Справа № 826/15799/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 року 10:04
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі судді Саніна Б.В., за участю
секретаря судового засідання
Дмитрієвої В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
«Будтехсервіс-Голосіїво»доДержавної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києвіпровизнання дій
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення, за
участю представників:
від позивачаБезродний А.Ю.
(довіреність)від відповідачаАнголенко
О-М.В.(довіреність)ВСТАНОВИВ:
До судді Окружного адміністративного
суду м. Києва Саніна Б.В. надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будтехсервіс-Голосіїво» (надалі -
Позивач/ТОВ «Будтехсервіс-Голосіїво»)
до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
(надалі - Відповідач/ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві), в якому просить суд скасувати
податкове повідомлення-рішення від
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16.10.2014 р. провадження у
справі було відкрите та призначено
справу до судового розгляду.
В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив їх задовольнити із підстав,
викладених в адміністративним позові,
зокрема, зазначив про порушення
Відповідачем положень Податкового
кодексу України (надалі - ПК України)
під час винесення 12.05.2014 р. податкового
В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який щодо
позовних вимог заперечував в повному
обсязі, просив в задоволенні позову
відмовити із підстав, викладених в
письмових запереченнях, мотивуючи тим,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте
податковим органом правомірно,
оскільки Позивачем порушені норми ПК
України, Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р.
№996-ХІV (надалі - Закон №996) та Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №88 від 24.05.1995 р.
(надалі - Положення №88).
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема "Іззетов проти України", "Пискал
проти України", "Майстер проти України",
"Субот проти України", "Крюков проти
України", "Крат проти України", "Сокор
проти України", "Кобченко проти
України", "Шульга проти України", "Лагун
проти України", "Буряк проти України",
"ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик
проти України" суду потрібно
дотримуватись розумного строку для
судового провадження.
В судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, повний текст постанови було
виготовлено та підписано - 07.11.2014 р.
Розглянувши наявні в матеріалах докази
та заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво» (код ЄДРОПУ
31352819) зареєстроване 21.03.2001 р.
Голосіївською районною в м. Києві
державною адміністрацією, з 29.03.2001 р.
взято на податковий облік та станом на
дату проведення перевірки перебуває на
обліку в ДПІ у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві.
Поряд із цим, у період з 07.04.2014 р. по
15.04.2014 р. на підставі направлення на
перевірку від 07.04.2014 р. №1038/22-07 та наказу
від 07.04.2014 р. №909, виданих ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75,
пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України Відповідачем
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво» по
господарських відносинах із ТОВ
«Коменерго-Комп» та ТОВ «Форта-Ком» за
період з 01.03.2013 р. по 30.06.2013 р., за
результатами якої складений акт від
23.04.2014 р. №144/1/22-07/31352819 «Про результати
документальної позапланової виїзної
«Будтехсервіс-Голосіїво» (код ЄДРОПУ
31352819) по господарських відносинах із
період з 01.03.2013 р. по 30.06.2013 р.» (надалі -
Акт перевірки №144), в якому зазначено
про виявлення наступних порушень вимог
законодавства, зокрема:
ь п.198.3 та п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість (надалі -
ПДВ) за період, що перевірявся, на
загальну суму 590 740,00 грн., у т.ч.: за
травень 2013 р. - на суму 70 778,00 грн.; за
червень 2013 р. - на суму 157 639,00 грн.
Згідно із зазначеним, на підставі
висновків Акту перевірки №144 ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві було прийняте податкове
повідомлення-рішення за формою «Р» від
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: ПДВ на загальну суму 886 110,00
грн. (з яких 590 740,00 грн. - за основним
платежем та 295 370,00 грн. - за штрафними
Проте, не погоджуючись із прийнятим
Відповідачем податковим
повідомленням-рішенням, Позивач
оскаржив його в адміністративному
порядку до Головного управління
Міндоходів у м. Києві та Державної
фіскальної служби України, рішеннями
яких було залишене без змін податкове
повідомлення-рішення від 12.05.2014 р.
В той же час, вважаючи, що Відповідачем
були порушені права та охоронювані
законом інтереси ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво» під час
проведення перевірки та прийняття
12.05.2014 р. оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, Позивач оскаржив
їх у судовому порядку.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК
України (в редакції, чинній на момент
виникнення правовідносин)
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, у період з 01.03.2013 р. по 30.06.2013 р.
Позивач здійснював господарські
операції на підставі укладених із
контрагентами тотожних Договорів на
виконання робіт, згідно із якими ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво» (Замовник)
доручає, а ТОВ «Коменерго-Комп» та ТОВ
«Форта-Ком» (Підрядники) приймають на
себе обов'язки, а саме:
1. ТОВ «Коменерго-Комп»:
ь виконання робіт по технічному
обслуговуванню обладнання за
укладеними у лютому-травні 2013 р.
Договорами технічного обслуговуванню
обладнання на загальну вартість 746 003,00
грн. (в т.ч. ПДВ - 124 333,67 грн.);
ь виконання робіт по ремонту
обладнання за укладеними у лютому та
квітні 2013 р. Договорами на ремонт
обладнання на загальну вартість 44 948,00
грн. (в т.ч. ПДВ - 7 491,34 грн.);
ь виконання робіт по
пусконалагоджувальним роботам за
укладеним у березні Договором на
пусконалагоджувальні роботи на
загальну вартість 15 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -
ь виконання робіт по монтажу
обладнання за укладеними у березні 2013
р. Договорами на монтаж обладнання на
загальну вартість 681 300,68 грн. (в т.ч. ПДВ -
ь виконання робіт по демонтажу
обладнання за укладеним у квітні 2013 р.
Договором на демонтаж обладнання на
загальну вартість 18 096,48 грн. (в т.ч. ПДВ -
2. ТОВ «Форта-Ком»:
ь виконання робіт по
позарегламентному ремонту обладнання
за укладеними у травні 2013 р. Договорами
на позарегламентний ремонт обладнання
на загальну вартість 95 563,92 грн. (в т.ч.
ПДВ - 16 212,76 грн.);
ь виконання робіт по ремонту
обладнання за укладеними у
лютому-травні 2013 р. Договорами на
ремонт обладнання на загальну вартість
161 828,58 грн. (в т.ч. ПДВ - 26 471,43 грн.);
ь виконання робіт по технічному
обслуговуванню обладнання за
укладеними у лютому-травні 2013 р.
Договорами технічного обслуговуванню
обладнання на загальну вартість 745 422,38
грн. (в т.ч. ПДВ - 124 237,06 грн.);
ь виконання робіт по улаштуванню
обладнання за укладеним у січні 2013 р.
Договором на улаштування обладнання на
загальну вартість 133 478,25 грн. (в т.ч. ПДВ -
На підтвердження виконання сторонами
вимог Договорів на виконання робіт
Позивачем були надані суду акти
пусконалагоджувальні роботи, ремонту
обладнання; акти приймання виконаних
робіт з технічного обслуговування
обладнання разом із актами передачі
будматеріалів для виконання робіт.
В той же час, відповідно до положень
п.201.1 ст.201 ПК України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.
Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). При цьому, у
п.201.10 ст.201 ПК України зазначено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.
Так, при проведенні податковим органом
аналізу податкової звітності ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво» встановлено
відображення Позивачем у реєстрах
отриманих та виданих податкових
накладних суму ПДВ розміром 601 729,00 грн.
та включення її до складу податкового
кредиту за період з 01.03.2013 р. по 30.06.2014 р.
на підставі податкових накладних,
отриманих контрагентів, а саме: від ТОВ
«Коменерго-Комп» - суму ПДВ у розмірі 418
535,58 грн. та від ТОВ «Форта-Ком» - суму
ПДВ у розмірі 183 193,49 грн.
Поряд із цим, відповідно до пп.14.1.181 п.14.1
ст.14 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з р.V цього
Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до ст.186
цього Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до ст.186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; д) з метою
оподаткування цим податком до імпорту
також прирівнюється постачання
товарів (супутніх послуг) з-під митного
режиму магазину безмитної торгівлі,
митного складу або спеціальної митної
зони, створених згідно з положеннями
глав 35 - 37 Митного кодексу України, для
їх подальшого вільного обігу на
території України; е) постачання послуг
з міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.
В пп. «б» п.187.1 ст.187 ПК України
визначено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше, зокрема: дата
відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
При цьому, згідно із пп. «а» п.198.1 ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
Пунктом 198.2 ст.198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
В абз.2 п.198.3 ст.198 ПК України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу.
Разом із тим, як вбачається з Акту
перевірки №144, що також
підтверджується представниками
сторін, ТОВ «Будтехсервіс-Голосіїво»
за період з 01.03.2013 р. по 30.06.2014 р.
задекларовано податковий кредит з ПДВ
у розмірі 601 729,00 грн. Проте, перевіркою
визначення податкового кредиту
Відповідачем встановлено його
завищення на суму 590 740,00 грн., що
призвело до заниження суми ПДВ на 590 740,00
Поряд із цим, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні регулюються
Законом №996. Цей Закон поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).
Згідно зі ст.1 Закону №996 господарською
операцією є дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).
Згідно із ч.1 ст.9 Закону №996 підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний
документ це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
При цьому, п.1.1 р.1 Положення №88
передбачено, що дане положення
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності, установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів
Відповідно до п.1.2 Положення №88
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.
Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено
порядок створення, прийняття і
відображення у бухгалтерському обліку,
а також зберігання первинних
документів, облікових регістрів,
бухгалтерської звітності
підприємствами, їх об'єднаннями та
госпрозрахунковими організаціями
(крім банків) незалежно від форм
власності (підприємства), установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів бюджету
(установи), первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення
№88).
Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду у зв'язку з
реальним придбанням товарів (робіт,
послуг) з метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, податковий кредит. При
цьому, неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
Як наслідок, суд дійшов висновку, що
будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, акти тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавство.
Водночас, як зазначив Вищий
адміністративний суд України в листі
від 02.06.2011 р. №742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
Поряд із цим, суд також звертає увагу на
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України
№1936/11/13-11 від 01.11.2011 р., зі змісту якого
вбачається, що задля вжиття належних
заходів із метою встановлення обставин
реальності здійснення спірної
господарської операції суди повинні
витребувати у платника податків ті
докази, які не надані учасниками
справи, але які, на думку суду, можуть
підтвердити або спростувати доводи
податкового органу щодо наявності
порушень з боку платника податків.
Відповідні дії можуть бути вчинені
судом на підставі п.1 ч.2 ст.110, ст.114 КАС
У разі ненадходження витребуваних
додаткових доказів у строк,
установлений судом, спір може бути
розв'язано на підставі наявних у справі
доказів. Якщо позивач без поважних
причин ухиляється від надання доказів
на вимогу суду, а наявних у справі
матеріалів недостатньо для
спростування підтверджених належними
доказами висновків контролюючого
органу, покладених в основу ухваленого
ним спірного рішення, у позові платника
податків може бути відмовлено.
При цьому, сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.
Окрему увагу слід звернути на припис
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 №1936/11/13-11 стосовно наступного:
«судам апеляційної інстанції при
вирішенні питання про прийняття
доказів, які не досліджувалися судом
першої інстанції, варто враховувати
приписи ч.2 ст.195 КАС України. Згідно з
наведеною нормою, суд апеляційної
інстанції може дослідити докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції.
Отже, у разі дослідження судом
апеляційної інстанції доказів, які не
досліджувалися в суді першої
інстанції, апеляційний суд повинен
зазначити у своєму рішенні поважні
причини, з яких такі докази не могли
бути надані до суду першої інстанції.
Наведене стосується також і доказів,
які були витребувані судом першої
інстанції, але не були надані позивачем
Згідно із зазначеним, ухвалою від 16.10.2014
р. судом витребовувались від Позивача
документи по справі, які мають
засвідчувати мету здійснення
господарських операцій та зв'язок між
фактом придання у ТОВ «Коменерго-Комп»
та ТОВ «Форта-Ком» робіт із
господарською діяльністю ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво», зокрема:
акти виконаних робіт (наданих послуг);
видаткові накладні; рахунки-фактури,
платіжні доручення та оригінали
виписок з розрахункових рахунків
позивача, завірених відповідними
банківськими установами, що
засвідчують факти сплати позивачем
вартості отриманих товарів (робіт,
послуг); довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей та
витяги з журналу обліку виданих
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей;
товарно-транспортні накладні;
податкові декларації з «розшифровкою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів»;
оборотно-сальдові відомості та інші
документи що підтверджують
«Будтехсервіс-Голосіїво» отриманих
товарів (робіт, послуг) від ТОВ
«Коменерго-Комп» та ТОВ «Форта-Ком» у
період з 01.03.2013 р. по 30.06.2013 р.; належні
докази (у вигляді письмових пояснень з
доданими до них первинними
розрахунковими документами, документи
бухгалтерського обліку і звітності,
організаційно-розпорядчими
документами підприємства, тощо)
наявності фізичних, технічних та
технологічних можливостей у позивача
та його контрагентів фізичних,
технічних та технологічних
можливостей (матеріально-технічної
бази) (в тому числі власних/орендованих
виробничих, офісних приміщень,
транспортних засобів, інших основних
засобів), трудових ресурсів, необхідних
для здійснення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
діяльності, зокрема (але не виключено):
наявність кваліфікованого персоналу,
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності; інші
документи, які, на думку Позивача,
підтверджують реальність виконання
господарських операцій за укладеними
Договорами із ТОВ «Коменерго-Комп» та
В той же час, на виконання вимог ухвали
суду, Позивачем були надані документи,
які, на його думку, в повному обсязі
посвідчують реальність господарських
«Будтехсервіс-Голосіїво» та його
контрагентами ТОВ «Коменерго-Комп» та
ТОВ «Форта-Ком», до яких, в свою чергу,
суд відноситься критично з огляду на
Відповідно до ст.837 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
В той же час, за умовами укладених
Договорів на виконання робіт по
закінченню робіт Підрядник дає
Замовнику акти виконаних робіт із
зазначенням дати його передачі. На
підставі актів виконаних робіт
Замовник оплачує виконані роботи.
Поряд із цим, з огляду на наявні в
матеріалах акти виконаних робіт судом
встановлено, що в таких актах відсутні
будь-які зазначення дати, що позбавляє
суд можливості встановити період
фактичного отримання Позивачем робіт
від ТОВ «Коменерго-Комп» та ТОВ
При цьому, надані Позивачем акти
виконаних робіт до укладених Договорів
на виконання робіт не містять
розшифровок підписів осіб, якими
приймались та здавались виконані
роботи. Також відсутні розшифровки
підписантів актів передачі
будівельних матеріалів для виконання
робіт за укладеними Позивачем із ТОВ
«Коменерго-Комп» та ТОВ «Форта-Ком»
Договорами на технічне обслуговування
Разом із тим, судом не приймаються до
уваги надані на підтвердження
виконання ТОВ «Коменерго-Комп» робіт
акти виконаних робіт до Договорів на
монтаж обладнання, оскільки зазначені
в них оздоблювальні роботи не є
роботами, передбаченими такими
Водночас, суд погоджується із доводами
податкового органу про те, що
відсутність фактичного придбання
Позивачем робіт від контрагентів ТОВ
«Коменерго-Комп» та ТОВ «Форта-Ком»
надані акти виконаних робіт, оскільки
вони не містять реального змісту та
обсягу господарських операцій за
укладеними із ними Договорами на
виконання робіт, а саме: яким чином
фактично здійснювалось виконання
робіт; дата, об'єм, одиниці виміру робіт
та їх вартість; щодо осіб, якими
виконувались відповідні роботи, що
підтверджує викладені в Акті перевірки
№144 висновки податкового органу щодо
відсутності реальності здійснення
спірних господарських операцій.
Крім того, ч.1 ст.840 ЦК України
встановлено, що якщо робота
виконується частково або в повному
обсязі з матеріалу замовника,
підрядник відповідає за неправильне
використання цього матеріалу.
Підрядник зобов'язаний надати
замовникові звіт про використання
матеріалу та повернути його залишок.
Проте, в матеріалах справи відсутні
будь-які отримані Замовником від
Підрядників звіти про використання
останніми матеріалу, як і відсутні
документи щодо повернення його залишку
ТОВ «Будтехсервіс-Голосіїво».
При цьому, суд не отримав жодних
пояснень від Позивача щодо наданих
Замовником будівельних матеріалів для
виконання робіт, як і не отримав жодної
інформації про обладнання, щодо якого
ТОВ «Коменерго-Комп» та ТОВ «Форта-Ком»
виконувались роботи по технічному
обслуговуванню, монтажу та демонтажу,
ремонту та позарегламентному ремонту,
Водночас, як вбачається з укладених
Позивачем Договорів на виконання
робіт, Замовником доручено
Підрядниками виконання робіт у різних
містах України на багатьох об'єктах.
Однак, ані доказів, ані пояснень із їх
документальним підтвердженням щодо
транспортування Позивачем будівельних
матеріалів для виконання Підрядниками
робіт на вказані у Договорах адреси
об'єктів суду надано не було.
Більше того, Позивачем також не надано
доказів здійснення ним оплати
отриманих від ТОВ «Коменерго-Комп» та
ТОВ «Форта-Ком» робіт, як і не надано
доказів стягнення вказаними
контрагентами суми заборгованості з
ТОВ «Будтехсервіс-Голосіїво» у
судовому порядку або доказів
відшкодування Позивачем вказаної суми
зазначеним контрагентам.
Таким чином, відсутність будь-яких
належних документів (окрім актів
виконаних робіт), які б підтвердили
реальність виконання спірних
господарських операцій за укладеними
Позивачем із ТОВ «Коменерго-Комп» та
ТОВ «Форта-Ком» Договорами на
виконання робіт, а також посвідчували
рух активів, дає суду підстави для
висновку про відсутність фактичного
здійснення сторонами відповідних
операцій та мети настання реальних
В той же час, як зазначено у постанові
Верховного Суду України від 08.09.2009 р. у
справі №21-737во09, про необґрунтованість
податкової вигоди може свідчити
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, виробничих
активів, складських приміщень та
транспортних засобів.
Проте, на підтвердження наявності у ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво» будь-яких
приміщень (об'єктів), що
використовуються для здійснення своєї
господарської діяльності, а також
наявності персоналу, ігноруючи вимоги
ухвали суду, Позивачем не було надано
жодного доказу, відтак, викладені вище
обставини дають суду підстави для
висновку про відсутність у Позивача
фізичних, технічних та технологічних
можливостей, необхідних для здійснення
тих чи інших дій, що становлять зміст
відповідної господарської діяльності.
З огляду на вищезазначене, у зв'язку із
відсутністю необхідних для здійснення
відповідних спірних господарських
операцій документів та доказів, які б
посвідчували рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
зв'язок між фактом придбання робіт та
їх подальшого використання,
спорудженням основних фондів,
понесенням інших витрат із
господарською діяльністю ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво» суд був
позбавлений можливості пересвідчитись
у фактичному здійсненні таких операцій
між Позивачем та його контрагентами
(Коменерго-Комп» та ТОВ «Форта-Ком»),
наявності мети за такими
господарськими взаємовідносинами.
При цьому, суд звертає увагу, що оцінка
господарських операцій судом під час
розгляду справ, що виникають з
податкових відносин, змісту
господарських операцій може
здійснюватися і окремо від
застосування положень про цивільні
правочини чи господарські
Презумпція дійсності, притаманна
цивільним правочинам, не може бути
автоматично поширена на реальність
господарських операцій.
Отже, якщо цивільні правочини є сферою
приватного права й можуть розглядатися
лише з урахуванням норм Цивільного та
Господарського кодексів, то
господарські зобов'язання
підприємства повинні оцінюватися,
передусім, з огляду на норми
податкового законодавства. При цьому
дотримання норм цивільного чи
господарського права не означає
автоматично реальності вчинення
господарської операції. Якщо певна
господарська операція не відбулася чи
відбулася не за тим її змістом, який
відображений в укладених платником
податку договорах, це є підставою для
застосування відповідних наслідків у
Судом встановлено, що за результатами
перевірки Позивача були виявлені
порушення податкового законодавства,
на підставі чого прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення. При
цьому, суд звертає увагу, що наслідки
порушення податкового законодавства
можуть (і повинні) застосовуватися
незалежно від того, чи визнані
відповідні цивільні чи господарські
зобов'язання недійсними, оскільки
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства є
самостійним видом юридичної
Крім того, суд вважає доцільним
зазначити, що до загальновизнаних у
світі дієвих механізмів, завдяки яким
здійснюється аналіз господарських
угод, виявлення та класифікація
протиправних схем та методик
незаконного ухилення від сплати
податків, відносяться спеціальні
судові доктрини.
Щодо правочинів між Позивачем та його
контрагентами доречним є застосування
доктрини «ділова мета».
Сутність доктрини ділової мети полягає
в тому, що передбачені податковим
законодавством податкові вигоди
поширюються лише на операції, що мають
розумну економічну причину.
Вказана доктрина закріплена у пп.14.1.231
п.14.1 ст.14 ПК України, згідно якого
розумна економічна причина (ділова
мета) - це причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків мав
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.
Положення ділової мети та розумного
змісту господарської операції широко
застосовуються в судовій практиці на
підставі судових узагальнень.
Верховний Суд України, скасовуючи
рішення судів у справах про
відшкодування ПДВ, неодноразово
зазначав, що в справах не встановлено
наміру одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності.

Зокрема, вперше доктрину «ділова мета»
в Україні використано Верховним Судом
України у постанові його Судової
палати в адміністративних справах від
12.02.2008 р. у справі №08/28 за позовом ТОВ
«Метпромсервіс» до ДПІ у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, в якій зазначено
про те, що задовольняючи позов, суди
виходили тільки з наявності у позивача
податкових накладних продавців, проте,
не взяли до уваги того, що позивач
протягом тривалого часу набував через
посередників сировину у осіб, які
систематично не сплачували податки,
діяльність яких мала ознаки фіктивного
підприємства, за юридичною адресою не
знаходилися, не звітували про свою
діяльність або подавали податкові
декларації про відсутність такої,
зареєстровані власники та посадові
особи яких не визнають своєї
причетності до їхньої діяльності, а
також, що позивач, продавці та їхні
постачальники працювали в одному
сегменті ринку, у якому існують
налагоджені стабільні зв'язки й
часники якого обізнані стосовно один
одного.

Так, як вбачається зі змісту спірних
правочинів, роботи по технічному
обслуговуванню обладнання, монтажу та
демонтажу, ремонту та
позарегламентному ремонту, його
улаштуванню, а також
пусконалагоджувальні роботи
Підрядниками надавались на багатьох
об'єктах у різних містах України, однак
в матеріалах справи відсутні будь-які
докази приналежності відповідних
об'єктів за вказаними у Договорах на
виконання робіт адресами до діяльності
Позивача, як і відсутні будь-які
пояснення із їх документальним
підтвердженням щодо необхідності та
самої мети укладення Позивачем із ТОВ
«Коменерго-Комп» та ТОВ «Форта-Ком»
таких Договорів на виконання робіт,
використання отриманих ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво» від
зазначених контрагентів робіт у своїй
господарській діяльності.

В свою чергу, суд зазначає, що у
відповідності до правової позиції
Вищого адміністративного суду України,
яка викладена у його листі №742/11/13-11 від
02.06.2011р., податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. За
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Слід також зазначити, що обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість витрат (у тому числі і
по сплаті ПДВ) первинними документами
покладається на платника, позаяк саме
він виступає суб'єктом, що використовує
включену постачальником до ціни товару
(робіт) суму ПДВ при обчисленні суми
податку, яка підлягає перерахуванню до
бюджету, а також зменшує об'єкт
оподаткування податку на прибуток за
фактом понесення витрат.

Проте, у зв'язку із ненаданням
Позивачем при проведенні перевірки
документації по господарським
взаємовідносинам із його
контрагентами ТОВ «Коменерго-Комп» та
ТОВ «Форта-Ком» у період з 01.03.2013 р. по
30.06.2013 р., податковий орган прийшов до
висновку про відсутність реального
вчинення господарських операцій, що не
дозволяє формувати дані податкового
обліку. Згідно із цим, у перевіряємому
періоді ТОВ «Будтехсервіс-Голосіїво»
було завищено податковий кредит з ПДВ
на загальну суму 590 740,00 грн.

В той же час, на думку Позивача,
наявність у нього права на отримання
спірної суми ПДВ підтверджується саме
наданими до перевірки, а також до суду
документами.

Проте, суд не погоджується із такими
твердженнями Позивача, оскільки на
підтвердження вказаних доводів не було
надано жодних належних, а також
витребуваних судом первинних
документів, які б свідчили про факт
реальності здійснення ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво»
господарських операцій у період з
березня по червень 2013 р., та які б надали
суду можливість пересвідчитись у
правомірності включення спірної суми
розміром 590 740,00 грн. до складу
податкового кредиту з ПДВ, як наслідок,
суд погоджується із висновками
податкового органу щодо заниження
Позивачем суми ПДВ, що підлягає сплаті
до бюджету.

В свою чергу, суд акцентує увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто такі, що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника, та відповідають змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах. Отже, якщо певна
господарська операція не відбулася,
визначення податкового кредиту є
безпідставним і ПДВ не підлягає
відшкодуванню з бюджету, незважаючи на
наявність у Позивача податкових
накладних, а також доказів сплати
Постачальнику вартості товару з ПДВ.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 19.02.2014 р. №К/800/12613.

Наведені у сукупності обставини та
досліджені документальні докази, суд
вважає достатніми для висновку про те,
що господарські операції з виконання
робіт, що обумовлені укладеними між ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво» та його
контрагентами ТОВ «Коменерго-Комп» та
ТОВ «Форта-Ком», фактично не мали
реального характеру, оформлені лише
документально та не спрямовані на
фактичне настання правових наслідків,
не підтверджуються з урахування
реального часу здійснення операцій,
наявністю господарської мети, у зв'язку
із чим, суд приходить до висновку про
відсутність умов, обставин та підстав,
з якими ПК України у взаємозв'язку з
положеннями Закону №996 пов'язують
виникнення у Позивача права включення
спірної суми ПДВ розміром 590 740,00 грн. до
податкового кредиту за
березень-червень 2013 р., що, в свою чергу,
призвело до заниження ПДВ на 590 740,00 грн.

Таким чином, суд вважає правомірним
прийняте податковим органом податкове
повідомлення-рішення від 12.05.2014 р.
№ та не вбачає підстав для його
скасування, відповідно, відмовляє у
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво».

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено,
що розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.
Відповідно до положень ст.94 КАС
України, судовий збір на користь
Позивача не відшкодовується.

Водночас, згідно із ч.3 ст.4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Таким чином, оскільки сплачена ТОВ
«Будтехсервіс-Голосіїво» сума
судового збору становить 487,20 грн.,
відповідно, решта суми судового збору
(4384,80 грн.) має бути стягнута з Позивача,
оскільки позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Будтехсервіс-Голосіїво» до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві відмовити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будтехсервіс-Голосіїво» (адреса: 03187,
м. Київ, пр-т Глушкова, 31 «А», ) решту суми судового збору у
розмірі 4 384 (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири) грн. 80 коп. на
розрахунковий рахунок №4007 до ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001,
призначення платежу: «Судовий збір за
розгляд Окружним адміністративним
судом м. Києва адміністративної справи
№826/15799/14».

Контроль за виконанням даного пункту
покласти на Державну податкову
інспекцію у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б. В. Санін