В.

копія вірна:

Суддя
Осташ А. В.