Справа № 802/3481/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3481/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медяної Н.А.

позивача: Гуцола
М.П.

відповідача І:
Колівошко С.М., Куцяк М.Ф.

відповідача ІІ:
Рудніцка І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницького апеляційного
адміністративного суду

до: прокуратури Вінницької області
(відповідач І), прокуратури м. Вінниці
(відповідач ІІ)

про: визнання протиправною
бездіяльності

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014 року Вінницький
апеляційний адміністративний суд (далі
- позивач, ВААС) звернувся в
адміністративний суд з
адміністративним позовом до
Прокуратури Вінницької області (далі -
відповідач 1), Прокуратури міста
Вінниці (далі - відповідач 2) про:

1. Визнання протиправною
бездіяльності прокуратури Вінницької
області щодо невжиття необхідних
заходів при розгляді звернень ВААС від
19.06.2014 року №2-17/37416/2014, від 27.06.2014 року
№2-17/39399/2014, від 01.07.2014 року №2-17/39467/2014,
від 02.07.2014 року №2-17/39566/2014, від 02.07.2014
року №2-17/39682/2014, від 08.08.2014 року
№2-17/49812/2014;

2. Визнати протиправною
бездіяльність прокуратури м. Вінниці
щодо невжиття необхідних заходів при
розгляді звернення ВААС від 27.06.2014 року
№2-17/39400/2014;

3. Зобов'язати прокуратуру
Вінницької області розглянути
звернення ВААС від 19.06.2014 року
№2-17/37416/2014, від 27.06.2014 року №2-17/39399/2014,
від 01.07.2014 року №2-17/39467/2014, від 02.07.2014
року №2-17/39566/2014, від 02.07.2014 року
№2-17/39682/2014, від 08.08.2014 року №2-17/49812/2014 та
прийняти рішення згідно ст.ст.6, 12, 21
Закону України «Про прокуратуру»;

4. Зобов'язати прокуратуру м.
Вінниці розглянути звернення ВААС від
27.06.2014 року №2-17/39400/2014 та прийняти
рішення згідно ст.ст.6, 12, 21 Закону
України «Про прокуратуру».

В обґрунтування своїх вимог, позивач
зазначав, що в період червня-серпня 2014
року звертався із письмовими заявами
та скаргами, в порядку визначеному ч.1
ст.21 Закону України «Про прокуратуру»
та п.п.2.1 п.2 Положення про порядок
проведення органами прокуратури
перевірок при здійсненні нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
затвердженого наказом Генерального
прокурора України № 111 від 12.11.2012 року.
Однак, за результатами розгляду таких
заяв, на адресу позивача було
направлено відповіді, якими позивачу
відмовлено в їх задоволенні. На думку
позивача, дії відповідачів під час
прийняття рішень про відмову у
задоволенні його заяв, свідчать про
бездіяльність, яка суперечать вимогам
діючого законодавства України, а тому
такі дії та рішення повинні бути
визнані протиправними.

Ухвалою суду від 21.10.2014 року позову
заяву у даній адміністративній справі
в частині позовних вимог про визнання
бездіяльності прокуратури Вінницької
області щодо невжиття необхідних
заходів при розгляді звернень ВААС від
27.06.2014 року №2-17/39399/2014, від 02.07.2014 року
№2-17/39566/2014, від 02.07.2014 року №2-17/39682/2014,
від 08.08.2014 року №2-17/49812/2014 та про
зобов'язання прокуратури у Вінницькій
області розглянути вищезазначені
звернення згідно ст.6, 12, 21 Закону
України «Про прокуратуру» - залишено
без розгляду.

Ухвалою суду від 30.10.2014 року позовну
заяву в частині позовних вимог про
зобов'язання прокуратури у Вінницькій
області розглянути звернення ВААС
№2-17/37416/2014 від 19.06.2014 року та №2-17/39467/2014
від 01.07.2014 року, а також про зобов'язання
прокуратури м. Вінниці розглянути
звернення ВААС №2-17/39400/2014 від 27.06.2014
року та як наслідок зобов'язання
відповідачів прийняти рішення згідно
ст.6, 12, 21 Закону України «Про
прокуратуру» - залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі та надав суду пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні не погодилась із заявленими
позовними вимогами, зазначала, що
прокуратура діяла згідно із нормами
чинного законодавства, на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому адміністративний позов
не підлягає задоволенню. Зокрема
вказували, що позивач помиляється щодо
наявності у нього права на оскарження
дій та рішень у кримінальному
провадженні. Крім того, зазначали, що
прокуратура в межах своїх повноважень,
з урахуванням висновків перевірок, у
тому числі й за зверненням,
уповноважена на власний розсуд
приймати рішення щодо вжиття заходів
прокурорського реагування. Письмові
заперечення містяться в матеріалах
справи (а.с.99-111).

Представник відповідача 2 в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення адміністративного позову.
Зокрема, вказувала, що під час розгляду
заяви ВААС, прокуратура діяла
відповідно до Інструкції про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України, затвердженої
наказом Генерального прокурора
України від 21.06.2011 року № 9гн. Письмові
заперечення містяться в матеріалах
справи (а.с.96-98).

Заслухавши пояснення сторін, повно,
всебічно та об'єктивно дослідивши
надані у справу докази, надавши їм
юридичну оцінку, суд прийшов до
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2014 року ВААС
звернувся до прокуратури Вінницької
області листом №2-17/37416/2014 щодо
перевірки законності дій службових
осіб ІДАБК (інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області) та УМВС України у
Вінницькій області стосовно відкриття
кримінального провадження за ч.2 ст.191
КК України правоохоронними органами,
проведення позапланової перевірки та
винесення постанов про накладення
штрафів посадовими особами ІДАБК
(а.с.11-14).

Листом №04/2/4-740вих-14 від 18.07.2014 року
прокуратура Вінницької області
повідомила позивача, що перевіркою
законності прийнятих процесуальних
рішень та проведених слідчих дій у
кримінальному провадженні №0000150
від 17.06.2014 року за ч.4 ст.191 КК України
щодо привласнення бюджетних коштів при
проведенні ремонтно-реставраційних
робіт будівлі, розташованої в м.
Вінниці по вул.. Козицького/Соборна, 34/48,
підстав для прокурорського реагування
не встановлено (а.с.15-16).

27.06.2014 року №2-17/39400/2014 позивач звернувся
листом до прокуратури м. Вінниці про
вжиття заходів щодо незаконних дій
посадових осіб ІДАБК (а.с.23-28). З
аналогічним листом №2-17/39467/2014 від 01.07.2014
року позивач звернувся і до прокурора
Вінницької області (а.с.31-36).

За наслідком розгляду вказаних листів
прокуратури міста (лист №(0230)9292вих-14
від 07.07.2014 року) та області (лист
№07/1-1161вих-14 від 18.07.2014 року) повідомили
позивача, що не знаходять підстав для
здійснення прокурорського реагування
(а.с.29-30, 37-38).

Не погоджуючись з наданими
відповідями, які свідчать про
бездіяльність останніх, позивач
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

З приводу дотримання відповідачами
вимог Закону при розгляді та вирішені
звернень відповідача, суд дійшов
наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Основні засади функціонування та
діяльності Прокуратури України
регулюються Розділом VII Конституції
України та Законом України "Про
прокуратуру".

Так, згідно положень ст. 121 Конституції
України Прокуратура України становить
єдину систему, на яку покладаються: 1)
підтримання державного обвинувачення
в суді; 2) представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом; 3) нагляд
за додержанням законів органами, які
проводять оперативно-розшукову
діяльність, дізнання, досудове
слідство; 4) нагляд за додержанням
законів при виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

Статтею 123 Конституції України
визначено, що організація і порядок
діяльності органів прокуратури
України визначаються законом.

Пунктом 9 Розділу XV "Перехідні
положення" Конституції України
передбачено, що прокуратура продовжує
виконувати відповідно до чинних
законів функцію нагляду за додержанням
і застосуванням законів та функцію
попереднього слідства - до введення в
дію законів, що регулюють діяльність
державних органів щодо контролю за
додержанням законів, та до сформування
системи досудового слідства і введення
в дію законів, що регулюють її
функціонування.

Згідно ст.1 Закону України "Про
прокуратуру" від 05.11.1991 року
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Статтею 3 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що
повноваження прокурорів, організація,
засади та порядок діяльності
прокуратури визначається Конституцією
України, цим Законом, іншими
законодавчими актами.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
прокуратуру" прокуратура України
становить єдину систему, на яку
відповідно до Конституції України та
цього Закону покладаються такі
функції: 1) підтримання державного
обвинувачення в суді; 2) представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом; 3)
нагляд за додержанням законів
органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство; 4) нагляд
за додержанням законів при виконанні
судових рішень у кримінальних справах,
а також при застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

На прокуратуру не може покладатися
виконання функцій, не передбачених
Конституцією України і цим Законом.

Статтею 19 Закону України "Про
прокуратуру" визначено, що предметом
нагляду за додержанням і застосуванням
законів є: 1) відповідність актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам; 2) додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав; 3) додержання законів,
що стосуються економічних,
міжнаціональних відносин, охорони
навколишнього середовища, митниці та
зовнішньоекономічної діяльності.

Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про
прокуратуру», при здійсненні
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів прокурор має
право: вимагати від керівників та
колегіальних органів проведення
перевірок, ревізій діяльності
підпорядкованих і підконтрольних
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, а також
виділення спеціалістів для проведення
перевірок, відомчих і позавідомчих
експертиз.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про
прокуратуру" перевірки проводяться за
письмовими зверненнями органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
фізичних та юридичних осіб, а також за
власною ініціативою прокурора. При
цьому перевірки за заявами фізичних чи
юридичних осіб, зверненнями та
запитами депутатів усіх рівнів, крім
заяв та повідомлень про кримінальне
правопорушення, проводяться лише у
разі їх попереднього розгляду
компетентними органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими чи
службовими особами або неприйняття
ними у встановлені строки рішень з цих
питань.

У разі якщо захист прав і свобод людини
і громадянина та інтересів держави
згідно із законом є компетенцією
відповідних органів державного
нагляду (контролю), перевірки
проводяться з обов'язковим наданням
оцінки щодо законності їх діяльності. У
зв'язку з бездіяльністю уповноваженого
органу державного нагляду (контролю)
або відсутністю такого органу
вживаються відповідні заходи
прокурорського реагування, спрямовані
на забезпечення захисту прав і свобод
людини і громадянина, інтересів
держави.

Наказом Генеральної прокуратури
України №111 від 12 листопада 2012 року, з
метою належної організації проведення
органами прокуратури перевірок при
здійсненні нагляду за додержанням і
застосуванням законів, керуючись
статтею 15 Закону України "Про
прокуратуру" затверджено Положення про
порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів.

Положення про порядок проведення
органами прокуратури перевірок при
здійсненні нагляду за додержанням і
застосуванням законів, спрямоване на
забезпечення точного і однакового
застосування норм закону при
реалізації прокурорами повноважень,
передбачених Законом України "Про
прокуратуру" (пункт 1.1 розділу 1
Положення).

Статтею 12 Закону України «Про
прокуратуру» передбачено, що прокурор
розглядає заяви і скарги про порушення
прав громадян та юридичних осіб, крім
скарг, розгляд яких віднесено до
компетенції суду.

На переконання суду, визначальним в
даній справі є розмежування порядку
розгляду заяв прокуратурою.

В своїх заявах, звернених до
відповідачів, ВААС просив перевірити
законність дій службових осіб ІДАБК та
УМВС України у Вінницькій області та
вжити заходів щодо незаконних дій
посадових осіб ІДАБК. На обґрунтування
своєї позиції позивачем чітко було
вказано та зазначено підстави таких
звернень, а також мотиви встановлення
фактів порушення.

Зокрема, судом досліджено лист
№2-17/37416/2014 від 19.06.2014 року, згідно якого
вбачається, що позивач у даному
звернені вказує на факт протиправних
дій, а саме «…жодних офіційних запитів
або звернень від управління державної
служби по боротьбі з економічною
злочинністю УМВС України у Вінницькій
області до ВААС не надходило. Водночас
19.06.2014 року заступник голови ВААС
ОСОБА_1 отримав повістку від органів
внутрішніх справ про виклик його у
якості свідка для надання пояснень при
розслідуванні злочину, передбаченого
частиною другою статті 191 КК України,
щодо посадових осіб ВААС…».

Крім того, зі змісту листа №2-17/39400/2014
від 27.06.2014 року звернутого до
прокуратури м. Вінниці вбачається, що
позивач детально письмово навів
обставини порушення законодавства,
зокрема: «…30.05.2014 року заступником
начальника відділу по м. Вінниці
управління контролю за будівництвом
об'єктів та державного ринкового
нагляду №2 ІДАБК у Вінницькій області
Душко І.Г., головним державним
інспектором відділу по м. Вінниці
Костюком В.М. складено акт про те, що
представник ВААС не допустив посадових
осіб інспекції на об'єкт «Готель
«Савой» вул. Козицького/Соборна, 34/48… В
підтвердження факту недопущення
посадових осіб інспекції на об'єкт
будівництва мав би бути належним чином
складений акт, у якому слід було
вказати осіб, які були присутні на
об'єкті та своїми діями перешкоджали
проведенню перевірки. Натомість, акт
було складено в порушення вимог наказу
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України №240 від 15.05.2012
року. Тобто з нього не вбачається, хто
саме не допустив посадових осіб
інспекції до перевірки…».

Так, зі змісту листа №2-17/39467/2014 від
01.07.2014 року адресованого до прокуратури
Вінницької області, позивачем також
звернуто увагу на аналогічний
встановлений вище факт порушення
законодавства.

Предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів, як зазначалась
вище є, зокрема, додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав (п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про прокуратуру»).

З огляду на що, заяви позивача
скеровані до органу, компетенція якого
передбачає перевірку та встановлення
наявності чи відсутності порушень
закону. А тому, положення Закону
України "Про звернення громадян", і як
наслідок положення Інструкції про
порядок розгляду і вирішення звернень
та особистого прийому в органах
прокуратури України, затвердженої
наказом Генерального прокурора
України від 21.06.2011 року № 9гн,
розповсюджуються на дані
правовідносини.

На обставину щодо не прийняття до
розгляду вище вказаних заяв позивача, в
судовому засідання представники
відповідачів стверджували, що
зобов'язати прокуратуру прийняти певні
рішення чи вчинити певні дії є
неправомірним. Зокрема наголошували на
тому, що прокуратура в межах своїх
повноважень, з урахуванням висновків
перевірок, у тому числі й за
зверненнями, уповноважена на власний
розсуд приймати рішення щодо вжиття
заходів прокурорського реагування.
Тому в даному випадку, а саме щодо
розгляду письмових звернень позивача
прокуратура на власний розсуд
вирішила, що дані звернення не
підлягають прокурорському реагуванню.

Враховуючи позицію представників
відповідача, суд вказує, що п.п.3.3. п.3
вище вказаної Інструкції передбачено -
звернення громадян, службових та інших
осіб у 5-денний строк направляються за
належністю з одночасним повідомленням
про це заявників оперативними
працівниками управління розгляду
звернень та прийому громадян
Генеральної прокуратури України,
галузевих відділів обласних і
прирівняних до них прокуратур,
міськими, районними, міжрайонними
прокурорами та їх заступниками.

Згідно п.п. 4.3. п.4, звернення про
систематичне обмеження прав і свобод
громадян, численні або грубі порушення
закону, що не отримали належної оцінки
правоохоронними органами на місцях,
перевіряються, як правило, з виїздом на
місце. Для забезпечення повноти й
об'єктивності перевірок до їх
проведення можуть залучатися
спеціалісти, а за заявою - автори
звернень.

П.п.5.1. п.5 передбачено, що звернення
громадян, службових та інших осіб
вирішуються протягом 30 днів від дня
надходження в прокуратуру, а ті, що не
потребують додаткового вивчення і
перевірки, - не пізніше 15 днів, якщо
інший строк не встановлено
законодавством.

Таким чином, враховуючи вище зазначені
норми, суд вважає, що такі дії
відповідачів свідчать про поверхневий
підхід щодо розгляду письмових
звернень позивача, оскільки письмові
відповіді відповідачів вказують на не
повне та не об'єктивне встановлення
обставин, зазначених у таких
зверненнях. Фактично дані відповіді
свідчать про звичайну відписку листів,
а не належний порядок розгляду таких
звернень в розумінні норм ч.1 ст.21
Закону України «Про прокуратуру» та
п.п.2.1. п.2 Положення про порядок
проведення органами прокуратури
перевірок при здійсненні нагляду за
додержанням і застосуванням законів.
Адже, така бездіяльність прокуратур
міста та області свідчить про те, що
останніми проігноровано встановлений
вище зазначеними Законом та Положенням
порядок, норми яких є імперативними.

Суд розцінює таку бездіяльність
відповідачів протиправною, оскільки
службові особи відповідачів,
зобов'язані були належним чином
оцінити, описані в вказаних вище
зверненнях позивача, факти і порушення
законодавства. Таке ухиляння від
належного виконання своїх обов'язків
при підготовці відповідей, вказує на
ігнорування положень ст.ст. 6 та 21
Закону України «Про прокуратуру», які
чітко вказують на те, що прокурор
зобов'язаний реагувати на факти
порушення закону і вживати відповідних
заходів реагування.

Разом з тим, слід зауважити, що службові
особи відповідачів мали б вжити
заходів, які передбачені Законом
України «Про прокуратуру», з метою
захисту інтересів Вінницького
апеляційного адміністративного суду,
оскільки мають забезпечувати
незалежність суду як інституту держави
з реалізації судової влади,
незалежність якого гарантується
Конституцією та законами України.

При цьому, суд зазначає, що доказів
опрацювання інформації вказаної в
листах ВААС №2-17/37416/2014 від 19.06.2014 року,
№2-17/39467/2014 від 01.07.2014 року та №2-17/39400/2014
від 27.06.2014 року представниками
відповідачів суду не надано, а лише
зазначено, що в телефонному режимі
спілкувались з представниками ІДБАК,
які в свою чергу надали документи, що на
думку суду не в повній мірі відобразили
реальність подій, які викладені у
запитах.

Серед іншого, слід зазначити щодо
посилань представників відповідачів
на вимоги ст.12 Закону України "Про
прокуратуру". Так, представники
відповідачів стверджували, що прокурор
розглядає заяви і скарги про порушення
прав громадян та юридичних осіб, крім
скарг, розгляд яких віднесено до
компетенції суду. Однак, суд не
погоджується з такою позицією
відповідачів та зазначає, що на
законодавчому рівні ВААС не позбавлене
права звертатись до місцевих загальних
судів із відповідними поданнями та
позовними заявами, в той же час
звертатись і з відповідними заявами та
скаргами до органів прокуратури. Крім
того, в письмових запитах звернених до
прокуратур міста та області міститься
інформація не лише стосовно звернень
до суду (позовних заяв), а інша
інформація, яка стосується виключно
фактів порушення законодавства і
підлягає належній оцінці
правоохоронними органами, в даному
випадку з боку прокуратури.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Підсумовуючи викладене, не дотримання
чітких норм законодавства, на
виконання своїх повноважень,
відповідачами не дотримано покладених
на них державною обов'язків.

Розподіл судових витрат здійснюється у
відповідності до ст. 94 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159,
160, 161, 162, 163, 164, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
прокуратури Вінницької області щодо
невжиття необхідних заходів при
розгляді звернень Вінницького
апеляційного адміністративного суду
№2-17/37416/2014 від 19.06.2014 року та №2-17/39467/2014
від 01.07.2014 року.

Визнати протиправною бездіяльність
прокуратури м.Вінниці щодо невжиття
необхідних заходів при розгляді
звернень Вінницького апеляційного
адміністративного суду №2-17/39400/2014 від
27.06.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Вінницького апеляційного
адміністративного суду судовий збір у
розмірі 36 грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Томчук Андрій
Валерійович