Справа № 815/451/14
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/451/14

Категорія: 9.1.1 Головуючий в 1 інстанції:
Андрухів В. В. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.,

секретаря Жукової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 03 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції в
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

16.01.2014р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1.) звернулась
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції в
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.12.2013 року
№.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та ухвалити нову про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
20.11.2013р. посадовими особами Головного
управління Міндоходів в Одеській
області була проведена фактична
перевірка господарської одиниці -
крамниці «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, що належить ФОП
ОСОБА_1, за результатами якої складений
акт від 20.11.2013р. /а.с.8-11/

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.2.6 ст.2 Положення «Про
ведення касових операцій в
національній валюті в Україні»,
затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004
року №637, а саме: неоприбуткування
готівки у книзі обліку доходів у день
їх фактичного надходження згідно опису
наявних готівкових коштів на суму
5276грн. за 20.11.2013 року. Також готівкові
кошти, які надходили від продажу
товарів згідно супровідних відомостей
за 23.11.2013 року на суму 9650грн. за 21.11.2013
року на суму 10300грн. за 25.11.2013 року на
суму 8700грн. не оприбутковані у книзі
обліку доходів у день їх фактичного
надходження.

На підставі зазначеного акту
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 17.12.2013
року про накладення штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 169630грн.
/а.с.7/

Так, положеннями п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно п. 296.1 ст. 296 ПК України платники
єдиного податку ведуть облік у порядку,
визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3
цього пункту.

Підпунктом 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 ПК України
визначено, що платники єдиного податку
першої і другої груп та платники
єдиного податку третьої та п'ятої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість, ведуть книгу обліку
доходів шляхом щоденного, за
підсумками робочого дня, відображення
отриманих доходів. Форма книги обліку
доходів, порядок її ведення
затверджуються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики.

Відповідно до п. 296.2 ст. 296 ПК України
платники єдиного податку першої та
другої груп подають до органу
державної податкової служби податкову
декларацію платника єдиного податку у
строк, встановлений для річного
податкового (звітного) періоду, в якій
відображаються обсяг отриманого
доходу, щомісячні авансові внески,
визначені пунктом 295.1 статті 295 цього
Кодексу. Така податкова декларація
подається, якщо платник єдиного
податку не допустив перевищення
протягом року обсягу доходу,
визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього
Кодексу.

Форма і порядок ведення Книги обліку
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи - підприємці, що обрали спрощену
систему оподаткування та є платниками
єдиного податку першої і другої груп, а
також платники єдиного податку третьої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість, затверджені наказом
Міністерства фінансів України від
15.12.2011 року № 1637 «Про затвердження форм
книги обліку доходів і книги обліку
доходів і витрат та порядків їх
ведення». Пунктом 1 цього Порядку, який
розроблений відповідно до підпункту
296.1.1 пункту 296.1 статті 296 Податкового
кодексу України передбачено, що
фізичні особи - підприємці, що обрали
спрощену систему оподаткування та є
платниками єдиного податку першої і
другої груп, а також платники єдиного
податку третьої групи, які не є
платниками податку на додану вартість,
ведуть книгу обліку доходів, у якій
щоденно, за підсумками робочого дня,
відображають отримані доходи.

У Книзі відображається фактично
отримана сума доходу від провадження
діяльності із сумарним підсумком за
місяць, квартал, рік. У разі
необхідності реєстрації нової Книги
протягом податкового (звітного)
періоду записи в ній продовжуються
наростаючим підсумком, а попередня
Книга залишається у платника податку.

Записи у Книзі виконуються за
підсумками робочого дня, протягом
якого отримано дохід, зокрема кошти, що
надійшли на поточний рахунок платника
податку та/або отримано готівкою, сума
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, фактично безоплатно
отримано товари (роботи, послуги).

Дані Книги використовуються платником
податку для заповнення податкової
декларації платника єдиного податку.

Відповідно до п. 2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. Суми готівки, що
оприбутковуються, мають відповідати
сумам, визначеним у відповідних
касових (розрахункових) документах.

Договором відповідального зберігання
від 01.02.2013 року №33 укладеним з ТОВ "МС 25"
(депонент) передбачено, що депонент
передає, а ФОП ОСОБА_1 (зберігач) приймає
товарно-матеріальні цінності, в
подальшому майно, для відповідального
зберігання та організації експозиції.
Пунктом 4.1 даного Договору передбачено,
що винагорода зберігача за даним
договором визначається згідно актів
виконаних робіт по мірі виконання
таких робіт та послуг.

Згідно договору доручення № 1 від 01.06.2013
року між ФОП ОСОБА_1 (довіритель) та ФОН
ОСОБА_3 (повірений), повірений
зобов'язується здійснювати від імені
та за рахунок довірителя наступні
юридичні дії, зокрема, прийняття від
споживачів залогової вартості
продукції для спорту та відпочинку у
готівковій і безготівковій формах, а
також інкасацію такої залогової
вартості на банківські рахунки
уповноважених осіб за окремим
розпорядженням, за адресою: АДРЕСА_1.
(п.1.1 договору). Тобто, з даного договору
вбачається, що ФОП ОСОБА_3 уповноважена
приймати "залогову вартість" (фактично -
готівкові кошти за проданий товар) від
імені ФОП ОСОБА_1

Як вбачається з розрахункових
документів /а.с.75-97/, порядкові номери
квитанцій протягом одного робочого дня
не є послідовними, тобто у проміжок
часу між оформленням цих квитанцій
оформлялися й інші квитанції, які не
були надані позивачем.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача, що ФОП ОСОБА_1 не продавала
товар, а здійснювала його передачу
кінцевому споживачу на підставі
договору відповідального зберігання
№33 від 01.02.2012 року з ТОВ "МС 25" та виданої
останнім довіреності від 01.02.2013 року,
оскільки правовідносини, які виникли
між сторонами на підставі вказаного
договору, визначаються за його змістом.

Відповідно до ч.1 ст.936 Цивільного
кодексу України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст.944 ЦК України встановлено,
що зберігач не має права без згоди
поклажодавця користуватися річчю,
переданою йому на зберігання, а також
передавати її у користування іншій
особі.

Згідно ч.1 ст.946 ЦК України плата за
зберігання та строки її внесення
встановлюються договором зберігання.

Як вбачається з договору
відповідального зберігання № 33 від
01.02.2012 року з ТОВ "МС 25", п.1.4 договору
передбачено право зберігача передати
майно третім особам за письмовим
розпорядженням ТОВ "МС 25".

Відповідно до ст.944 ЦК України, передача
речі зберігачем іншій особі можлива
лише у користування. Однак, як
вбачається з матеріалів справи,
передане позивачу на зберігання майно
фактично передавалося у власність
кінцевим споживачам, і сплачена
останніми суми грошових коштів, які
оформлялися позивачем (або іншими
особами за його дорученням) як заставна
вартість, фактично є оплатою за
придбані у власність речі.

Беручи до уваги, що товари придбавалися
фізичними особами для особистих
потреб, що є очевидним, позивач не мала
можливості повернути ці товари
поклажодавцеві, як того вимагає
договір зберігання.

Крім того, в порушення вимог ч.1 ст.946 ЦК
України сторонами договору зберігання
№33 у самому договорі не встановлено
розмір плати за зберігання, як того
вимагає закон. Тобто, в договорі
відсутня одна з істотних його умов.
Договір містить лише посилання на акти
виконаних робіт (п.4.1 Договору), хоча
зберігання не є роботою, а є послугою.

Отже, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
загальна суть договору №33 від 01.02.2012
року та довіреності від 01.02.2013 року,
виданої ТОВ "МС 25" ФОП ОСОБА_1, свідчать
про те, що сторони договору не мали на
меті укладання саме договору
зберігання відповідно до положень
Глави 66 ЦК України «Зберігання», а мали
на меті передачу від ТОВ "МС 25" до ФОП
ОСОБА_1 товару для його реалізації з
метою отримання прибутку.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку про
правомірність оскаржуваного
повідомлення-рішення та
необґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права, внаслідок чого
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції в порядку ст. 200 КАС
України залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 03
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили після її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання її в повному обсязі.

Головуючий:
А.В. Крусян

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
О.І. Шляхтицький