Справа № 820/15727/14
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 р.
Колегія суддів Харківського окружного
адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Біленського О.О.,
суддів - Полях Н.А., Супрун Ю.О.,
при секретарі - Рябченко Є.А.,
представника позивача - не прибув,
представника відповідачів - Часовськой
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Державної
реєстраційної служби України,
Державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни, Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -
До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_2 з адміністративним позовом до
Державної реєстраційної служби
України, Державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяни Василівни,
Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області, в якому, з
урахуванням збільшених позовних вимог,
просить суд:
- визнати протиправним рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №12463409 від 16 квітня 2014 року,
винесене державним реєстратором
Державної реєстраційної служби
- зобов'язати Реєстраційну службу
Харківського районного управління
юстиції Харківської області здійснити
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 на
підставі рішення Харківського
районного суду Харківської області від
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 25 березня 2014 року
позивачем до реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області була
подана заява про державну права
власності на житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1, до якої були
додані: рішення Харківського районного
суду Харківської області від 17.12.2012
права власності на вказану
нерухомість; технічний паспорт на
вказану нерухомість; копія паспорта
громадянина України ОСОБА_2; копія
довідки про присвоєння мені
ідентифікаційного номеру. Вказана
заява була зареєстрована в базі даних
про реєстрацію заяв і запитів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно 25.03.2014 року за
реєстраційним номером 5967127. 23 липня 2014
року позивачем було отримано рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень №12463409 від 16 квітня
2014 року з посиланням на ст.24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року (далі -
Закон України №1952-ІV) та п.п.20, 28 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок
№868), а саме подані документи не
відповідають вимогам закону (при цьому
не вказано, яким саме вимогам), та не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують. Позивач вважає, що вказане
рішення є протиправним, прийнятим з
порушенням встановленого Законом
України №1952-ІV порядку, з огляду на що
просить зобов'язати здійснити державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно - будинок АДРЕСА_1 на підставі
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 17 грудня 2012
року по справі №2034/13657/2012.

Представник позивача та позивач у
судове засідання не прибули, про дату,
час та місце судового розгляду
повідомлені належним чином, до початку
судового засідання надали заяви про
розгляд справи без їх участі.

Представник Державної реєстраційної
служби України та Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області в судове
засідання прибув, проти задоволення
позовних вимог заперечував, при цьому
зазначив, що діючим законодавством
встановлено процедура прийняття
відповідних рішень державними
реєстраторами, і суд не може підміняти
цю процедуру та орган, до компетенції
якого віднесено прийняття відповідних
рішень. Також, зобов'язавши провести
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, суд фактично вирішить
питання про визнання права власності
на нерухоме майно за позивачем, що не
відноситься до компетенції
адміністративного суду.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяна Василівна в
судове засідання не прибув, про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений своєчасно та належним
чином. До початку судового засідання,
державний реєстратор подав до
канцелярії Харківського окружного
адміністративного суду заперечення на
позовну заяву, в яких зазначив, що
подані заявником правовстановлюючі
документи не дають змоги встановити
відомості щодо об'єкта державної
реєстрації права власності на який
заявлено, для внесення відповідної
інформації до державного реєстру
речових прав на нерухоме майно. З
огляду на наведене, відповідач вважає
позовні вимоги безпідставними та
необґрунтованими.

За таких умов, відповідно до ст.128 КАС
України, виходячи з рівності сторін в
адміністративному судочинстві, суд
вважає за можливе розглянути справу на
підставі наявних у ній доказів без
участі позивача та Державного
реєстратора Державної реєстраційної
служби України Корюк Тетяни Василівни.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представника відповідачів, дослідивши
матеріали справи, надані докази у їх
сукупності, встановила наступне.

З наявної в матеріалах справи копії
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 17.12.2012 року по
справі №2034/13657/2012 було визнано за
ОСОБА_2 право власності на житловий
будинок з надвірними будівлями, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

З копії облікової справи №5967127
вбачається, що 25.03.2014 року ОСОБА_2
звернувся до Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме
про реєстрацію права власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 відповідно до рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 17.12.2012 року по
справі №2034/13657/2012.

16.04.2014 року державний реєстратор прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби Корюк Тетяна
Василівна, керуючись ст.24 Закону
України №1952-ІV та пунктами 20, 28 Порядку
№868, прийняв рішення №12463409, яким
відмовив у державній реєстрації права
власності на житловий будинок у зв'язку
з тим, що подані документи не
відповідають вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
саме: для проведення державної
реєстрації права власності на
новозбудований нерухомого майна
подається документ, що посвідчує
речове право на земельну ділянку;
документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
закінченого будівництвом об'єкта,
документ, що підтверджує присвоєння
адреси об'єкту нерухомого майна.

Колегія суддів зазначає, що спірні
правовідносини регулюються
Конституцією України, Цивільним
кодексом України, Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV
від 01.07.2004 року (далі - Закон України
№1952-ІV), Порядком державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2013 року
№868 (далі - Порядок №868).

Згідно преамбули Закону України №1952-ІV,
цей Закон визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до положень ст.2 Закону
України №1952-ІV визначено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно;
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

У статті 3 Закону України №1952-ІV
вказано, що Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Частина
2 статті 9 Закону України №1952-ІV
передбачає прямий обов'язок державного
реєстратора під час розгляду заяви про
реєстрацію встановити відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав, поданим
документам. У разі потреби реєстратор
має право вимагати подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Статтею 22 Закону України №1952-ІV
передбачено, що у разі якщо документи
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень подано не в повному обсязі,
передбаченому нормативно-правовими
актами, державний реєстратор у строк,
встановлений частинами п'ятою, сьомою і
восьмою статті 15 цього Закону для
розгляду заявлених прав, приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень і письмово повідомляє про це
заявника. Якщо заявник протягом п'яти
робочих днів після отримання
письмового повідомлення виконав
вимоги державного реєстратора,
загальний строк розгляду заявленого
права продовжується з урахуванням
часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до положень п.16 Порядку №868,
у разі подання документів, необхідних
для проведення державної реєстрації
речових прав, не в повному обсязі
державний реєстратор приймає рішення
про зупинення розгляду заяви, яке
містить рекомендації щодо усунення
обставин, що були підставою для його
прийняття. Заявник усуває обставини, що
були підставою для прийняття державним
реєстратором рішення про зупинення
розгляду заяви, у строк, що не перевищує
п'яти робочих днів з моменту отримання
відповідного рішення. Якщо протягом
п'яти робочих днів після отримання
заявником рішення про зупинення
розгляду заяви до органу державної
реєстрації прав, нотаріуса не надійшли
документи, які підтверджують усунення
в повному обсязі обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення, державний реєстратор приймає
рішення про відмову в державній
реєстрації прав.

Отже, з приписів вищевказаних норм
права випливає, що державний
реєстратор, у разі подання документів
не в повному обсязі, повинен прийняти
рішення про зупинення розгляду заяви,
яке містить рекомендації щодо усунення
обставин, що були підставою для його
прийняття.

Колегія суддів зазначає, що з пояснень
представника відповідачів та наявних
матеріалів справи вбачається, що
державним реєстратором в порушення
наведених норм законодавства, рішення
про зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень не приймалось.

Відносно посилання державного
реєстратора, як на підставу відмови в
державній реєстрації права, що для
проведення державної реєстрації права
власності на новозбудований
нерухомого майна подається документ,
що посвідчує речове право на земельну
ділянку; документ, що відповідно до
вимог законодавства засвідчує
прийняття в закінченого будівництвом
об'єкта, документ, що підтверджує
присвоєння адреси об'єкту нерухомого
майна, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п.10 п.37 Порядку №868,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, є,
зокрема, рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Статтею 19 Закону України №1952-ІV
визначено, що підставою для державної
реєстрації прав та їх обтяжень є
рішення судів, що набрали законної
сили.

Колегія суддів зазначає, що рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 17.12.2012 року по
справі №2034/13657/2012 у встановленому
законом порядку набрало законної сили.

Суд наголошує, що у статті 24 Закону
України №1952-ІV визначено виключний
перелік підстав для відмови у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зокрема у даному випадку,
державний реєстратор у рішенні про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень визначив, що подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують (п.4 ч.1 ст.24 Закону України
№1952-ІV).

Однак, твердження державного
реєстратора, що подані документи не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, не відповідають фактичним
обставинам справи, через те, що
державному реєстратору було надано
рішення суду, яке набрало законної сили
та посвідчує за позивачем право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ч.4 ст.24 Закону
України №1952-ІV, відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Відповідно до ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

За приписами ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що всупереч
наведеним вимогам державний
реєстратор, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про протиправність рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень №12463409 від 16 квітня
2014 року, винесене державним
реєстратором Державної реєстраційної
служби України Корюк Т.В, та як наслідок
необхідність його скасування.

Відносно позовних вимог щодо
зобов'язання Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області здійснити
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 на
підставі рішення Харківського
районного суду Харківської області від
17 грудня 2012 року по справі №2034/13657/2012,
суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4 статті 9 Закону
України №1952-ІV, державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

З огляду на наведену правову норму,
питання здійснення державної
реєстрації прав та їх обтяжень, а саме
державна реєстрація прав та їх
обтяжень, відноситься до виключної
компетенції державного реєстратора.

Таким чином, вказана позовна вимога не
підлягає задоволенню, оскільки суд не
може перебирати на себе функції органу,
якому надано такі виключні
повноваження.

Відповідно до положень ч.2 ст.11 КАС
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Суд зазначає, що відповідно до положень
наказу Міністерства юстиції України
«Про заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб» №607/5 від 02.04.2013 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02 квітня 2013 року за
№534/23066, встановлено, що у разі подання
до структурних підрозділів
територіальних органів Мін'юсту, що
забезпечують реалізацію повноважень
Укрдержреєстру, заяв щодо державної
реєстрації права власності або інших
речових прав на нерухоме майно (далі -
речові права на нерухоме майно), що
виникають на підставі рішень судів, що
набрали законної сили, рішення щодо
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, приймаються державними
реєстраторами прав на нерухоме майно
Укрдержреєстру.

З огляду на встановлені фактичні
обставини справи, для повного захисту
прав, свобод та інтересів позивача, про
захист яких він просить, суд вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та зобов'язати Державну реєстраційну
службу України розглянути питання
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 на
підставі рішення Харківського
районного суду Харківської області від
17 грудня 2012 року по справі №2034/13657/2012.

Керуючись ст.ст. 17, 50, 160-163, 167, 185, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Харківського
окружного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Державної реєстраційної служби
України, Державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяни Василівни,
Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №12463409
від 16 квітня 2014 року, винесене
державним реєстратором Державної
реєстраційної служби України Корюк Т.В.

Зобов'язати Державну реєстраційну
службу України розглянути питання
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 на
підставі рішення Харківського
районного суду Харківської області від
17 грудня 2012 року по справі №2034/13657/2012.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі виготовлена
06.11.2014 року.

Головуючий суддя
Біленський О.О.

Суддя
Полях Н.А.

Суддя
Супрун Ю.О.