Справа № 821/4054/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/4054/14
Херсонський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Пекного А.С.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Цюрупинської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини до Державної фінансової
інспекції в Херсонській області про
визнання протиправним та скасування
рішення,

встановив:

Цюрупинська районна державна лікарня
ветеринарної медицини (далі-позивач,
Цюрупинська райдержветлікарня,
Лікарня) звернулась до Херсонського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної фінансової
інспекції в Херсонській області
(далі-відповідач, ДФІ в Херсонській
області), в якому просить визнати
протиправним та скасувати вимогу від
14.07.2014 р.№44-13/1493 "щодо усунення порушень"
та попередження про бюджетне
правопорушення від 14.07.2014 р. №44-13/1499.

Позов мотивований тим, що в ході
проведеної ревізії інспекторами
Голопристанської МДФІ в Херсонській
області були зроблені висновки про
порушення вимог законодавства, які
зафіксовані в акті №44-27/14 від 01.07.2014 р.,
на підставі якого позивачу виставлено
вимогу від 14.07.2014 р. №44-13/1499 та винесено
попередження про бюджетне
правопорушення від 14.07.2014 р. за №44-13/1499.
Вказані вимогу та попередження позивач
вважає протиправними, що стало
підставою для звернення до суду з даним
позовом.

Від представників сторін надійшли
заяви про розгляд даної справи в
порядку письмового провадження.

Статтею 122 КАС України передбачено, що
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
можливим розглянути справу в порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
п.1.1.5 плану контрольно-ревізійної
роботи ДФІ України на І квартал 2014 р., на
підставі направлень на проведення
ревізії №52 від 24.03.2014 р. та №112 від 06.05.2014
р., державними фінансовими
інспекторами Голопристанської МДФІ
проведено ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Цюрупинської районної державної
лікарні ветеринарної медицини за
період з 01.01.2011 р. по 01.04.2014 р.

За наслідками ревізії складено акт
№44-27/14 від 01.07.2014 р., в якому зафіксовані
порушення наступних норм
законодавства:

п.1.2 Порядку складання фінансової та
бюджетної звітності про виконання
Зведеного бюджету України, Державного
бюджету України і бюджетів АРК , міст
Кєва та Севастополя від 10.02.2011 р. №2 та
ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність" від 16.07.1999
р., яке полягає в зайвому нарахуванню та
сплаті коштів на відрядження (добові)
за загальну суму 30,00 грн., а саме на
авансовий звіт від 19.12.2011 р. №57
відсутній наказ про відрядження.
Внаслідок допущеного порушення у формі
"Звіт про виконання спеціального фонду
кошторису установи" за відповідні
звітні періоди завищені касові та
фактичні видатки за КТКВ 2802030 КЕКВ 1140
завищені на суму на суму 30,00 грн.;

ч.4 ст. 13 Бюджетного Кодексу , п.23 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основні вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
Постановою КМУ №228 від 28.02.2002 р., яке
полягає в тому, що Лікарнею проведено
використання коштів загального фонду
кошторису на виплату заробітної плати
(ветеринарні лікарі, лаборанти,
ветеринарні санітари, які виконують
роботу по проведенню лабораторних
досліджень, приготування реактивів,
робочих розчинів і т.д., за які
надходять грошові кошти до
спеціального фонду кошторису лікарні),
склали на загальну суму 281611,93 грн. у т.ч.
по КЕКВ 1111 (з 01.01.2013 р. КЕКВ 2111) - 206621,01 грн.
та КЕКВ 1120 (з 01.01.2013 р. КЕКВ 2120) 74990,93 грн.
та по рокам (2011 р.-67181,52 грн. у т.ч. по КЕКВ
1111-49289,45 грн. та КЕКВ 1120 - 17892,06 грн., 2012 р. -
87882,82 грн. по КЕКВ 1111-54486,65 грн. та КЕКВ
1120-23396,16 грн.; 2013 р. - 96248,70 грн., у т.ч. по
КЕКВ 2111 - 70615,33 грн. та КЕКВ 2120 - 25633,37 грн.;
за 1 квартал 2014 р. - 30298,89 грн., у т.ч. КЕКВ
2111 - 22229,56 грн., КЕКВ 2120 - 8069,33 грн.). Було
спрямовано кошти спеціального фонду
державного бюджету до загального фонду
на покриття видатків у 2013 р. по КЕКВ 2240
"Оплата послуг (крім комунальних)" у
сумі 17960,00 грн. на сплату кредиторської
заборгованості, яка опубліковувалась
на початок періоду по загальному фонду
у сумі 17960,00 грн. на кінець 2012 р. Таким
чином, Цюрупинською
райдержветлікарнею не було спрямовано
коштів спеціального фонду державного
бюджету на здійснення видатків з
оплати праці до загального фонду
відповідного бюджету;

ч.1 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні". Так, в Лікарні
орендує приміщення Управління
ветеринарної медицини в Цюрупинському
районі і згідно розрахунків до
договорів відшкодовує Лікарні
вартість спожитих комунальних послуг:
електроенергії та газу. Однак протягом
періоду з 01.01.2011 р. по 01.04.2014 р.
Цюрупинською райдержветлікарнею
проведено покриття витрат сторонніх
юридичних осіб (за спожитий газ,
електроенергію) та не поновлено
орендарями проведених Лікарнею
касових та фактичних витрат по
опаленню приміщень природним газом та
освітлення в загальній сумі 14307,15 грн., у
т.ч. по лабораторії - 9556,47 грн., по
Управлінню - 4750,68 грн.

За наслідками ревізії на адресу
відповідача надіслано лист-вимогу від
14.07.2014 р. №44-13/1493, якою зобов'язано
Цюрупинську райдержветлікарню усунути
вказані порушення шляхом:

відшкодувати зайві виплати на
відрядження в сумі 30,00 грн. за рахунок
винних осіб або за згодою одержувачів;

вжити заходи щодо надходження від
орендарів витрат за спожитий природний
газ, електроенергію в сумі 14307,15 грн. У
разі не надходження, провести
претензійно-позовну роботу;

провести відшкодування видатків по
загальному фонду кошторису на
утримання штатних одиниць лабораторій
на ринках шляхом зменшення бюджетних
асигнувань по загальному фонду
кошторису на суму 251313,02 грн. із них: по
КЕКВ 2111 - 184391,43 грн. та КЕКВ 2120 - 66921,50 грн.
та за рахунок коштів спеціального
фонду здійснити відновлення касових
видатків по загальному фонду в межах
кошторису установи на суму 30298,89 грн., з
них: по КЕКВ 2111 - 22229,56 грн. та КЕКВ 2120
-8069,33 грн.

Крім того, позивача зобов'язано у строк
до 14.08.2014р. надати інформацію про вжиті
заходи та виконання вимоги.

Також Голопристанською МДФІ винесено
попередження про бюджетне
правопорушення від 14.07.2014 р. №44-13/1499.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII
(далі - Закон № 2939-XII), здійснення
державного фінансового контролю
забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю
у своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України.

Головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно із пунктом 7 статті 10 Закону №
2939-XII органу державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Відповідно до частини другої статті 15
Закону № 2939-XII законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Таким чином, вимоги органів ДФІ мають
відповідати критеріям законності і
обґрунтованості, визначеним ст. 19
Конституції України та ст. 2 КАС
України.

Процедуру проведення
Держфінінспекцією та її
територіальними органами
інспектування визначено затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2006 р. №550 "Порядком
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами" (далі -
Порядок проведення інспектування).

Виявлені допущені об'єктом контролю
порушення законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції контролюючого органу,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

У міру виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи
контролюючого органу, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів для
їх усунення та запобігання у
подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами
не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів
порушення законодавства цей об'єкт
контролю у строк, визначений вимогою
про їх усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.

Крім того, аналізуючи положення Закону
№ 2939-XII та Порядку проведення
інспектування, які регулюють питання
щодо оформлення та надсилання вимоги
про усунення порушень законодавства,
суд доходить висновку, що письмова
вимога органу державного фінансового
контролю за своєю правовою суттю є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
породжує для зобов'язаної особи
правові наслідки у вигляді
необхідності вчинення певних дій, а
відтак, з огляду на приписи ст.8
Конституції України, має, по-перше,
містити чітке викладення суті владного
припису, котре унеможливлює
неоднозначне розуміння як змісту, так і
порядку виконання висунутої органом
управління вимоги, у по-друге,
допускати реальну можливість
виконання владного припису.

Як видно з матеріалів ревізії, орган
державного фінансового контролю
вважає, що Лікарнею допущено порушення
вимог ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу
України та п.23 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основні
вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року № 228.

При цьому саме порушення, на думку
ревізорів, полягало у тому, що лікарнею
проведено використання коштів
загального фонду кошторису в загальній
сумі 281611,93 грн. на виплату заробітної
плати ветеринарним лікарям,
лаборантам, ветеринарним санітарам,
які виконують роботу по проведенню
досліджень, приготування реактивів і
робочих розчинів, за яку надходять
грошові кошти до спеціального фонду
кошторису.

Так, відповідач стверджує, що
відповідно до наказу Державного
комітету ветеринарної медицини
України №524 від 26.11.2010 р. "Про
затвердження норм часу і чисельності
працівників державних установ
ветеринарної медицини", яким
затверджено норми часу на проведення
ветеринарно-санітарних експертиз на
ринках, враховуючи фактичну вартість
однієї години роботи, визначену шляхом
ділення фактичної суми отриманих
коштів на фактично відпрацьований час
в розрізі за посадами, за проведення
аналізів на трихінельоз та "сибірку"
персоналу Лабораторій за рахунок
коштів загального фонду державного
бюджету необхідно було нарахувати
коштів на загальну суму 133627,50 грн.: у 2011
р. - 22030,62 грн. (заробітна плата - 16163,33
грн., нарахування - 5867,29 грн.), у 2012 р. -
69877,32 грн. (заробітна плата - 51268,56 грн.,
нарахування - 18608,76 грн.), у 2013 р. - 31857,03
грн. (заробітна плата - 23372,73 грн.,
нарахування - 8484,30 грн.) та за січень -
березень 2014 р. - 9862,53 грн. (заробітна
плата - 7235,90 грн., нарахування на
заробітну плату - 2626,63 грн.). Однак
фактичні витрати на заробітну плату із
нарахуванням єдиного соціального
внеску працівників лабораторії
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринках "Цюрупинський", ТОВ БВФ "Неждана"
з урахуванням табелів обліку робочого
часу за відповідні звітні місяці за
період з 01.01.2011 р. по 01.04.2014 р. склали
415239,41 грн.

Підсумовуючи викладене, ревізори
роблять висновок, що вказані витрати
повинні були здійснюватись за рахунок
коштів спеціального фонду кошторису.

Усунути це порушення орган державного
фінансового контролю пропонує Лікарні
у п.6 вимоги шляхом відшкодування
видатків по загальному фонду кошторису
на утримання штатних одиниць
лабораторій на ринках шляхом зменшення
бюджетних асигнувань по загальному
фонду кошторису на суму 251313,02 грн. із
них: по КЕКВ 2111 - 184391,43 грн. та КЕКВ 2120 -
66921,50 грн. та за рахунок коштів
спеціального фонду здійснити
відновлення касових видатків по
загальному фонду в межах кошторису
установи на суму 30298,89 грн., з них: по
КЕКВ 2111 - 22229,56 грн. та КЕКВ 2120 -8069,33 грн.

Суд вважає помилковими висновки органу
державного фінансового контролю про
вчинення Лікарнею порушень
законодавства.

Так, відповідно до п.п.1, 2, 3 Положення
про районні державні лікарні
ветеринарної медицини, затвердженого
наказом Державного комітету
ветеринарної медицини України від 28
жовтня 2008 року №238, (далі - Положення) є
державними установами ветеринарної
медицини для здійснення
профілактичних, діагностичних,
лікувальних та протиепізоотичних
заходів. Лікарні підпорядковуються
управлінням ветеринарної медицини в
районах та керуються у своїй
діяльності Конституцією України,
законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України,
Державного комітету ветеринарної
медицини України, головних управлінь
ветеринарної медицини в Автономній
Республіці Крим, областях, управління
ветеринарної медицини в районах та цим
Положенням.

Структурними підрозділами Лікарень,
зокрема, є державні лабораторії
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринках (де відсутні районні державні
лабораторії ветеринарної медицини).

Основні завдання Лікарень
ветеринарної медицини передбачені у п.5
Положення, в тому числі до них
віднесено проведення заходів щодо
профілактики і ліквідації хвороб
тварин (крім випадків, передбачених у
статті 98 Закону України "Про
ветеринарну медицину"), лікування
тварин, які страждають на хвороби та
недуги, лабораторних досліджень,
ветеринарно-санітарної експертизи
товарів, видача відповідних
ветеринарних документів здійснюється
за рахунок їх власників згідно з
тарифами відповідно до статті 99 Закону
України "Про ветеринарну медицину".

Наказом Державного департаменту
ветеринарної медицини Міністерства
аграрної політики України від 15 квітня
2002 року №16, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 29 квітня
2002 р. за №404/6692, затверджено Положення
про державну лабораторію
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку.

Пунктами 1.1, 1.2, 1.5 - 1.7, 1.10, 1.23 - 1.25 цього
Положення визначено, що державна
лабораторія ветеринарно-санітарної
експертизи на ринку (далі - лабораторія)
функціонує на ринках (зоологічних
ринках), ринкових комплексах усіх
типів, торгівельних майданчиках тощо
незалежно від форми власності (далі -
ринок), де організовано продаж тварин,
продукції тваринного і рослинного
походження, кормів тваринного і
рослинного походження, кормових
добавок та ін. (далі - продукція) і де є
обов'язковим проведення
ветеринарно-санітарної експертизи.

Лабораторія є структурним підрозділом
районної (міської) державної
лабораторії ветеринарної медицини, в
разі її відсутності - іншої державної
установи ветеринарної медицини.

Лабораторія здійснює обов'язковий
державний ветеринарно-санітарний
контроль за якістю та безпекою усієї
підконтрольної продукції, що
реалізується, у т. ч. харчових продуктів
тваринного походження, які
призначаються для харчування людей, та
дотриманням ветеринарно-санітарних
правил торгівлі на ринках.

У штат лабораторії входять лікарі
ветеринарної медицини, фельдшери
(лаборанти) ветеринарної медицини,
ветеринарні санітари (у зонах
посиленого радіоекологічного контролю
та в населених пунктах, критичних щодо
забруднення радіонуклідами, - лікар
ветеринарної медицини - радіолог і
технік-дозиметрист). Чисельність
фахівців встановлюється залежно від
кількості проведених експертиз
продукції в середньому за робочий день,
а також виходячи з обсягу робіт щодо
здійснення державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду за об'єктами, розташованими на
території ринку (додатки 1, 2).

Лабораторію очолює завідувач - лікар
ветеринарної медицини, який
призначається на посаду і звільняється
із займаної посади керівником
відповідної державної установи
ветеринарної медицини району (міста), у
підпорядкуванні якої є лабораторія.

Завідувач лабораторії за посадою є
державним інспектором ветеринарної
медицини і здійснює державний
ветеринарно-санітарний контроль і
нагляд на ринку.

Фінансування та матеріально-технічне
забезпечення діяльності лабораторії
здійснюються за рахунок коштів
загального та спеціального фондів
державного бюджету.

Ветеринарно-санітарний контроль за
торгівлею тваринами та
ветеринарно-санітарна експертиза усіх
видів продукції тваринного і
рослинного походження на ринках (за
винятком планових радіологічних
досліджень і досліджень на
трихінельоз) здійснюються за рахунок
їх власників згідно з тарифами.

Структура, гранична чисельність
працівників, штатний розпис і кошторис
лабораторії затверджуються
начальником управління ветеринарної
медицини Автономної Республіки Крим,
області, міст Києва та Севастополя.

Завдання та обов'язки лабораторії
установлені п.п. 2.1 - 3.16 Положення про
державну лабораторію
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку.

Згідно із ст.ст. 97, 98, 99 Закону України
"Про ветеринарну медицину",
фінансування та матеріально-технічне
забезпечення державної служби
ветеринарної медицини здійснюються за
рахунок коштів загального та
спеціального фондів Державного
бюджету України.

Заходи щодо профілактики, локалізації,
за необхідності - ліквідації хвороб
тварин, лабораторно-діагностичні та
регулярні радіологічні дослідження
товарів, матеріально-технічне
забезпечення спеціалізованим
обладнанням і транспортом, створення
необхідного резерву біологічних,
лікувальних та дезінфекуючих
препаратів і засобів, відшкодування
витрат на транспортування та
зберігання ветеринарних препаратів,
інші ветеринарно-санітарні заходи,
визначені Кабінетом Міністрів України,
та забезпечення виконання
загальнодержавних довгострокових
програм з питань ветеринарної
медицини, у тому числі
загальнодержавної програми здійснення
моніторингу залишкових кількостей
ветеринарних препаратів та
забруднюючих речовин у тваринах,
продуктах тваринного походження і
кормах, здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України, місцевих
бюджетів та інших джерел, не
заборонених законом.

Оплата проведення заходів щодо
профілактики і ліквідації хвороб
тварин (крім випадків, передбачених у
статті 98 цього Закону), процедур
контролю, інспектування та ухвалення,
надання інформації, лікування тварин,
які страждають на хвороби та недуги,
лабораторних досліджень,
ветеринарно-санітарної експертизи
товарів, видача відповідних
ветеринарних документів, послуг при
експортно-імпортних операціях та
транспортуванні територією України
об'єктів державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду здійснюється за рахунок їх
власників (операторів потужностей)
згідно з тарифами.

Оплата послуг спеціалістів
ветеринарної медицини, які провадять
ветеринарну практику, за виконання
обов'язкових або необхідних
протиепізоотичних заходів згідно з
переліком та у розмірах, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України та
інших джерел, не заборонених законом.

Тарифи на ветеринарні послуги
затверджуються відповідно до
законодавства про ціни та
ціноутворення.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 15 серпня 1992 року №478 затверджено
перелік протиепізоотичних,
лікувальних,
лабораторно-діагностичних,
радіологічних та інших
ветеринарно-санітарних заходів, що
проводяться органами державної
ветеринарної медицини за рахунок
бюджетних та інших коштів (коштів
власників тварин і тваринницької
продукції).

Постановами Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 р. №1348 та від 9
червня 2011 р. №641 затверджені переліки
платних адміністративних послуг, які
надаються Державною ветеринарною та
фітосанітарною службою, органами та
установами, що належать до сфери її
управління, і розміри плати за їх
надання.

Пунктом 30 частини 1 статті 2 Бюджетного
кодексу України передбачено, що
основним плановим фінансовим
документом бюджетної установи, яким на
бюджетний період встановлюються
повноваження щодо отримання
надходжень і розподіл бюджетних
асигнувань на взяття бюджетних
зобов'язань та здійснення платежів для
виконання бюджетною установою своїх
функцій та досягнення результатів,
визначених відповідно до бюджетних
призначень - є кошторис.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року № 228 затверджено
Порядок складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ (далі - Порядок №228), відповідно
до п.1 якого кошторис бюджетних установ
має такі складові частини:

- загальний фонд, який містить обсяг
надходжень із загального фонду бюджету
та розподіл видатків за повною
економічною класифікацією видатків
бюджету на виконання бюджетною
установою (далі - установа) основних
функцій або розподіл надання кредитів
з бюджету за класифікацією
кредитування бюджету;

- спеціальний фонд, який містить обсяг
надходжень із спеціального фонду
бюджету на конкретну мету та їх
розподіл за повною економічною
класифікацією видатків бюджету на
здійснення відповідних видатків
згідно із законодавством, а також на
реалізацію пріоритетних заходів,
пов'язаних з виконанням установою
основних функцій, або розподіл надання
кредитів з бюджету згідно із
законодавством за класифікацією
кредитування бюджету.

Згідно п.5 Порядку №228, установам можуть
виділятися бюджетні кошти тільки за
наявності затверджених кошторисів,
планів асигнувань загального фонду
бюджету, планів надання кредитів із
загального фонду бюджету, планів
спеціального фонду. Установи мають
право брати бюджетні зобов'язання
витрачати бюджетні кошти на цілі та в
межах, установлених затвердженими
кошторисами, планами асигнувань
загального фонду бюджету, планами
надання кредитів із загального фонду
бюджету, планами спеціального фонду.

Як видно з матеріалів справи,
спеціальний фонд Цюрупинської
районної державної лікарні
ветеринарної медицини формується за
рахунок надходжень коштів від надання
платних послуг, пов'язаних з роботою по
ветеринарному контролю.

Пунктом 19 Порядку №228 передбачено, що
розподіл видатків або надання кредитів
з бюджету спеціального фонду проекту
кошторису проводиться виключно в межах
і за рахунок відповідних надходжень,
запланованих на цю мету в зазначеному
фонді.

Відповідно до п.23 Порядку № 228 видатки
спеціального фонду кошторису за
рахунок власних надходжень плануються
у такій послідовності: за
встановленими напрямами використання,
на погашення заборгованості установи з
бюджетних зобов'язань за спеціальним
та загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду. При цьому
розпорядник бюджетних коштів здійснює
коригування обсягів узятих бюджетних
зобов'язань за загальним фондом
кошторису для проведення видатків з
цих зобов'язань із спеціального фонду
кошторису відповідно до бюджетного
законодавства.

Згідно із ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу
України власні надходження бюджетних
установ отримуються додатково до
коштів загального фонду бюджету і
включаються до спеціального фонду
бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
поділяються на такі групи:

перша група - надходження від плати за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно із законодавством;

друга група - інші джерела власних
надходжень бюджетних установ.

У складі першої групи виділяються такі
підгрупи:

підгрупа 1 - плата за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю;

підгрупа 2 - надходження бюджетних
установ від додаткової (господарської)
діяльності;

підгрупа 3 - плата за оренду майна
бюджетних установ;

підгрупа 4 - надходження бюджетних
установ від реалізації в установленому
порядку майна (крім нерухомого майна).

У складі другої групи виділяються такі
підгрупи:

підгрупа 1 - благодійні внески, гранти
та дарунки;

підгрупа 2 - кошти, що отримують
бюджетні установи від підприємств,
організацій, фізичних осіб та від інших
бюджетних установ для виконання
цільових заходів, у тому числі заходів
з відчуження для суспільних потреб
земельних ділянок та розміщених на них
інших об'єктів нерухомого майна, що
перебувають у приватній власності
фізичних або юридичних осіб;

підгрупа 3 - кошти, що отримують вищі та
професійно-технічні навчальні заклади
від розміщення на депозитах тимчасово
вільних бюджетних коштів, отриманих за
надання платних послуг, якщо таким
закладам законом надано відповідне
право.

Власні надходження бюджетних установ
використовуються (з урахуванням
частини дев'ятої статті 51 цього
Кодексу) на: покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
послуг, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю (за рахунок надходжень
підгрупи 1 першої групи); організацію
додаткової (господарської) діяльності
бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгрупи 2 першої групи);
утримання, облаштування, ремонт та
придбання майна бюджетних установ (за
рахунок надходжень підгрупи 3 першої
групи); ремонт, модернізацію чи
придбання нових необоротних активів та
матеріальних цінностей, покриття
витрат, пов'язаних з організацією
збирання і транспортування відходів і
брухту на приймальні пункти (за рахунок
надходжень підгрупи 4 першої групи);
господарські потреби бюджетних
установ, включаючи оплату комунальних
послуг і енергоносіїв (за рахунок
надходжень підгруп 2 і 4 першої групи);
організацію основної діяльності
бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгруп 1 і 3 другої групи);
виконання відповідних цільових
заходів (за рахунок надходжень
підгрупи 2 другої групи).

Згідно із ч.9 ст.51 Бюджетного кодексу
України, якщо обсяги власних
надходжень бюджетних установ
перевищують відповідні витрати,
затверджені законом про Державний
бюджет України (рішенням про місцевий
бюджет), розпорядник бюджетних коштів
передбачає спрямування таких
надпланових обсягів у першу чергу на
погашення заборгованості з оплати
праці, нарахувань на заробітну плату,
стипендій, комунальних послуг та
енергоносіїв.

Якщо такої заборгованості немає,
розпорядник бюджетних коштів
спрямовує 50 відсотків коштів на заходи,
що здійснюються за рахунок відповідних
надходжень, і 50 відсотків коштів - на
заходи, необхідні для виконання
основних функцій, але не забезпечені
коштами загального фонду бюджету за
відповідною бюджетною програмою. У
такому разі розпорядник бюджетних
коштів здійснює перерозподіл обсягів
узятих бюджетних зобов'язань за
загальним фондом бюджету для
проведення видатків за цими
зобов'язаннями із спеціального фонду
бюджету.

Отже, відповідно до норм Бюджетного
кодексу України та Порядку № 228
основним плановим документом
бюджетної установи є кошторис, який
складається з загального та
спеціального фондів Державного
бюджету.

Бюджетні установи мають право
провадити діяльність виключно в межах
асигнувань, затверджених кошторисами.

Порядком № 228 передбачено, що видатки
спеціального фонду кошторису
здійснюються бюджетною установою на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням її основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

При цьому зазначені нормативні
документи не містять переліку видатків
за кодами економічної класифікації, на
які саме необхідно спрямовувати кошти,
отримані до спеціального фонду.

Судом досліджені кошториси Лікарні за
період, що підлягав ревізії.

З них вбачається, що на протязі 2011-2014р.р.
за рахунок коштів загального фонду
передбачалось фінансування видатків
на оплату праці працівників та
нарахування на заробітну плату, а також
на часткову оплату придбання товарів і
послуг (предмети, матеріали, обладнання
та інвентар; медикаменти та
перев'язувальні матеріали; оплата
послуг крім комунальних), витрат на
відрядження, оплату комунальних послуг
та енергоносіїв.

В той же час, протягом 2011-2014р.р. за
рахунок коштів спеціального фонду
Державного бюджету передбачалось
фінансування видатків лікарні на
виплату заробітної плати з
нарахуваннями та на оплату комунальних
послу (незабезпечені видатками
загального фонду), а також видатків на
заходи пов'язані з організацією
діяльності лікарні, що відповідає
вимогам Бюджетного кодексу України та
п.23 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року № 228.

Крім того, лікарнею було складено та
затверджено в установленому порядку
штатні розписи на відповідні роки, у
яких передбачено посади лікаря
ветсанекспертизи, лаборанта та
ветсанітара, які утримуються за
рахунок коштів загального фонду.

Ревізією не виявлено порушень щодо
дотримання законодавства при
складанні, розгляді і затвердженні
кошторисів та при складанні штатних
розписів на 2011-2014р.р., що
підтверджується змістом акту ревізії
від 01.07.2014р. №44-27/14.

За змістом Закону України "Про
ветеринарну медицину", постанов
Кабінету Міністрів України від 15.08.1992р.
№478, від 28.12.2011р. №1348 та від 09.06.2011р. №641
працівники Цюрупинської районної
державної лікарні ветеринарної
медицини, відповідно до їх
функціональних повноважень,
зобов'язані проводити
ветеринарно-санітарні та
лабораторно-діагностичні заходи,
джерелами фінансування яких
законодавчо передбачено як кошти
власників тварин і тваринницької
продукції, так і кошти державного
бюджету.

Слід зазначити, що оплата праці
працівників лікарні відбувається на
підставі загального трудового
законодавства: Законів України "Про
державну службу", "Про оплату праці",
Кодексу законів про працю України,
постановами Кабінету Міністрів
України від 30.08.2002р. №1298 "Про оплату
праці працівників на основі Єдиної
тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів
з оплати праці працівників установ,
закладів та організацій окремих
галузей бюджетної сфери", від 11 грудня
1998 р. №1960 "Про умови оплати праці
працівників підприємств, установ і
організацій державної ветеринарної
медицини" та інших нормативно-правових
актів. Зокрема, вона складається з
посадового окладу (тарифної ставки),
надбавок і доплат.

Відповідно до ст.7 Бюджетного кодексу
України, одним з основних принципів
бюджетної системи є принцип цільового
використання бюджетних коштів - тобто
бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями.

Згідно з ст. 48 Бюджетного кодексу
України, розпорядники бюджетних
коштів беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами, враховуючи необхідність
виконання бюджетних зобов'язань
минулих років, узятих на облік
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів; щодо
завдань (проектів) Національної
програми інформатизації - після їх
погодження з Генеральним державним
замовником Національної програми
інформатизації. Розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання за спеціальним фондом
бюджету виключно в межах відповідних
фактичних надходжень спеціального
фонду бюджету (з дотриманням вимог
частини другої статті 57 цього Кодексу).

З наявних матеріалів справи судом
зроблено висновок, що витрачання
бюджетних коштів на виплату заробітної
плати лікарю ветсанекспертизи,
лаборанту та ветсанітару Лікарнею
здійснювалось відповідно до бюджетних
асигнувань та напрямків їх
використання.

При цьому суд також враховує, що
державною фінансовою інспекцією не
надано належних і беззаперечних
доказів вчинення Лікарнею порушень,
оскільки з доданих до справи доказів
вбачається, що ревізорами лише
констатовано факти нарахування
вказаним працівникам заробітної плати
з рахунок коштів загального фонду
кошторису (яким, до речі, передбачені ці
видатки) та виконання ним робіт,
пов'язаних із наданням платних послуг.

Крім того, свої висновки про вчинення
позивачем порушення, як і розрахунки
сум безпідставно витрачених на виплату
заробітної плати бюджетних коштів,
відповідач також мотивував
положеннями Наказу Державного
комітету ветеринарної медицини
України від 26.11.2010р. №524 "Про
затвердження Норм часу і чисельності
працівників державних установ
ветеринарної медицини", який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 01.04.2011р. за №442/19180.

Зокрема, відповідач самостійно
визначив на підставі вказаного Наказу:
тривалість часу, яку працівники
Лікарні повинні були витратити на
проведення лабораторних досліджень, що
фінансуються за рахунок державного
бюджету; загальну тривалість робочого
часу працівників за період, який
підлягав ревізії; фактичну вартість
однієї години роботи; суму коштів на
оплату праці за рахунок загального
фонду бюджету, виходячи із указаних
величин, які ним розраховані.

Тобто, віднявши отриману внаслідок
такого розрахунку суму від загальної
суми коштів, витрачених на оплату праці
цих працівників за рахунок коштів
загального фонду (яка між тим визначена
затвердженими в установленому порядку
кошторисами та штатними розписами),
відповідач отримав конкретну суму, на
яку він вважає безпідставно покрито
видатки спеціального фонду за рахунок
коштів загального фонду кошторису.

Проте суд не погоджується із такими
висновками та розрахунками
відповідача, оскільки ним жодним чином
не обґрунтовано правомірність
застосування положень Наказу
Державного комітету ветеринарної
медицини України від 26.11.2010р. №524 до
спірних правовідносин та
відповідність самого розрахунку цьому
наказу з огляду на відсутність у
матеріалах ревізії відомостей про
реальні витрати часу працівників на
здійснення досліджень за рахунок
бюджету та за рахунок коштів
замовників, а також на те, що
затверджені наказом норми витрати часу
на проведення досліджень не є єдиними
та абсолютними величинами, від яких
безпосередньо залежить визначення
розміру заробітної плати працівників
та джерела їх виплати - чи то загальний
чи спеціальний фонд кошторису
установи.

Таким чином, обставини вчинення
позивачем порушення, на які
посилається відповідач, не
підтверджені належними і допустимими
доказами.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що ДФІ в Херсонській області
не доведено вчинення Лікарнею
порушення ч.4 ст. 13 Бюджетного Кодексу
України та п.23 Порядку складання
розгляду, затвердження та основні
вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ №228 від 28.02.2002 р.

Таким чином, п.6 вимоги від 14 липня 2014
року №44-13/1493 не відповідає критеріям
законності і обґрунтованості, а тому не
підлягає виконанню Цюрупинською
райдержветлікарнею.

У зв'язку з цим суд також вважає
протиправним оскаржене Лікарнею
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства від 14 липня
2014 року №44-13/1499, прийняте
Голопристанською МДФІ.

Так, за змістом ст.ст. 116-118 Бюджетного
кодексу України попередження про
неналежне виконання бюджетного
законодавства з вимогою щодо усунення
порушення бюджетного законодавства
може застосовуватися учасниками
бюджетного процесу, уповноваженими цим
Кодексом на здійснення контролю за
дотриманням бюджетного законодавства,
тобто є заходом впливу, який
застосовується виключно за порушення
бюджетного законодавства.

Статтею 116 Бюджетного кодексу України
надано визначення порушення
бюджетного законодавства та
встановлено перелік порушень, який не є
вичерпним.

Відповідно до ст. 117 цього ж Кодексу, за
порушення бюджетного законодавства до
учасників бюджетного процесу може
застосовуватися в усіх випадках
виявлення порушень бюджетного
законодавства такий захід впливу, як
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства з вимогою
щодо усунення порушення бюджетного
законодавства. Виявлені порушення
бюджетного законодавства мають бути
усунені в строк до 30 календарних днів.

Враховуючи те, що в ході розгляду даної
справи спростовано висновки щодо
вчинення Цюрупинською
райдержветлікарнею порушення
бюджетного законодавства,
застосування до неї такого заходу
впливу як попередження про неналежне
виконання бюджетного законодавства - є
безпідставним, а відповідне рішення
органу державного фінансового
контролю - протиправним.

Стосовно пунктів 4 та 5 вимоги від 14.07.2014
р. №44-13/1493, якими позивача зобов'язано
відшкодувати зайві виплати на
відрядження в сумі 30,00 грн. за рахунок
винних осіб або за згодою одержувачів
та вжити заходи щодо надходження від
орендарів витрат за спожитий природний
газ, електроенергію в сумі 14307,15 грн.; у
разі не надходження, провести
претензійно-позовну роботу, суд
звертає увагу на те, що позивачем не
наведено жодного обґрунтування
незаконності вказаних пунктів
оскаржуваної вимоги.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23 квітня 2011 № 499/2011
(далі-Положення) Держфінінспекція
України відповідно до покладених на
неї завдань вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальність винних осіб, а саме:
вимагає від керівників та інших
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів
(підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні", згідно з якими органам
державного фінансового контролю
надано право пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства, вилучати в судовому
порядку до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення перевіряє
суд, який розглядає цей позов, а не
позов підконтрольної установи про
визнання вимоги протиправною.

Однак у порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

Таким чином, пункти 4 та 5 оскарженої
вимоги, якими примусово стягуються
виявлені в ході ревізії збитки, не є
обов'язковими для виконання позивачем,
а отже не створюють для нього юридичних
наслідків, тому відсутні підстави для
задоволення позовних вимог Лікарні у
цій частині.

В даному випадку Голопристанська МДФІ
пред'явила вимогу від 14.07.2014р. №44-13/1493
про усунення виявлених під час ревізії
порушень, при цьому оскаржувана вимога
у пунктах 4 та 5 вказує на виявлені
збитки та їхній розмір, а також містить
звернутий до позивача припис про їх
стягнення в судовому порядку з
юридичної особи - одержувача коштів.

Таким чином, пункти 4, 5 вимоги, якими
примусово стягуються виявлені в ході
ревізії збитки, не є обов'язковими для
виконання відповідачем, оскільки не
створюють для нього юридичних
наслідків.

Проте це також означає, що в даному
випадку відсутній сам предмет спору,
оскільки відсутнє порушене право або
інтерес позивача, які підлягали би
судовому захисту.

Слід зазначити, що аналогічну правову
позицію у подібних правовідносинах
висловив Верховний Суд України у
постановах від 15 квітня, від 13 та 20
травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14,
21-93а14 відповідно).

Згідно із ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до ч.2 ст.161 КАС України, при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

З цього приводу суд також звертає увагу
на те, що згідно зі статтею 19
Конституції України правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

Вимагаючи від Цюрупинської
райдержветлікарні у пунктах 4 та 5
вимоги від 14.07.2014р. №44-13/1493 вчинити дії
по стягненню коштів з юридичної та
фізичної осіб шляхом проведення
претензійно-позовної роботи,
Голопристанська МДФІ фактично
примушує підконтрольну установу
звернутись до суду із відповідними
позовами, оскільки єдиним законним
способом стягнення збитків за даних
обставин є виключно судовий порядок.

Зі змісту Розділу ІІ Конституції
України, статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ст. 6 КАС України, ст. 3 ЦПК України, ст. 1
ГПК України вбачається, що звернення до
суду за захистом порушених прав та
інтересів є невід'ємним та
гарантованим державою правом, а не
обов'язком.

З огляду на це, ніхто не може бути
зобов'язаний скористатися своїм правом
звернутися до суду для захисту своїх
або державних інтересів.

Враховуючи це, суд приходить до
висновку, що п.4,5 вимоги від 14.07.2014р.
№44-13/1493 за своєю юридичною природою не
є обов'язковими для виконання
позивачем, оскільки покладає на нього
обов'язок вчинити дії поза межами
правового поля.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
вважає, що позивачем надано достатньо
доказів, підтверджуючих
протиправність пункту 6 вимоги від
14.07.2014р. №44-13/1493 та попередження про
бюджетне правопорушення від 14.07.2014 р.
№44-13/1499 і, навпаки не наведено жодного
обґрунтування щодо протиправності
пунктів 4, 5 оскаржуваної вимоги, а тому
позов підлягає частковому задоволенню
в частині визнання протиправними і
скасування пункту 6 вимоги від 14.07.2014р.
№44-13/1493 та попередження про бюджетне
правопорушення від 14.07.2014 р. №44-13/1499, в
задоволенні ж решти позовних вимог
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 122, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
пункт 6 вимоги Голопристанської
міжрайонної Державної фінансової
інспекції від 18 липня 2044 року №44-13/1493.

Визнати протиправним та скасувати
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства від 14 липня
2014 року №44-13/1499, прийняте
Голопристанською міжрайонною
Державною фінансовою інспекцією.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Пекний
А.С.

кат. 9.3