Справа № 810/5704/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року місто Київ
№ 810/5704/14

13.56

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., за участю секретаря
судового засідання Гузіка М.І.,

позивача:ОСОБА_1, представника
позивача: ОСОБА_2,представника
відповідача: Макаренка С.В.,розглянувши
у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доВишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Київській областіпровизнання
протиправними дій та скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) з
адміністративним позовом до
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Київській
області (далі - відповідач) про визнання
протиправними дій та скасування
рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване рішення було
прийнято відповідачем виключно на
підставі повідомлення Іванківського
РВ (з обслуговування Іванківського та
Поліського районів) Головного
управління МВС України у Київській
області по факту складення
працівниками цього правоохоронного
органу протоколу про адміністративне
правопорушення, передбаченого
частиною другою статті 156 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, відносно бармену
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_4 Вказує,
що оскаржуване рішення прийнято без
проведення будь-якої перевірки та без
встановлення самого факту
правопорушення податкового
законодавства, а постанова
адміністративної комісії Іванівської
селищної ради № 42 від 16.05.2014 «Про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_4.» була
скасована 30.09.2014 рішення виконавчого
комітету Іванківської селищної ради.

В призначений день та час у судове
засідання з'явилися позивач,
представник позивача та представник
відповідача.

Позивач та представник позивача
позовні вимоги підтримали у повному
обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував з підстав правомірності
дій уповноважених осіб правоохоронних
органів і імперативності норми щодо
заборони продажу тютюнових виробів
особам, які не досягли 18-річного віку, у
задоволенні позовних вимог просив
відмовити у повному обсязі.

Під час судового розгляду справи
представниками сторін надавалися
додаткові докази по справі, які
досліджені судом та долучені до
матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно
та об'єктивно дослідивши матеріали
справи, та оцінивши їх у сукупності,
судом встановлено наступне.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
здійснюється підприємницька
діяльність у сфері громадського
харчування та роздрібної торгівлі
алкогольними напоями і тютюновими
виробами у кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2» по
АДРЕСА_1.

04.04.2014 біля 13 години барменом кафе-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_2» Ільмуратовою Ольгою
Каримівною було продано пачку сигарет
«Кент» молодому чоловіку. Після цього
до кафе зайшли працівники
Іванківського РВ ГУ МВС України у
Київській області.

На підставі частини другої статі 156
Кодексу України про адміністративні
правопорушення старшим
оперуповноваженим Іванківського РВ
капітаном міліції Бабич Мариною
Миколаївною було складено протокол про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_4 про те, що остання
здійснила продаж тютюнових виробів
неповнолітньому, а саме продала 1 пачку
цигарок Kent-4 ОСОБА_6, про що вказано у
графі «склад правопорушення»
протоколу.

Як вбачається з наданої копії
протоколу ОСОБА_4 другий екземпляр
протоколу про адміністративне
правопорушення отримала 04.04.2014.

До протоколу додані пояснення ОСОБА_4,
відповідно до яких остання повідомила
наступне: « 04.04.2014 біля 13 години я
перебувала на своєму робочому місці. В
цей час до кафе-бару прийшов невідомий
мені хлопець, який попросив продати
мені сигарети. Я продала йому пачку
сигарет «Kent-4» легкі за 15 гривень 50
копійок і запальничку за 3 гривні. Він
зі мною розрахувався та вийшов з
приміщення бару. Я в нього про його вік
не запитувала, про те, що він
неповнолітній я не знала».

Вказані пояснення підписані ОСОБА_4

До протоколу також додані пояснення
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до яких
останній повідомив наступне: « 04.04.2014
біля 13 години я відпочивав у парку
відпочинку в смт Іванків. В цей час я
зайшов до кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», що в
АДРЕСА_1. У даному закладі я купив 1
пачку цигарок Kent вартістю 15 гривень 50
копійок та запальничку. Продавець
продала мені сигарети, не запитуючи про
мій вік».

Вказані пояснення підписані ОСОБА_6 До
пояснень додано копію паспорта ОСОБА_6

16.05.2014 адміністративною комісією
Іванівської селищної ради складено
постанову № 42 у відповідності до якої
на ОСОБА_4 накладено штраф у розмірі 510
гривень за порушення частини другої
статті 156 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

17.09.2014 ОСОБА_4 подано скаргу на
постанову № 42 від 16.05.2014, в скарзі
ОСОБА_4 вказує, що запитувала у
невідомого чоловіка (як встановлено
судом - ОСОБА_6.) чи є йому 18 років. Він
відповів так. Попросила дати паспорт.
Він відповів, що з собою не має. Так як
покупець виглядав на 18 років, продала
йому пачку цигарок «Кент».

30.09.2014 на засіданні виконавчого
комітету Іванівської селищної ради
скаргу ОСОБА_4 задоволено, строк
оскарження постанови від 16.05.2014 № 42
поновлено, постанову скасовано, про що
30.09.2014 прийнято рішення № 113.

16.09.2014 Вишгородською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Київській області винесено рішення про
застосування фінансових санкцій, яким
вирішено згідно з абзацом 9 частини
другої статті 17 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» застосувати до ФОП
ОСОБА_1 фінансову санкцію за порушення
вимог статті 15-3 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» у розмірі 6800
гривень.

Позивач вважає вказане рішення
протиправним і просить його скасувати,
також вважає дії відповідача
неправомірними, що і є предметом
розгляду в даній адміністративній
справі.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, слід зазначити
наступне.

Законом України «Про державне
регулювання виробництва та обігу
спирту етилового, коньячного та
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних взаємовідносин) (далі - Закон №
481/95-ВР) визначено основні засади
державної політики щодо регулювання
виробництва, експорту, імпорту, оптової
і роздрібної торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України.

Згідно з вимогами пункту 2 частини
першої статті 15-3 Закону № 481/95-ВР
забороняється продаж пива (крім
безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
та тютюнових виробів особам, які не
досягли 18-ти років.

Відповідно до частини четвертої статті
15-3 зазначеного Закону продавець пива
(крім безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
або тютюнових виробів зобов'язаний
отримати у покупця, який купує пиво
(крім безалкогольного), алкогольні
напої, слабоалкогольні напої, вина
столові або тютюнові вироби, паспорт
або інші документи, які підтверджують
вік такого покупця, якщо у продавця
виникли сумніви щодо досягнення
покупцем 18-річного віку.

У частині другій статті 17 Закону №
481/95-ВР за порушення вимог статті 15-3
цього ж Закону законодавець передбачив
застосування до суб'єкта
господарювання фінансових санкцій у
вигляді штрафу в сумі 6800 гривень.

Постановою Кабінету України від 02.06.2003
№ 790 затверджено Порядок застосування
фінансових санкцій, передбачених
статтею 17 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів»» (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм
застосування фінансових санкцій,
передбачених статтею 17 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

Згідно з пунктами 3-4 Порядку фінансові
санкції застосовуються за порушення,
передбачені статтею 17 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

До суб'єктів підприємницької
діяльності, винних у вчиненні порушень,
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у розмірах,
передбачених Законом.

Посадові особи і громадяни, які не є
суб'єктами підприємницької діяльності,
за порушення норм Закону щодо
виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами несуть
відповідальність згідно із
законодавством.

Відповідно до пункту 5 Порядку
підставою для прийняття рішення про
застосування фінансових санкцій є, в
тому числі: матеріали правоохоронних,
податкових та інших органів виконавчої
влади щодо недотримання суб'єктами
підприємницької діяльності вимог
законодавчих та інших
нормативно-правових актів про
виробництво та обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

У зв'язку з наведеними нормами суд
вважає безпідставними твердження
позивача щодо порушення процедури
проведення перевірки, не складення
Акта перевірки, оскільки у даному
випадку факт порушення зафіксовано
уповноваженою особою правоохоронного
органу, а матеріали в подальшому
скеровані до відповідача для прийняття
відповідного рішення.

Також суд відхиляє доводи позивача
щодо задоволення позовних вимог з
підстав скасування постанови про
накладення на ОСОБА_4 стягнень,
передбачених частиною другою статті 156
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, оскільки це різні види
відповідальності. ОСОБА_4 як продавець
була притягнута до адміністративної
відповідальності за порушення норм
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, а на позивача
накладено фінансові санкції за
порушення норм Закону № 481/95-ВР як на
суб'єкта господарювання.

Тим більше, з рішення виконавчого
комітету Іванівської селищної ради
взагалі не вбачається з яких підстав
була скасована постанова № 42 від 16.05.2014.

Суд також не погоджується з доводами
позивача та його представника в
частині відсутності фіскального чеку
щодо факту продажу товару та
відсутності у протоколі від 04.04.2014
паспортних даних особи, яка придбала
цигарки, оскільки допитана в якості
свідка ОСОБА_4 факт продажу взагалі не
заперечувала і в самій позовній заяві
про факт продажу вказує сам позивач.

Свідок також повідомила, що на
протоколі про адміністративне
правопорушення від 04.04.2014 та на
поясненнях стоїть її власний підпис,
зазначила, що була схвильована і не
пам'ятає, що саме підписувала.

Суд звертає увагу, що у протоколі
вказано прізвище особи, якій продано
цигарки, а до протоколу долучено його
пояснення і копію паспорту.

З наданої судом для огляду копії
паспорта ОСОБА_6 сідок зазначила, що це
начебто той юнак, якому вона продала
пачку цигарок.

Свідок вказувала, що про паспорт
спитала, однак він був відсутній у
хлопця і останній мав вигляд 18-річного,
а тому прийняла рішення про продаж
цигарок.

Суд звертає увагу, що в поясненнях,
долучених до протоколу від 04.04.2014
ОСОБА_4 вказувала, що паспорт не
запитувала.

Системно проаналізувавши всі доводи і
заперечення, показання свідка та
керуючись нормами вище наведених
правових норм суд дійшов висновку щодо
запровадження в імперативній формі
заборони на продаж пива (крім
безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
та тютюнових виробів особам, які не
досягли 18-ти років.

Частиною четвертою статті 15-3
зазначеного Закону продавця наділено
правом отримати у покупця, який купує
пиво (крім безалкогольного),
алкогольні, слабоалкогольні напої,
вина столові або тютюнові вироби,
документи, які підтверджують вік
такого покупця, а отже, ця вимога має
спонукати суб'єкта господарювання
дотримуватися відповідного рівня
обачності, який би унеможливлював
порушення чітко визначеної заборони
продавати неповнолітній особі
зазначену продукцію.

Відсутність у продавця сумніву щодо
віку покупця та продаж у зв'язку з цим
забороненого товару неповнолітній
особі не може бути підставою
звільнення суб'єкта господарювання від
відповідальності.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивач не довів суду
порушення своїх прав та інтересів з
боку відповідача і жодним доказом не
обґрунтував неправомірність дій та
рішень відповідача.

Судом враховано при розв'язанні
відповідних спорів принцип офіційного
з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідно до вказаної норми
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Судом було запропоновано
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Згідно з частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім розгляду справ про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач надав суду всі докази на
підтвердження правомірності своїх дій
і прийнятих рішень.

У зв'язку з викладеним підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Доказів понесення таких
витрат суду не надано.

Водночас, відповідно до частини
третьої статті 4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що
розмір майнових вимог, заявлених
позивачем, становить 6800 гривень та,
відповідно, 2 відсотки від них
дорівнюють сумі у розмірі 136 гривень, а
в розумінні частини другої статті 4
Закону України «Про судовий збір» це
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» встановлено,
що мінімальна заробітна плата у
місячному розмірі з 1 січня складає 1 218
гривень.

1,5 розміру мінімальної заробітної
плати складає 1 827, 00 гривень.

Позивачем було сплачено 10% від 1 827, 00
гривень, як це передбачено частиною
третьою статті 4 Закону України «Про
судовий збір».

Враховуючи наведене та ту обставину, що
відповідно до квитанції від 10.10.2014
позивачем сплачено 182, 70 гривень, суд
дійшов висновку, що решта суми судового
збору у розмірі 1 644, 30 гривень підлягає
стягненню з позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) до
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1 644 (одна тисяча шістсот
сорок чотири) гривні 30 копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.

Повний текст постанови виготовлено і
підписано 07 листопада 2014 р.