Справа № 755/7917/14-а
Суддя: Галаган В. І.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/7917/14-а
Провадження № 2-а/755/196/14
Дніпровський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Дніпровського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві
про поновлення реєстрації місця
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Дніпровського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві
про зобов'язання відповідача поновити
її реєстрацію за місцем її проживання,
а саме: у квартирі АДРЕСА_1, мотивуючи
свої вимоги тим, що з 1988 року позивачка
була прописана за адресою: АДРЕСА_1.
ремонтно-експлуатаційної організації
№ 409 від 04.02.2014 року позивачці
повідомлено про зняття її з реєстрації
за місцем проживання - 29.10.2013 року, на
підставі рішення суду від 07.10.1996 року,
яке набрало законної сили з 06.09.2013 року,
згідно якого позивачку визнано такою,
що втратила право на житлову площу.
Вважаючи зняття з реєстрації за місцем
проживання протиправним, позивачка
звернулась до відповідача із заявою
про поновлення реєстрації її місця
проживання, однак, листом від 05.03.2014
року № 05/ш-8 відповідач відмовив
позивачці у задоволенні такої заяви.
Разом з тим, позивачка вважає зняття її
з реєстрації за вищевказаною адресою
протиправним, оскільки рішення суду
від 07.10.1996 року за законодавством
Цивільного процесуального кодексу
України в редакції 1963 року, що діяло на
час ухвалення рішення суду, набрало
законної сили з 28.10.1996 року та підлягало
до примусового виконання протягом
трьох років з моменту набрання ним
законної сили, тому станом на 2013 рік
пропущено строк примусового виконання
рішення суду від 07.10.1996 року щодо втрати
позивачкою права на житлову площу, тому
дії відповідача щодо зняття позивачки
з реєстрації за місцем проживання з
06.09.2013 року за рішенням суду від 07.10.1996
року, позивачка вважає протиправним, що
є підставою її звернення з даним
позовом до суду.

Представник позивачки ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, з підстав,
що містить зміст поданої позовної
заяви.

Представник відповідача Дніпровського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України у м. Києві в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином, про
поважні причини неявки суд не
повідомив.

Вислухавши пояснення представника
позивачки ОСОБА_4, дослідивши матеріали
справи, оцінивши зібрані по справі
докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції
України, права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства
України, після набрання чинності цим
Кодексом заяви і скарги у справах, що
виникають з адміністративно-правових
відносин, заяви у справах щодо відмови
органу державної реєстрації актів
цивільного стану внести виправлення в
актовий запис цивільного стану (глави
29-32 і 36 Цивільного процесуального
кодексу України 1963 року, позовні заяви
у господарських справах, що віднесені
цим Кодексом до адміністративної
юрисдикції, а також апеляційні,
касаційні скарги (подання), заяви
(подання) про перегляд судових рішень у
зв'язку з нововиявленими та
винятковими обставинами у таких
справах, подані і не розглянуті до
набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства
України, розглядаються в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямовано це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу
України ніхто не може бути обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Судом встановлено, що рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 07.10.1996 року ОСОБА_1 визнано такою, що
втратила право на жилу площу в квартирі
АДРЕСА_1. Даним рішенням суду
встановлено, що відповідачка була
прописана в спірній квартирі у 1988 році,
та суд дійшов висновку, що відповідачка
не проживає на спірній житловій площі
понад шість місяців без поважних
причин та підстав для поновлення
шестимісячного строку у суду немає.
(а.с. 6-7)

За даними Довідки Житлової
ремонтно-експлуатаційної організації
№ 409 від 03.02.2014 року 158 та листа від
04.02.2014 року ОСОБА_1 29.10.2013 року знята з
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі рішення суду від 07.10.1996 року по
справі № 2-2493, що набрало законної сили
з 06.09.2013 року. (а.с. 4, 5)

На підставі заяви від 25.02.2014 року,
листом Дніпровського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України у
м. Києві від 05.03.2014 року № 05/ш-8 ОСОБА_1
повідомлено про зняття її з реєстрації
з 29.10.2013 року на підставі рішення суду
про втрату права користування житловим
приміщенням та згідно ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» із змінами. (а.с. 8, 9)

Відповідно до частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. У пункті 9 частини
третьої статті 129 Конституції України
до основних засад судочинства
віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Рішення суду відповідно до
процесуального законодавства є
обов'язковим уже з моменту його
винесення і проголошення. Але з моменту
набрання ним законної сили воно стає
загальнообов'язковим, тобто є
обов'язковим не тільки для суду, не
тільки для інших учасників цивільної
справи, а й для усіх органів,
підприємств, установ та організацій,
посадови осіб і громадян, і підлягає
виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у
цивільних справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно положення частини 1 статті
231 Цивільного процесуального кодексу
України ( в редакції 1963 року), рішення
суду, якщо воно не було оскаржене,
набирає чинності після закінчення
строку на апеляційне оскарження або на
апеляційне подання. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду
набирає чинності після розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Рішенням Конституційного Суду України
від 14 листопада 2001 року інститут
прописки був визнаний
неконституційним. Юридично
прописка/виписка була скасована
Законом України «Про свободу
пересування та свободу вибору
проживання на Україні», котрим замість
прописки введено явочну систему
реєстрації за місцем проживання чи
місцем перебування.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі:
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою.

Як убачається з матеріалів справи,
предметом спору є зобов'язання
відповідача Дніпровський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві
поновити реєстрацію позивачки ОСОБА_1
за адресою її постійного місця
проживання: АДРЕСА_1, з якої позивачку
знято 29.10.2013 року на підставі рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 07.10.1996 року, вказуючи на порушення
відповідачем статті 359 Цивільного
процесуального кодексу України (в
редакції 1963 року), якою передбачено
примусове виконання вказаного рішення
суду протягом трьох років з моменту
набрання ним законної сили.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи
докази, приймаючи до уваги пояснення
сторони позивачки, керуючись
вищенаведеними нормами законодавства
України, суд дійшов висновку щодо
відсутності підстав у задоволенні
вимог позивачки про поновлення її
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, з якої
позивачку знято з 06.09.2013 року на
підставі рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 07.10.1996 року, -
оскільки судом встановлено, що
відповідачем прийнято до
добровільного виконання рішення суду
від 07.10.1996 року, яке станом на 06.09.2013 року
набрало законної сили, та відповідно до
якого позивачку визнано такою, що
втратила право на спірне житлове
приміщення, наслідком чого є,
відповідно, втрата позивачкою права на
користування житловим приміщенням, в
тому числі права реєстрації за
зазначеною адресою, та позивачкою не
надано суду доказів звернення рішення
суду до примусового виконання, що
позбавляє суд можливості надати оцінку
дотримання зазначених позивачкою
строків. При цьому судом ураховано, що
відповідачем добровільно вчинено дії
відповідно до рішення суду, яке набрало
законної сили, та яке ухвалено «Іменем
України», та є обов'язковим для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і підлягає
виконанню на всій території України,
тому безпідставна відмова у виконанні
рішення суду, що набрало законної сили,
- є неприпустимим.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до
Дніпровського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України у м. Києві
про поновлення реєстрації місця
проживання є необґрунтованим та таким,
що не підлягає до задоволення в повному
обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
19, 55, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 9,
11, 69-72, 86, 158-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У позові ОСОБА_1 до Дніпровського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України у м. Києві про
поновлення реєстрації місця
проживання - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
адміністративного апеляційного суду
через суд першої інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

С у д д я: