Справа № 286/5282/14-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"06" листопада 2014 р.
Справа № 286/5282/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Кузьменко Л.В.

суддів:
Іваненко Т.В.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області на
постанову Овруцького районного суду
Житомирської області від "10" вересня 2014
р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
про зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду і просить
зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації провести донарахування
та виплату за період з 01.02.2014 року по
30.06.2014 року щомісячної допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства в розмірі, визначеному
ст.37 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", зобов»язати управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі провести донарахування та
виплату за період з 01.02.2014 року по 30.06.2014
року: підвищення до пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
радіоактивно забрудненій території,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, щомісячної компенсації за
втрату годувальника в розмірах
визначених ст.ст.39,51,52 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", мотивуючи
тим, що вона є громадянкою, яка
потерпіла від Чорнобильської
катастрофи 3-ї категорії, є дружиною
померлого громадянина із числа
інвалідів, проживає на території
радіоактивного забруднення і має право
на соціальні виплати, визначені
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" , які отримувала не в
кратному відношенні до мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком, а згідно постанов КМ України,
що призвело до порушення її прав.

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 10 вересня 2014
року позов задоволено повністю.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації провести ОСОБА_3
донарахування та виплату з 01.02.2014 року
по 30.06.2014 року щомісячної грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у
відповідності до ст.37 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи ", виходячи з
розміру 40% від мінімальної заробітної
плати встановленої законом про
Державний бюджет України на
відповідний рік.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі
провести донарахування та виплату
ОСОБА_3 з 01.02.2014 року по 30.06.2014 року:

- підвищення до пенсії як непрацюючому
пенсіонеру, який проживає на території
радіоактивного забруднення щомісячно
у відповідності до ст.39 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
розміру 2-х мінімальних заробітних
плат, встановленій законом про
Державний бюджет України на
відповідний рік, щомісячно;

- додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю у відповідності до ст. 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
розміру 25% мінімальної пенсії за віком,
яка дорівнює прожитковому мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом про Державний
бюджет України на відповідний рік,
щомісячно.

- щомісячної компенсації в разі втрати
годувальника у відповідності до ст.52
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи ",
виходячи з розміру 50 % мінімальної
пенсії за віком, яка дорівнює
прожитковому мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом України про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі,
управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації виконати
постанову негайно у межах суми платежу
за один місяць та подати звіт про
виконання судового рішення протягом 1
місяця з дня набрання постановою
законної сили.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить постанову скасувати та
відмовити у задоволенні позову.
Зокрема, апелянт зазначає, що
фінансування витрат за вказаним
законом проводиться за рахунок коштів
Державного бюджету, в межах наданих
розрахунків та виділених коштів з
Державного бюджету.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є непрацюючим пенсіонером,
перебуває на обліку у відповідачів та
проживає в АДРЕСА_1, яке згідно з
переліком населених пунктів
Житомирської і Київської областей,
віднесених до зони радіоактивного
забруднення внаслідок катастрофи,
затвердженого постановою КМ України
№106 від 23.07.1991 року та розпорядженням КМ
України № 17 від 12.01.1993 року,
відноситься до зони гарантованого
добровільного відселення.

Згідно посвідчення громадянки, яка
потерпіла від Чорнобильської
катастрофи, позивач віднесена до осіб 3
категорії, а також є дружиною померлого
громадянина із числа інвалідів.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" до пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться доплата в таких розмірах: у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення - три мінімальні заробітні
плати; у зоні гарантованого
добровільного відселення - дві
мінімальні заробітні плати; у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
- одна мінімальна заробітна плата.

Згідно із ст. 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначається в розмірі: особам,
віднесеним до категорії 2 - у розмірі 30
процентів мінімальної пенсії за віком;
особам, віднесеним до категорії 3 - у
розмірі 25 процентів мінімальної пенсії
за віком; особам, віднесеним до
категорії 4 - у розмірі 15 процентів
мінімальної пенсії за віком;

Згідно ст.52 Закону України №796-ХІІ
щомісячна компенсація в разі втрати
годувальника призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги, дійшов обґрунтованих
висновків, що відповідачем, у 2014 році
протиправно проводилися виплати,
передбачені Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни" у розмірах, передбачених
постановами Кабінету Міністрів
України, оскільки Закони України мають
пріоритет над підзаконними актами -
постановами КМУ від 23.11.2011 №1210 та від
28.12.2011 №1381.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 26 грудня 2011 року
№20-рп/2011 та 25 січня 2012 року №3-рп/2012
суди, під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі , у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі й на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України, закону про
Державний бюджет на відповідний рік та
інших законів України.

Метою і особливістю Закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання держави перед
громадянами, спрямовані на їх
соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій
(пункт 4 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року №6-рп/2007 у справі про
соціальні гарантії громадян).

Фінансування компенсаційних виплат,
доплат та різних видів допомоги,
передбачених Законом, здійснюється
відповідно до обсягів, затверджених
законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік, тобто
виконання Закону повністю залежить від
фінансових ресурсів доходної частини
державного бюджету.

Слід зазначити, що частиною другою
статті 95 Конституції України
визначено, що виключно Законом України
про Державний бюджет визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків, а
стаття 63 Закону закріплює норму, якою
стверджується, що фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Отже, Кабінет Міністрів України є
органом, який забезпечує проведення
державної політики у соціальній сфері,
а УПФ - органом, який реалізує таку
політику, в тому числі за рахунок
коштів Державного Бюджету України.

Проте, будь-яких законодавчих обмежень
щодо застосування вказаних норм і
положень Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", як це
було в 2011-2013 роках, у спірний період
часу не встановлено. Тобто, Законом
України "Про Державний бюджет на 2014 рік"
від 16 січня 2014 року № 719-VII, що набрав
чинності з 1 січня 2014 року (п. 1
Прикінцевих положень Закону) та до
30.06.2014 року такі обмеження не були
встановлені.

У зв"язку з тим, що відповідач
здійснював відповідні виплати
позивачу в порушення наведених норм
Законів, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованих висновків про обов'язок
відповідача щодо донарахування та
виплати позивачу недоплачених сум
пенсії за період з 01.02.2014 року по 30.06.2014
року.

Окрім того, вихідним критерієм
обрахунку пенсійних виплат є
мінімальна пенсія за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно зі статтею 28 Закону України від 9
липня 2003 року № 1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, іншого нормативно-правового
акта, який би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

Виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними актами при
вирішенні цього спору, колегія суддів
приходить до висновку, що при
розрахунку додаткової пенсії,
передбаченої статтею, наведеною вище,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком. Отже, чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком, а тому посилання в апеляційній
скарзі з приводу помилкового
застосування норм вказаного закону до
спірних правовідносин, є
безпідставними.

Так само, не заслуговують на увагу і
доводи апелянта щодо правомірності дій
у зв'язку з відсутністю джерел
фінансування на вказані виплати та
необхідність їх встановлення
бюджетним законодавством, оскільки
реалізація встановленого законом
права не може бути поставлена у
залежність від бюджетних асигнувань.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що наведені в
апеляційній скарзі доводи не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області залишити
без задоволення, а постанову
Овруцького районного суду
Житомирської області від "10" вересня 2014
р. - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
постановлення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Л.В. Кузьменко

судді:
Т.В. Іваненко

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,11100

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області вул.Леніна, 12,м.Овруч,Овруцький
район, Житомирська область,11100

4- Управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації Житомирської
області вул. Леніна,
17,м.Овруч,Овруцький район, Житомирська
область,11101

- ,