Справа № 2а-4693/10/1770
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/50990/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого: судді Мороза В.Ф.,

суддів: Донця О.Є.,

Логвиненка А.О.

за участю секретаря судового
засідання: Головко О.В.

за участю представників: позивача
- Тарасюк Р.В.

Рівненської митниці - Сахарова М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Рівненської митниці на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 червня 2012
року у справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
сірникова фабрика»,

до Рівненської митниці

та Головного управління Державного
казначейства України в Рівненській
області

про визнання рішення недійсним,

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українська
сірникова фабрика» звернулось із
позовом, в якому просило визнати
протиправним та скасувати рішення
митниці про визначення митної вартості
товарів №20400006/2010/007592/1 від 17.09.2010 року,
зобов'язати Держказначейство
повернути з Державного бюджету України
ТОВ «Українська сірникова фабрика»
надміру сплачену суму ввізного мита у
розмірі 11918,40 грн. та надміру сплачену
суму податку на додану вартість у
розмірі 50057,26 грн.

Позов мотивовано тим, що митницею
неправомірно визначено митну вартість
товару (червоного фосфору) на підставі
методу №6 (резервного). ТОВ «Українська
сірникова фабрика» для підтвердження
митної вартості товару надавалися
документи, яких є достатньо для
визначення митної вартості за методом
№ 1. Резервний метод застосовується
лише в разі неможливості застосування
усіх інших методів.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року у задоволенні позову відмолено.

Рішення мотивовано тим, що товариством
не доведено невідповідності
прийнятого митницею рішення про
визначення митної вартості товарів
чинному законодавству щодо
регулювання порядку встановлення
митної вартості при ввезенні товарів
на митну територію України.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 червня 2012
року скасовано постанову суду першої
інстанції та прийнято нове про
задоволення позову. Визнано
протиправним та скасовано рішення
митниці про визначення митної вартості
товарів №204000006/2010/007592/1 від 17.09.2010 року.
Зобов'язано Держказначейство
повернути з Державного бюджету України
позивачу надміру сплачену суму
ввізного мита у розмірі 11 918,40 грн. та
надміру сплачену суму податку на
додану вартість у розмірі 50 057,26 грн.

Рішення мотивовано тим, що митницею
протиправно визначено митну вартість
товару наданого до оформлення
позивачем за шостим (резервним)
методом, оскільки нею не проведено
процедури консультацій, послідовно не
застосовано попередні методи оцінки
визначення митної вартості товарів, а
витребувані митницею додаткові
документи товариством було надано у
повному обсязі.

Крім того суд апеляційної інстанції
зазначив, що у зв'язку з
необґрунтованим визначенням митної
вартості митним органом, товариством
було надмірно сплачено суми мита та
ПДВ, які мають бути повернуті з
Державного бюджету на користь
позивача.

Митниця не погодившись з рішенням
апеляційного суду звернулась із
касаційною скаргою, у якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вбачає підстави для її
часткового задоволення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі контракту
№09/РН-03 від 09.12.2009 р. укладеного між ТзОВ
«Українська сірникова фабрика» та Advanced
Industry (China) Co/ Ltd. позивачем було надано до
митниці попередню митну декларацію за
№204000013/2010/3454 від 11.09.2010р. та декларацію
митної вартості №204000013/2010/003553 від
13.09.2010р.

Рішенням від 17.09.2010 року №204000006/2010/007592/1
митниця не прийнявши визначення
декларантом митної вартості товару за
основним методом, визначила митну
вартість товару за 6 методом в розмірі 57
600,00 доларів США, тобто сума вартості за
одиницю декларованого позивачем
товару визначена митницею на рівні 11,5200
доларів США за кілограм (позивачем
визначено суму вартості за одиницю на
рівні 5,500 доларів США).

Вважаючи застосування митницею 6
методу розмитнення товару незаконним,
позивач звернувся до суду.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами, регулювались Митним
Кодексом України, що був чинним до
1.06.2012р.

Відповідно до ст.2442 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

В постанові Верховного Суду України
від 12.12.2011р. по справі №21-378а11 зазначено
:

«Відповідно до частини першої статті
265 МК митний орган, що здійснює контроль
за правильністю митної оцінки товарів
з урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, за основу може
братися ціна, за якою оцінювані
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості.

Разом із тим дискреційні функції
митних органів мають законодавчі
обмеження у випадках незгоди із
задекларованою митною вартістю. До
таких обмежень, зокрема, належить
процедура консультацій між митним
органом і декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості».

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем надано
Митниці всі необхідні документи, що
дозволяють здійснити митну оцінку
товару за ціною договору.

Всупереч приписів частини другої
статті 71 КАС України відповідач не
надав належних доказів наявності у
Митниці підстав сумніватися у
правильності зазначеної позивачем
вартості товару, проведення з
Товариством консультацій для
визначення способу визначення митної
вартості товару та доказів
неможливості застосування першого
методу визначення вартості.

Отже суд апеляційної інстанції
правомірно визнав протиправним та
скасував рішення митниці про
визначення митної вартості товарів.

Разом з тим, щодо повернення сум
надмірно сплачених митних платежів,
колегія суддів зазначає, що
апеляційний суд дійшов до помилкових
висновків про задоволення позову в цій
частині.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, висловленої в
його рішенні від 17 грудня 2013 року
№21-439а13 питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів.
Тому суди, встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції,
приймаючи рішення про повернення з
державного бюджету суми надмірно
сплаченого ПДВ, фактично визначив
митну вартість ввезеного ним товару за
першим методом, чим підмінив митний
орган.

За викладеного касаційна скарга
підстигає частковому задоволенню, а
рішення суду апеляційної скасуванню в
частині повернення з державного
бюджету сум надмірно сплачених митних
платежів.

Відповідно до ст. 225 КАС України суд
касаційної інстанції має право змінити
судове рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

За викладеного рішення апеляційного
суду підлягає зміні в частині
зобов'язання Держказначейства
повернути з держбюджету позивачу суму
надміру сплаченого ввізного мита.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 225, 229, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Рівненської митниці
задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 червня 2012
року скасувати в частині зобов'язання
Головного управління Державного
казначейства України в Рівненській
області повернути з Державного бюджету
України позивачу надміру сплачену суму
ввізного мита у розмірі 11 918,40 грн. та
надміру сплачену суму податку на
додану вартість у розмірі 50 057,26 грн.

У цій частині у позові відмовити.

В іншій частині постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05 червня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та
оскарженню не підлягає, крім як в
строки, з підстав та в порядку,
передбаченому главою 3 розділу ІV КАС
України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець