Справа № 2а-985/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Справа №
17058/12/9104 Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Жовківської
районної державної адміністрації
Львівської області на постанову
Жовківського районного суду
Львівської області від 13 жовтня 2011 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Жовківської
районної державної адміністрації
Львівської області про зобов'язання
провести нарахування та виплату
разової грошової допомоги як інваліду
війни, -

ВСТАНОВИЛА:

01 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, яким просив визнати
протиправними дії управління праці та
соціального захисту населення
Жовківської районної державної
адміністрації Львівської області щодо
виплати разової грошової допомоги як
інваліду війни за період 2007-2011 років у
розмірі меншому ніж це передбачено ст.13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», зобов'язати донарахувати та
стягнути заборгованість в розмірі 21078
грн., зобов'язати в подальшому
нараховувати та виплачувати щорічну
допомогу як інваліду війни ІІ групи в
розмірах, що передбачені ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою Жовківського районного суду
Львівської області від 13 жовтня 2011 року
позов ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Жовківської районної державної
адміністрації Львівської області в
частині щодо визнання дій
неправомірними та зобов'язання
провести виплату разової грошової
допомоги до 5 травня як інваліду війни
та стягнення невиплачених коштів
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2007 - 2010 роки
залишено без розгляду.

Постановою Жовківського районного
суду Львівської області від 13 жовтня 2011
року позов задоволено частково.
Визнано дії управління праці та
соціального захисту населення
Жовківської районної державної
адміністрації Львівської області щодо
виплати разової грошової допомоги як
інваліду війни за 2011 рік
неправомірними. Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Жовківської районної державної
адміністрації Львівської області
зробити перерахунок щорічної
одноразової допомоги як інваліду війни
за 2011 рік відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» на користь
ОСОБА_1.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач управління праці
та соціального захисту населення
Жовківської районної державної
адміністрації Львівської області,
вважає її такою, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі. На
обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що єдиним Законом
України, який Конституція України
виокремлює серед інших, є закон про
Державний Бюджет України. Зокрема,
суттєві його відмінності полягають у
тому, що згідно ч.2 ст.96 Конституції
України цей закон приймається щорічно
та має визначений термін дії, суб'єктом
права законодавчої ініціативи щодо
цього Закону є тільки Кабінет
Міністрів України. Відповідною
конституційною нормою чітко окреслено
коло питань, які можуть бути
врегульовані тільки цим законом, а
саме, виключно законом про Державний
бюджет України визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків. А
тому відповідними статтями законів
України про Державний бюджет України
розміри щорічної разової грошової
допомоги до Дня Перемоги
встановлюються виходячи із обсягів
видатків, виділених на цю мету при
формуванні показників Державного
бюджету на відповідні роки. Відповідно
до Закону України «Про Державний
Бюджет України на 2011 рік» передбачені
лише кошти на поточні виплати, тому
виплатити недоплачену разову грошову
допомогу до Дня Перемоги є на даний
момент неможливим.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно ст. 197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що позивач має статус
інваліда війни ІІ групи, що
підтверджується відповідним
посвідченням серії НОМЕР_1 від 19.09.2003
року, та користується пільгами
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Статус позивача
як інваліда війни ІІ групи та його
право на щорічну разову грошову
допомогу до 5 травня відповідачем не
оспорюється.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічно до 5
травня інвалідам війни ІІ групи
виплачується разова грошова допомога у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком.

Ст. 17-1 даного закону вказує, що щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5
травня здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами,
- за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» статтю 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
викладено в новій редакції, відповідно
до якої інвалідам війни ІІ групи
щорічно до 5 травня виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», відповідно до
якої розмір грошової допомоги щорічно
до 5 травня інвалідам війни ІІ групи має
становити вісім мінімальних пенсій за
віком.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

У 2011 році Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не зупинявся та
не змінювався, тому позивач має право
на отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Однак позивачу разова грошова допомога
до 5 травня як інваліду війни ІІ групи
була виплачена відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 04.04.2011
року «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» в розмірі
580 грн.

Тобто, здійснюючи нарахування та
виплату позивачу зазначених виплат,
відповідач обчислював їх розмір не з
розміру мінімальної пенсії,
встановленої законодавством, як це
передбачено Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
керувався положеннями підзаконних
нормативно правових актів - постанов
Кабінету Міністрів України.

Такі дії відповідача є неправомірними,
виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами, тому
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що при
визначенні розміру пенсій позивачу не
підлягають застосуванню постанови
Кабінету Міністрів України, оскільки
останні істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача,
передбачених ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Також надання законодавством Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри соціальних виплат не означає,
що останній, встановлюючи порядок та
розміри таких виплат, в тому числі
особам, які є ветеранами війни, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений
порядок, не порушуючи положень цього
Закону, чи інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної
пенсії.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги позивача
щодо зобов'язання управління праці та
соціального захисту населення
Жовківської районної державної
адміністрації Львівської області
провести перерахунок та виплату ОСОБА_1
разової грошової допомоги до 5 травня в
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком відповідно до ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» за 2011 рік
підлягають задоволенню.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Жовківської районної державної
адміністрації Львівської області
залишити без задоволення.

Постанову Жовківського районного суду
Львівської області від 13 жовтня 2011 року
по справі №2а-985/11 за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Жовківської
районної державної адміністрації
Львівської області про зобов'язання
провести нарахування та виплату
разової грошової допомоги як інваліду
війни - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук