Справа № 806/4390/14
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
м.
Житомир

справа № 806/4390/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання
Лисайчука А.О.,

представника позивача Полохіної Т.М.,

представника відповідача Мезенцева
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Приватного підприємства "Кемілайн
Агро" до Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
17.09.2014 року № ,

встановив:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкове повідомленні
рішення Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області (далі -
Житомирська ОДПІ) від 17.09.2014 року №
, яким приватному підприємству
"Кемілайн Агро" (далі - ПП "Кемілайн
Агро") збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 110554,00 грн. та застосовано
штрафну (фінансову) санкцію у розмірі
55277,00 грн.

В обґрунтування позовний вимог позивач
зазначає, що висновки про порушення
підприємством п. 198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п.
201.1 ст. 200 Податкового кодексу України
та заниження податку на додану
вартість за березень та квітень 2014 року
в сумі 110554,00 грн. ґрунтуються на
висновках акту зустрічної перевірки
постачальника - контрагента позивача
ТОВ "Євро - Трейд 2013". У зв'язку з цим
відповідачем здійснено коригування
показників ПП "Кемілайн Агро",
внаслідок чого і виникли розбіжності
по співставленню зобов'язань між
позивачем та його контрагентом.
Позивач зазначає, що при перевірці
посадовим особам податкового органу
були надані належним чином оформлені
оригінали первинних документів на
підтвердження правомірності
формування витрат та податкового
кредиту. Також вказує, що податковим
органом безпідставно було розширено
перелік документів (доказів), щодо
підтвердження факту поставки
(придбання) товарно - матеріальних
цінностей, зокрема: документів на
підтвердження навантажувально -
розвантажувальних робіт та
специфікацій на товари.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити у повному
обсязі з підстав викладених у позовній
заяві та на підставі доказів наданих до
матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити в задоволені позовних
вимог, посилаючись на правомірність
висновків виїзної позапланової
документальної перевірки від 09.09.2014
року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та проаналізувавши
докази наявні в матеріалах справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Згідно висновків Акту від 09.09.2014 року №
5499/06-25-22-01/31052661 "Про результати виїзної
позапланової документальної перевірки
Приватного підприємства "Кемілайн
Агро" () щодо
правомірності формування податкового
кредиту та податкових зобов'язань за
період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року"
(а.с.15-46), перевіркою встановлено
порушення:

- п. 198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 110554,00 грн. в тому числі: -
за березень 2014 року в сумі 21168,00 грн.; - за
квітень 2014 року в сумі 89386,00 грн.

Разом з тим, підставою для висновку
податкового органу про заниження
позивачем податку на додану вартість
на загальну суму 110554,00 грн., згідно акту
перевірки стало те, що відповідно до
системи співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів рахуються
розбіжності по податковим
зобов'язанням. Так, в ході перевірки до
Житомирської ОДПІ надійшов акт №
873/04-62-22-3/38959446 від 28.07.2014 року ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, матеріалами якого
встановлено, що ТОВ "Євро Трейд 2013" за
вказаною адресою не знаходиться,
станом на дату написання звірки ТОВ
"Євро Трейд 2013" має стан "28" - триває
процедура припинення.

За результатами проведеної перевірки
зроблено висновок, що відповідно до
наявної інформації, яка міститься у
аналітичних електронних базах даних
органу ДПІ, операції з продажу товарів
по ланцюгу постачальники - ТОВ "Євро
Трейд 2013" (код 38959446) - покупці за лютий -
березень 2014 року, у тому числі в
частині реалізації товару за нульовою
ставкою ПДВ, не мали та не могли мати
ніякого юридичного змісту (а.с. 33, 187).

Як вбачається з акту перевірки
фінансово - господарські
взаємовідносини платника з ТОВ "Євро -
Трейд 2013" не спрямовані на реальне
настання наслідків. (а.с.34).

На підставі зазначеного Акту
перевірки, податковим органом прийнято
податкове повідомлення - рішення форми
"Р" від 17.09.2014 року № , яким ПП
"Кемілайн Агро" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 110554,00 грн. та
нараховано штрафну (фінансову) санкцію
в розмірі 55277,00 грн. (а.с.13).

Перевіряючи зазначене рішення на
відповідність його вимогам ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд вважає його таким, що не
узгоджується з правовими положеннями
законів України, з наступних підстав.

Встановлено, що ПП "Кемілайн Агро" було
укладено ряд договорів поставки
товарів з ТОВ "Євро - Трейд 2013", зокрема:
№ 11/03 від 11.03.2014 року, № 12/03 від 12.03.2014
року та № 17/03 від 17.03.2014 року (а.с. 79-86).

Згідно п.п. 2.2.2. п.2 та п.п. 4.1. п. 4
зазначених договорів, кожна партія
товару визначається специфікацією, в
якій зазначається: найменування
товару, кількість товару, що повинна
постачатись в конкретній партії,
часткове співвідношення за сортами,
марками, розмірами та додаткові до
комплекту вироби. Вартість кожної
партії товару, що поставляється згідно
з договором, визначається в
специфікації (додаток №1 до договору).
Відповідно до п.п. 3.3. п. 3 договору,
перехід права власності відбувається в
момент поставки відповідної партії
товару, що оформляється видатковою
накладною, товаро - транспортною
накладною.

На виконання умов зазначених вище
договорів контрагентом було передано
позивачу узгоджені Специфікації № 1
щодо кількості та загальної вартості
товарів, у тому числі ПДВ 20%, копії яких
наявні в матеріалах справи (а.с.81, 84, 87).

Крім того, суд зазначає, що фінансово -
господарські взаємовідносини позивача
та ТОВ "Євро - Трейд 2013" підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами,
а саме: картками рахунку: 202 за 2014 рік
(а.с. 58-66), карткою рахунку: 631 за 9 місяців
2014 року (а.с.67), витягом з реєстру
довіреностей за 17.03.2014 року по 18.03.2014
року (а.с.68), податковими накладними на
підтвердження виконання умов
зазначених вище договорів (а.с. 69-72),
видатковими накладними (а.с. 73-,75-76),
товарно - транспортними накладними (а.с.
74, 77) та платіжні доручення (а.с. 88-90).

Згідно з абзацом 1 п. 44.1 ст. 44 ПК України,
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в України",
первинні документи - це документи, які
містять відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи з системного аналізу
вказаних норм, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкту оподаткування податком на
додану вартість має бути підтвердженим
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, при цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Таким чином, визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що
первинні документи надані позивачем до
матеріалів справи, відповідають
вимогам статті 9 закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та підпункту 2.4
пункту 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого
міністерстві юстиції України 05.06.1995
року № 168/704.

Розділом V Податкового кодексу України
(далі - ПК України) врегульовані
питання, пов'язані з обчисленням та
сплатою податку на додану вартість.

Так, порядок та підстави формування
податкового кредиту регламентуються
приписами ст. 198 ПК України. У
відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2. ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги на основні фонди
почали використовуватись в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, яка згідно з п. 201.6
ст. 201 ПК України є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства, суд приходить
до висновку, що в даному випадку
єдиними та достатніми підставами для
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної, що
засвідчує факт сплати отримувачем
товару їх вартості з урахуванням
податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що факт
вчинення господарських операцій між ПП
"Кемілайн Агро" та ТОВ "Євро Трейд 2013",
підтверджується документально. Крім
того, судом не встановлено не
відповідності податкової накладної
фактичним обставинам справи.

Суд також зазначає, що на дату
здійснення та відображення у
бухгалтерському та податковому обліку
господарських операцій безпосередній
постачальник позивача (ТОВ "Євро Треєд
2013") був зареєстрований уповноваженими
органами як суб'єкт господарювання, у
встановленому порядку цивільної
дієздатності не позбавлений та
перебував на обліку в податкових
органах як платник податку на додану
вартість.

Відповідачем не надано суду доказів
того, що станом на момент проведення
господарських операцій з позивачем ТОВ
"Євро Трейд 2013" було ліквідовано або
його діяльність була припинена в
установленому законом порядку чи
підприємство було виключено з ЄДРПОУ.

Щодо висновків ату перевірки щодо
ненадання товариством на
підтвердження фінансово -
господарських операцій з ТОВ "Євро
Трейд 2013" документів, що підтверджують
оприбуткування вказаних товарів на
склади підприємства, документів на
підтвердження навантажувально -
розвантажувальних робіт при
переміщенні вказаних товарів,
специфікацій на товари як передбачено
договором (а.с.19), суд зазначає наступне.

В акті перевірки не зазначено, які саме
документи мають підтверджувати
навантажувально - розвантажувальні
роботи при переміщенні товарів. Разом з
тим, позивачем на підтвердження
здійснення господарських операцій з
контрагентом надано договір
транспортної експедиції №1/02 від 27.02.2014
року та документи на підтвердження
його виконання: зокрема: рахунок № 130
від 18.03.2014 року, Акт № 130 прийому - здачі
робіт від 18.03.2014 року та платіжне
доручення № 1847 від 17.03.2014 року.

Крім того, суд зазначає що до
матеріалів справи надано картки
рахунків: 202 та 631, які підтверджують та
відображають наявність та рух товарів
на товаристві.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
документи, які контролюючим органом
пропонувались надати позивачу для
підтвердження фінансового -
господарських операцій з контрагентом,
не є документами первинного
бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Слід також зазначити, що посилання
Житомирської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на акт ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська від 28.07.2014
року № 873/04-62-22-3/3895944 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ "Євро Трейд" щодо не
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за лютий -
березень 2014 року", відповідно до якого
товариство не знаходиться за юридичною
адресою, відсутні матеріальні та
трудові ресурси, що необхідні для
здійснення фінансово-господарської
діяльності підприємства, суд їх до
уваги не приймає та зазначає наступне.

Даючи правову оцінку даному акту, суд
враховує, що зустрічні звірки
проводяться податковими органами
відповідно до п.73.5 статті 73 Податкового
кодексу України з метою отримання
податкової інформації. При цьому,
зустрічною звіркою вважається
співставлення даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження господарських виду,
обсягу і якості операцій та
розрахунків, що здійснювалися між ними,
для з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку платника
податків. Зустрічні звірки не є
перевірками і проводяться в порядку
визначеному Кабінетом Міністрів
України. За результатами зустрічних
звірок складається довідка, яка
надається суб'єкту господарювання у
десятиденний термін.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2010р. № 1232, зустрічна звірка
полягає у зіставленні даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби, з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій і розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
зустрічна звірка є заходом
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби, в той час,
як функція податкового органу щодо
контролю за дотриманням податкового та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
реалізується останніми шляхом
проведення перевірок у випадках та в
порядку, встановленому Податковим
кодексом України.

Таким чином, за своєю правовою природою
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки не є актом перевірки
контролюючого органу та не може
містити в собі аналізу господарських
операцій платника податків та
висновків про нікчемність укладених
ним договорів.

Крім того слід зазначити, якщо на час
здійснення господарських операцій, за
якими податковий орган не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, контрагент був
включений до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Згідно із ст. 61 Конституції України,
норми якої є нормами прямої дії,
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер. Тому, якщо
контрагент позивача не виконав свого
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету,
настає відповідальність та відповідні
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
разі, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентом. У разі невиконання
контрагентом платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету, негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
контрагента.

Чинне законодавство не зобов'язує
платника податків перевіряти
безпосередньо контрагента на предмет
виконання ним вимог податкового
законодавства перед тим, як відносити
відповідні суми витрат до валових
витрат, до суми податку на додану
вартість та до податкового кредиту.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та застосовувати штрафні
санкції до покупця при несплаті цього
податку продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладання
штрафних санкцій.

З огляду на викладене, позивачем, було
повністю дотримано всіх вимог закону з
реалізації права на податковий кредит.
Вказані товариством суми підтверджені
наявними у матеріалах справи копіями
первинних документів.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
саме на податкові органи покладається
обов'язок надати достатні докази на
обґрунтування висновків про порушення
платником податків норм податкового
законодавства, на підставі яких такому
платнику визначено відповідні грошові
зобов'язання.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності прийнятого
податкового повідомлення - рішення.

З огляду на вище викладене, суд
приходить до висновку, що позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню,
а оскаржуване податкове повідомлення -
рішення є протиправними, та такими, що
підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України,
судові витрати Приватному
підприємству "Кемілайн Агро" у розмірі
331,66 грн. судового збору підлягають
відшкодуванню за рахунок Державного
бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкового повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 17.09.2014 року № .

Присудити Приватному підприємству
"Кемілайн Агро" понесені ним судові
витрати у розмірі 331,66 грн. з Державного
бюджету України, зобов'язавши орган
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження, якщо апеляційної скарги не
було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
М.М.
Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 03
листопада 2014 р.