Справа № 408/777/14-а
Суддя: Карягіна В. А.
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/408/37/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31жовтня 2014року
смт.Біловодськ

Біловодський районний суд
Луганської області у складі :

головуючого- судді Карягіної В.А.

при секретарі Сахаровій
О.Ю.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання
с.Біловодськ адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
м.Свердловськ Луганської області про
визнання дій неправомірними з
зобов*язанням вчинити певні дії та
виплату пенсії у зв*язку із втратою
годувальника ,-

в с т а н о в и в :

20.12.2010 року позивачка звернулася до
суду з позовом, який уточнювала в ході
судового розгляду 11.04.2011року, до
відповідача - Управління Пенсійного
фонду України у м.Свердловськ
Луганської області, на незаконність
дій відповідача вимогам ст..54 ,50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо відмови їй в перерахунку
призначеної пенсії у зв*язку із втратою
годувальника - чоловіка ОСОБА_2
,учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1 категорії , інваліда 1 групи ,з
зобов*язанням нарахувати та виплатити
їй 50 % мінімальної пенсії за віком у
зв*язку із втратою годувальника ,
виходячи з розміру пенсії померлого
чоловіка, який повинен бути
розрахований із 10 мінімальних пенсій
за віком, та щомісячної додаткової
пенсії в розмірі 100% мінімальної пенсії
за віком, починаючи з 27.10.2010 року

Позивачка до суду не з*явилася,
надала заяву, в якій заявила клопотання
про розгляд справи у її відсутності,
позов підтримує повністю..

Відповідач- начальник управління ПФ
України в м.Свердловськ Луганської
області надав до суду заперечення , в
якому, посилаючись на виконання
відповідачем вимог ст..49,50,54 Закону
України«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», Закону
України « Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» та
постанови КМ України « Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян» від 17.07.2008 року , вважає, що
підстав для перерахунку розміру
пенсії позивача немає , а додаткова
пенсія, на яку позивач претендує в
розмірі 100% додаткової пенсії за віком,
нарахуванню не підлягає, так як Законом
України « Про загальнообов*язкове
державне пенсійне страхування»
отримання додаткової пенсії за віком у
разі втрати годувальника не
передбачено, узв*язку із чим просить в
задоволенні позову відмовити. Крім
того, як вказується в запереченні, на
час смерті годувальник не отримував
ані 10 мінімальних пенсій за віком, ані
100% додаткової пенсії за віком.
Позивачці нараховується та
виплачується щомісячна додаткова
доплата, яка передбачена Законом
України « Про загальнообов*язкове
державне пенсійне страхування» .

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.. 11 КАС України,
розгляд и вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободі в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості.

В суді встановлено, що позивач,
ОСОБА_1., є дружиною учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, 1 категорії,
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
що підтверджується посвідченням №
НОМЕР_1 від 26.11.2010 року /а.с. 4,5,6.
Висновком медико-соціальної
експертної комісії ( довідка № 186864 від
03.07.1997року ) встановлений зв*язок
захворювання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
виконанням обов*язків військової
служби по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС.( арк..спр.9).

17.11.2010року позивачка звернулася до
ПФУ в м.Свердловськ Луганської області
з заявою про перерахунок призначеної
їй пенсії відповідно до ст.54 п.4 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки нарахована їй пенсія не
відповідає вимогам даного Закону.

24.11.2010року управління ПФУ в
м.Свердловськ Луганської області
надало позивачці відповідь, що пенсія
їй була нарахована згідно з вимогами
ст.. 50,54 Закону України«Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з посиланням на постанову
КМ України №1від 03.01.2002року та № 894 від
13.07.2004року, з 1.07.2008р на постанову КМ
України №654 від 16.007.2008р в гарантовано
мінімальному розмірі ( арк..спр.10)

Не погоджуючись з наданою
відмовою в перерахунку розміру пенсії
позивачка звернулася до суду з даним
позовом.

Постановою Свердловського міськсуду
Луганської області від 11.04.2011 року
позов був задоволений в повному
обсязі,постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21.03.2012року постанова
Свердловського міськсуду луганської
області від 11.04.2011року скасована, в
задоволенні позову відмовлено. Ухвалою
колегії суддів ВАС України від
24.06.2014року постанова Свердловського
міськсуду Луганської області від
11.04.2011року та постанова Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21.03.2012року скасовані, справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Порядок виплати пенсій та
компенсацій особам - учасникам
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
врегульовано Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З матеріалів справи встановлено, що
чоловік позивачки мав право відповідно
до норм ст..49,50, ч.4 ст.54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» на
призначення державної та додаткової
пенсії за шкоду, причинену здоров*ю, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1 категорії і як інваліду 1 групи
, захворювання якого пов*язано з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС.

Згідно з даною нормою Закону України
розмір пенсії для інвалідів 1 групи,
призначеної у відповідності з цим
Законом, повинен бути не нижчим 10
мінімальних пенсій за віком.

Ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено,що мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Відповідно до ст..37 Закону України « Про
загальнообов*язкове державне пенсійне
страхування» пенсія у зв*язку із
втратою годувальника призначається у
розмірі 50% пенсії померлого
годувальника.

Згідно вимогам ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
пенсія в разі втрати годувальника
призначається непрацездатним членам
сім*ї померлого годувальника, які були
на його утриманні у розмірі, зокрема, на
одного непрацездатного члена сім*ї- 50%
пенсії по інвалідності померлого
годувальника.

Обгрунтовуючи пояснення щодо
невизнання вимог позивача представник
відповідача в заперечені вказує, що
мінімальний розмір пенсій за віком в
розмірі встановленого прожиткового
мінімуму на позивача не поширюється,
оскільки пенсія її померлому
чоловіку по інвалідності
нараховувалася в розмірі фактичних
збитків і перерахована згідно
Постанови КМ України від 3.01.2002 року з
суми 19,91 грн.та інших.

Однак з даною мотивацією відмови
в перерахунку розміру пенсії суд не
згоден , оскільки відповідно до ст.
21,24 Конституції України громадяни
мають рівні конституційні права та
свободи та є рівними перед Законом , а
також при прийнятті нових Законів або
внесення змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав та свобод.

Тому , виходячи із засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню ст.
54 Закону України " Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а також ст.28 Закону
України " Про загальнообов*язкове
державне пенсійне страхування", а не
постанова КМ України №1 від 3.01.2002 року.

Статтями 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплати
встановлюють більші соціальні
гарантії для позивача, тому відповідно
до вимог ст. 92 Конституції України, суд
не приймає до уваги розмір пенсії,
встановлений п. п. 4, 6 Постанови
Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.2008 року та Постанови КМ України №654
від 16.07.2008 року.

Крім того, до компетенції Кабінету
міністрів України віднесено
визначення порядку обчислення пенсії,
а не встановлення її розміру.
Відповідно до п.4 Постанови КМ України
від 30.05.1997 року № 523 « Про затвердження
нового Порядку нарахування пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва їй захворювання, і пенсії у
зв*язку із втратою годувальника в
результаті Чорнобильської катастрофи»
з наступними доповненнями та змінами, у
всіх випадках розміри пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлений
зв*язок із Чорнобильською катастрофою,
не може бути нижчим по 1 групі
інвалідності 10 мінімальних пенсій за
віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не є перешкодою для
застосування даної
величини(мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат , пов*язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.
Крім того, зазначена стаття частиною 3
доповнена Законом України № 2505 від
25.03.2005 року ( набрав чинності 31.03.2005р),
тоді як частина третя статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка визначає обчислення і призначення
пенсії по інвалідності змінена
Законом України від 17.11.2005р №3108-15(
набрав чинності 13.12.2005р), яка і регулює
безпосередньо правила обчислення
пенсій за нормами ст..54 спеціального
закону. Саме неврахування
відповідачем зазначених змін стало
однією з причин невірного висновку
щодо неможливості застосування при
визначенні розміру пенсії позивачу
абзацу 1 статті 28 загального закону в
частині визначення мінімального
розміру пенсії за віком на рівні
прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та
врахування при реалізації державою
конституційної гарантії громадян на
достатній життєвий рівень, дає Закон
України « Про прожитковий мінімум» №966
від 15.07.1999року. Змінами до даного
закону від 25.03.2005 року № 2505-4
передбачено,що прожитковий мінімум на
одну особу, а також окремо до тих, хто
відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення, щороку
затверджується ВР України в законі про
Державний бюджет держави на
відповідний рік.

Відповідно до ст..67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначеної
відповідно до ст.. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров*ю, особам
віднесеним до категорії1,2,3,4, розмір
щомісячної компенсації сім*ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму. Розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати пенсії згідно із
законом про Державний бюджет України і
не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

З врахуванням вищевикладеного ,
суд вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1. про визнання
дій відповідача щодо відмови у
перерахунку їй пенсії згідно вимогам
ст.. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» незаконними , з
зобов*язанням здійснити перерахунок і
виплату призначеної їй пенсії
виходячи з вимог ст.. 54.цього Закону із
розрахунку 10 мінімальних пенсій за
віком з 27.10.2010року

Що стосується позовної вимоги про
необхідність нарахування їй
додаткової пенсії, передбаченої ст.. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», суд вважає її такою, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» інвалідам 1 групи
виплачується додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 100 %
мінімальної пенсії за віком. Даною
нормою Закону передбачена додаткова
компенсація за шкоду, яка заподіяна
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
саме особам, які безпосередньо
приймали участь у її ліквідації.
Позивач особисто до даної категорії
осіб не відноситься. Як свідчить
відповідач в запереченні, додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров*ю,не
призначалася і не виплачувалася
ліквідатору ОСОБА_2 і дана пенсія не
враховується при призначенні пенсії в
разі втрати годувальника. Оглянути
особову пенсійну справу ОСОБА_1., на що
вказано в ухвалі ВАСУ від 24.06.2014року,
суд не має можливості, так як ПФУ в
м.Свердловськ розташований в зоні
проведення АТО і поштовий зв*язок
відсутній. Тому, суд при розгляді
справи посилається на дані, викладені
в запереченні до позову.

Статтею 52 вищевказаного Закону «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачена виплата щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи, але з даною вимогою
позивачка до суду не зверталася.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України (№ 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі
№ 1-21/2005), який неодноразово розглядає
проблеми, пов'язані з реалізацією права
на соціальний захист, неприпустимістю
обмеження конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень,
і сформулював правову позицію, згідно з
якою Конституція та закони України
відокремлюють певні категорії
громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними
законами. У рішеннях Конституційного
Суду України зазначалося, що пільги,
компенсації, гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за
статтею 22 Конституції України не
допускається.

У відповідності до ч.2 ст.19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов*язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України.
Орган державної влади ухилився від
виконання вищевказаного Закону
України всупереч рішенню
Конституційного Суду України від
14.12.2000р.№15-рп ( справа про виконання
рішень Конституційного Суду України),
порушив та продовжує порушувати права
позивачки відмовою у виплаті
державної пенсії в розмірі,
встановленому законами України.

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст.2, 17, 18, 87, 94, 122,158-163КАС України, ст.
ст. 50,54, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», суд,-

П О С Т А Н
О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати дії УПФ в м.Свердловськ
Луганської області щодо відмові
ОСОБА_1 у перерахунку призначеної їй
пенсії виходячи з вимог ст.. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
незаконними та зобов*язати провести
ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії
згідно з вимогами ст.. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,виходячи
із розміру 10 мінімальних пенсій за
віком, з 27.10.2010року.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Копію постанови направити сторонам для
відома та виконання.

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Біловодський райсуд Луганської
області шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк від дня
оголошення рішення, сторонам в той же
строк з дня отримання копії постанови
суду.

Суддя
В.А.Карягіна