Справа № 826/14306/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2014 року 12:23
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., при секретарі судового засідання
Cізих Х.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовом:Підприємства з іноземною
інвестицією у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «ASBIS-
Україна»до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у м. Києвіпровизнання
протиправними та скасування акту
за участю представників сторін:
від позивача: Бабій Х.М.
від відповідача: Рудюк Л.О.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 22 жовтня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземною інвестицією у
формі товариства з обмеженою
відповідальністю «ASBIS- Україна»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у м.Києві, в якому
просить:

1. Визнати протиправним та скасувати
повністю акт перевірки характеристик
продукції від 21.02.2014 р. № 000039(вих. 27.02.2014
р. № 07-17-03/402).

2. Визнати протиправним та скасувати
протокол № 0000331 виявлене(і) порушення
вимог статті 44 Закону України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції» та статті 15 «Про
загальну безпечність нехарчової
продукції» від 21.02.2014 р. (вих. 27.02.2014 р. №
07-17-03/402).

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів від 20.05.2014 р. №
000038 (вих. 12.08.2014 р. № 07-17-03/1558).

4. Визнати протиправною та скасувати
постанову про накладення штрафних
санкцій від 11.03.2014 р. № 000037 (вих. 12.08.2014 р.
№ 07-17-03/1558).

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач не погоджується із
вищевказаними рішеннями, вважає їх
безпідставними та необґрунтованими.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі з підстав, викладених в позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог, просив відмовити в задоволені
позовних вимог в повному обсязі з
підстав, викладених у письмових
запереченнях на вказаний
адміністративний позов.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Інспекцією з питань захисту прав
споживачів на підставі оперативного
сповіщення, відповідно до направлення
на проведення перевірки від 30.01.2014 р. №
00065 та наказу від 30.01.2014 р. № 54 було
проведено позапланову невиїзну
(поєднану з виїзною) перевірку з питань
відповідності продукції Підприємства
з іноземною інвестицією у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «ASBIS- Україна»,
розташованого за адресою: м. Київ, вул.
Газова, буд. 30.

Предметом перевірки з питань
відповідності продукції є персональна
електронно-обчислювальна машина (ПЕОМ)
Mobile Computer Prestigio MultiPad PMP 5580C, що вводиться в
обіг ТОВ «ASBIS- Україна», вимогам
Технічних регламентів, дія яких
розповсюджується на зазначену
продукцію, Закону України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції».

За результатами перевірки посадовою
особою Інспекції з питань захисту прав
споживачів Гудименко Д.С. складено акт
перевірки характеристик продукції від
21.02.2014 р. № 000039, відповідно до якого
виявлено порушення вимог
законодавства, а саме: надано документи
і матеріали іноземною мовою, які на
запит органу державного ринкового
нагляду не переведені на мову
діловодства та документації державних
органів, не надано повного складу
документації, яка повинна, надавати
можливість оцінити відповідність
продукції вимогам Технічного
регламенту та включати процес
проектування, виробництва,
функціонування продукції, декларація
про відповідність не відповідає формі,
наведеній у Технічному регламенті
радіообладнання і телекомунікаційного
кінцевого (термінального) обладнання.

За наслідками виявлених порушень
зазначених в акті від 21.02.2014 р. № 000039,
складено протокол № 000031 від 21.02.2014 р.
про виявлене (і) порушення вимог статті
44 Закону України «Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції», статті 15 Закону України
«Про загальну безпечність нехарчової
продукції» та прийнято постанову про
накладення штрафних санкцій від 11.03.2104
р. № 000037, якою на позивача накладено
штраф у розмірі 3000 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян у сумі 51 000,00
грн.

20.05.2014 р. прийнято рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
№ 000038, яким обмежено надання товару -
персональної
електронно-обчислювальної машини
планшетної (ПЕОМ) Mobile Computer Prestigio MultiPad PMP
5580C на ринку, шляхом приведення
продукції у відповідність із
встановленими вимогами та тимчасово
заборонено надання продукції на ринку.

Не погоджуючись з винесеними
рішеннями, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом про визнання їх
протиправними та скасування.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про
захист прав споживачів» від 12 травня 1991
року N 1023-XII (надалі - Закон N 1023-XII) захист
прав споживачів здійснюють
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи, що здійснюють
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування згідно із
законодавством, а також суди.

Відповідно до абз. 3 п.1 Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів, затвердженого
Указом Президента України від 13 квітня
2011 року N 465/2011, Держспоживінспекція
України є спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у
сфері державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів.

При цьому, відповідно до п. 7
вищевказаного Положення, а також п. 1
Положення про інспекції з питань
захисту прав споживачів в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, затвердженого наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України №206 від 09.11.2011 року
(надалі - Положення №206),
Держспоживінспекція України здійснює
свої повноваження через територіальні
інспекції.

Положенням №206 зафіксовано основні
завдання Держспоживінспекції України,
до яких віднесено здійснення
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, рекламу в цій сфері та
державний ринковий нагляд.

Разом з тим, відповідно до пп. 6.1 п. 6
Положення №206 передбачено, що
Інспекції Держспоживінспекції України
мають право перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг, а
також здійснювати державний ринковий
нагляд у межах сфери відповідальності
відповідно до повноважень, визначених
Законами України «Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції», «Про загальну безпечність
нехарчової продукції», «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності».

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) регламентовано Законом
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» від 5 квітня
2007 року N 877-V (надалі - Закон N 877-V).

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону N 877-V державний
нагляд (контроль) здійснюється у формі
планових та позапланових заходів.

За приписами пункту 4 ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції» від 2
грудня 2010 року N 2735-VI (надалі - Закон N
2735-VI) з метою здійснення ринкового
нагляду органи ринкового нагляду в
межах сфер їх відповідальності
проводять перевірки характеристик
продукції, в тому числі відбирають
зразки продукції та забезпечують
проведення їх експертизи
(випробування).

Відповідно ст. 15 Закону N 2735-VI посадові
особи, які здійснюють ринковий нагляд,
мають право, зокрема, проводити у
випадках і порядку, визначених цим
Законом, документальні перевірки та
обстеження зразків продукції,
відбирати зразки продукції і
забезпечувати проведення їх
експертизи (випробування); вимагати від
суб'єктів господарювання надання
документів і матеріалів, необхідних
для здійснення ринкового нагляду,
одержувати копії таких документів і
матеріалів. У разі якщо оригінали таких
документів і матеріалів складені іншою
мовою, ніж мова діловодства та
документації державних органів, на
вимогу органів ринкового нагляду
суб'єкти господарювання зобов'язані за
власний рахунок забезпечити їх
переклад мовою діловодства та
документації державних органів в
обсязі, необхідному для здійснення
ринкового нагляду; вимагати від
посадових осіб суб'єктів
господарювання та фізичних осіб -
підприємців надання у погоджений з
ними строк усних чи письмових пояснень
з питань, що виникають під час
проведення перевірок і вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів;
складати акти перевірок та
застосовувати в установленому законом
порядку штрафні санкції до суб'єктів
господарювання за порушення вимог
цього Закону, Закону України "Про
загальну безпечність нехарчової
продукції" та встановлених вимог;
складати на основі актів перевірок
протоколи про адміністративні
правопорушення у сфері здійснення
ринкового нагляду та розглядати справи
про відповідні адміністративні
правопорушення згідно із законом
України.

Отже, аналіз вищенаведених норм
законодавства свідчить, що відповідач
наділений виключним правом проводити
перевірки характеристик продукції за
результатами яких складаються акти
перевірки.

Таким чином, суд критично ставиться до
посилань позивача щодо протиправності
складання Інспекцією акту перевірки
№000039 від 21.02.2014 р. та протоколу № 000031
від 21.02.2014 р. «Про виявлене (і) порушення
вимог статті 44 Закону України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції» та статті 15
Закону України «Про загальну
безпечність нехарчової продукції».

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні ст. 17 КАС України та не
зумовлює настання будь-яких прав та
обов'язків для суб'єктів
господарювання, що перевірялись, а тому
його висновки не можуть бути предметом
спору. Акт перевірки є лише носієм
доказової інформації про виявлені
контролюючим органом порушення,
документом, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу, а тому оцінка
акта, в тому числі й оцінка дій
службових осіб контролюючого органу
щодо його складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
10.09.2013 р.

З огляду на викладене, суд вважає
необґрунтованими позовні вимоги в
частині визнання протиправним та
скасування повністю акту перевірки
характеристик продукції від 21.02.2014 р. №
000039 (вих. 27.02.2014 р. № 07-17-03/402) та протоколу
№ 000031 від 21.02.2014 р., а тому відмовляє в їх
задоволенні.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 25 Закону N 2735-VI органи
ринкового нагляду проводять перевірки
характеристик продукції у її
виробників якщо за результатами
перевірки характеристик продукції у її
розповсюджувача є підстави вважати, що
продукція є небезпечною, становить
ризик та/або не відповідає
встановленим вимогам внаслідок дій чи
бездіяльності виробника такої
продукції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 17 Закону N 2735-VI
посадові особи, які здійснюють
ринковий нагляд і контроль продукції,
зобов'язані пред'являти службові
посвідчення, а посадові особи, які
здійснюють ринковий нагляд, - також
посвідчення (направлення) на
проведення перевірки.

Пунктами 5 та 6 ст. 23 Закону N 2735-VI
визначено, що перевірки характеристик
продукції проводяться на підставі
наказів органів ринкового нагляду та
посвідчень (направлень) на проведення
перевірки, що видаються та
оформляються відповідно до Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності". У разі
одержання інформації про надання на
ринку продукції, що становить
серйозний ризик, відповідні накази та
посвідчення (направлення) видаються і
оформляються невідкладно.

Перевірка характеристик продукції
може бути невиїзною (за
місцезнаходженням органу ринкового
нагляду) або виїзною. У разі потреби
органи ринкового нагляду для перевірки
характеристик продукції можуть
поєднувати невиїзні та виїзні
перевірки.

Так, під час проведення позапланової
невиїзної поєднаної з виїзною
перевірки характеристик продукції, що
вводиться в обіг ПІІ ТОВ «ASBIS- Україна»
з'ясовувалися питання відповідності
продукції встановленим вимогам.

Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у м. Києві, відповідно до
вимог чинного законодавства, за метою
проведення перевірки було пред'явлено
службове посвідчення, також
посвідчення (направлення) на
проведення перевірки із зазначенням
документів, які необхідно надати до
перевірки, яка проводилася з 10.02.2014 р. по
21.02.2014 р. Направлення отримав Заступник
директора ПІІ ТОВ «ASBIS- Україна»
Манучаров С.В., про що свідчить підпис
на оригіналі направлення.

Відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 6 Закону N 877-V
під час проведення позапланового
заходу з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для здійснення цього заходу,
з обов'язковим зазначенням цих питань у
посвідченні (направленні) на
проведення державного нагляду
(контролю).

На підставі акта, складеного за
результатами здійснення заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом (ч. 7 ст. 7 Закону
N 877-V).

Як вбачається з пояснень відповідача, в
останній день перевірки представник
позивача не з'явився для підписання
акту та отримання другого примірника,
про що зроблено відповідний запис.

Враховуючи виявлені порушення вимог
чинного законодавства, 20.05.2044 р.
відповідачем прийнято рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів № 000038, яким обмежено надання
продукції, яка вводиться в обіг на
ринку до приведення її у відповідність
з вимогами чинного законодавства.

Законом України «Про стандарти,
технічні регламенти та процедури
оцінки відповідності» від 1 грудня 2005
року N 3164-IV (надалі - Закон N 3164-IV)
визначено правові та організаційні
засади розроблення і застосування
національних стандартів, технічних
регламентів та процедур оцінки
відповідності, а також основоположні
принципи державної політики у сфері
стандартизації, технічного
регулювання та оцінки відповідності.

Відповідно до ст.13 Закону N 3164-IV
відповідність введених в обіг в
Україні продукції, процесів та послуг
технічним регламентам є обов'язковою.
Вимоги, встановлені технічними
регламентами, повинні відображати
ризики стосовно споживачів, довкілля
та природних ресурсів, які
створюватиме невідповідність
продукції, процесів і послуг. Для
оцінювання ризиків повинна
розглядатися, зокрема, наявна
науково-технічна інформація, пов'язана
з переробними технологіями або
кінцевим використанням продукції,
процесів або послуг.

Технічний регламент №1585 (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлює основні
вимоги до проведення процедури оцінки
відповідності та визначає модулі її
проведення.

Так, відповідно до п.10 Модуля А
Технічного регламенту №1585 внутрішній
контроль виробництва - це процедура
оцінки відповідності, за допомогою
якої виробник виконує зобов'язання,
наведені у п.п.11-13 цього Технічного
регламенту, гарантує під свою
відповідальність відповідність даної
продукції вимогам, що до неї
застосовані.

Пунктом 11 Модуля А Технічного
регламенту №1585 визначено, що виробник
розробляє технічну документацію.
Технічна документація дасть змогу
провести оцінювання продукції діючим
вимогам та охоплює, наскільки це
стосується оцінювання, питання
проектування, виробництва та
застосування продукції.

Виробник вживає всіх заходів,
необхідних для того, щоб виробництво та
контроль за ним забезпечували
відповідність виробленої продукції
технічній документації та вимогам
технічного регламенту до такої
продукції.

В той же час, п.12 Модуля А Технічного
регламенту №1585 технічна документація
повинна, зокрема, містити: загальний
опис продукції; технічний проект і
виробничі креслення, схеми елементів,
складальних вузлів, принципові
електричні схеми; описи та пояснення
щодо креслень і схем та такі, що
стосуються застосування продукції;
список стандартів з переліку
національних стандартів, які в разі
добровільного застосування є доказом
відповідності продукції вимогам
технічних регламентів, у разі
часткового застосування стандартів в
технічній документації зазначаються
ті частини (положення) стандартів, що
були застосовані; результати проектних
розрахунків, випробувань; протоколи
випробувань.

Таким чином, з вищевикладеного
вбачається, що Технічними
регламентами, дія яких
розповсюджується на Продукцію, яка
була об'єктом перевірки, визначено
чіткий перелік документів, які має
містити технічна документація та яка
повинна надаватися контролюючому
органу у сфері ринкового нагляду та
контролю у сфері нехарчової продукції
під час проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було надано головному
спеціалісту Інспекції з питань захисту
прав споживачів у м. Києві Гудименко
Д.С. копії технічної документації щодо
продукції, а саме:

- міжнародні сертифікати;

- сертифікати відповідності;

- декларацію про відповідність;

- контракт поставки з додатками;

- дозвіл УЧН;

- вантажно-транспортну декларацію;

- специфікацію продукції;

- інструкцію користувача;

- технічно-сервісну документацію.

За результатами вказаних документів,
відповідачем встановлено, що ряд
документів та матеріалів справи було
надано на іноземній мові, та не надано
повного складу технічної документації,
яка повинна надавати можливість
оцінити відповідність продукції
вимогам Технічного регламенту та
включати процес проектування,
виробництва та функціонування
продукції, а саме відсутні: загальні
конструкторські та виробничі
креслення; електричні схеми та схеми
вузлів, деталей тощо; описи та
пояснення, необхідні для розуміння
зазначених креслень та схем і
функціонування електрообладнання;
перелік стандартів, які повністю або
частково застосовано, та описи
прийнятих рішень для забезпечення
положень щодо безпечності, визначених
у Технічному регламенті, якщо
стандарти не було застосовано;
результати виконаних проектних
розрахунків, проведених перевірок
тощо; протоколи випробувань, наявність
яких, передбачена, Технічним
регламентом радіообладнання і
телекомунікаційного кінцевого
(термінального) обладнання
(затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 07.10.2003 р. № 1585),
Технічним регламентом з
електромагнітної сумісності
обладнання (затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 29.08.2009 р.
№ 785).

Позивач в обґрунтування своєї правової
позиції зазначає, що Декларацію № 15/2013
про відповідність продукції вимогам
технічного регламенту позивач
оформляв 24.09.2013 р., коли застосування
Технічного регламенту радіообладнання
і телекомунікаційного кінцевого
(термінального) обладнання не було
обов'язковим.

Однак суд не може погодиться з
твердженнями позивача з огляду на
наступне.

Пунктом 6 Технічного регламенту
радіообладнання і телекомунікаційного
кінцевого (термінального) обладнання
дотримання вимог цього Технічного
регламенту обов'язкове для, зокрема,
для виробників, уповноважених ними
осіб - резидентів України; осіб, які
здійснюють введення в обіг пристроїв
(далі - постачальник). Дана норма діє з
13.07.2009 р.

Введення в обіг пристроїв на території
України дозволяється лише за умови
дотримання вимог цього Технічного
регламенту в разі належного
встановлення, обслуговування та
використання за призначенням таких
пристроїв. Введення в обіг пристроїв
без декларації про відповідність,
оформленої згідно з додатком до цього
Технічного регламенту, та
національного знака відповідності,
нанесеного згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 29
листопада 2001 р. N 1599 "Про затвердження
опису та правил застосування
національного знака відповідності"
(Офіційний вісник України, 2001 р., N 49, ст.
2188), забороняється (п. 7 вказаного
Технічного регламенту).

Відповідно до пунктів 16, 17, 19, 24
Технічного регламенту радіообладнання
і телекомунікаційного кінцевого
(термінального) обладнання виробник
або уповноважена ним особа - резидент
України чи постачальник вчиняє такі
дії, зокрема, готує технічну
документацію, наведену в пункті 12
Технічного регламенту модулів оцінки
відповідності, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 жовтня 2003 р. N 1585 (Офіційний вісник
України, 2003 р., N 41, ст. 2175; 2011 р., N 67, ст. 2581)
(далі - Технічний регламент модулів
оцінки відповідності), та складає
декларацію про відповідність пристрою
цьому Технічному регламенту.

Виробник або уповноважена ним особа -
резидент України чи постачальник подає
споживачеві разом із пристроєм
декларацію про відповідність вимогам
цього Технічного регламенту, на
зворотному боці якої може міститься
відмітка центрального органу
виконавчої влади в галузі зв'язку про
погодження застосування засобів
телекомунікацій у телекомунікаційних
мережах загального користування.

Дозволяється застосування в Україні
лише тих пристроїв, які відповідають
вимогам цього Технічного регламенту та
які дозволяється використовувати в
Україні згідно із законодавством.

Оформлення технічної документації
здійснюється державною мовою.

Таким чином, застосування вимог
Технічного регламенту радіообладнання
і телекомунікаційного кінцевого
(термінального) обладнання є
обов'язковим для виробників,
уповноважених ними осіб - резидентів
України; осіб, які здійснюють введення
в обіг пристроїв.

Водночас, на думку суду, дійсно
Технічним регламентом радіообладнання
і телекомунікаційного кінцевого
(термінального) обладнання не
передбачено додатка до декларації
відповідності, натомість, подання
додаткової інформації та інформації
для уточнення з боку декларанта,
передбачено п. 6.2 ДСТУ 17050-1:2006
«Декларація постачальника про
відповідність».

Таким чином, суд погоджується з
позивачем, що наявність додаткової
інформації, яка оформлюється у вигляді
Додатку до декларації, не суперечить
чинному законодавству. При цьому, слід
зазначити, що повну інформацію про
виріб іноді неможливо надати тільки на
двох сторінках одного листа
декларації.

Вказана позиція також викладена в
листі Державного підприємства
«Український науково-дослідний
інститут радіо і телебачення» від
27.06.2014 р. № 494/ос.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
підтвердження відповідності» від 17
травня 2001 року N 2406-III (надалі - Закон N
2406-III) процедура оцінки відповідності -
будь-яка процедура, яка прямо чи
опосередковано використовується для
визначення того, чи виконуються
встановлені вимоги у відповідних
технічних регламентах чи стандартах.
Процедури оцінки відповідності
включають процедури відбору зразків,
випробування, здійснення контролю,
оцінку, перевірку, реєстрацію,
акредитацію та затвердження, а також їх
поєднання.

Декларування відповідності -
процедура, за допомогою якої виробник
або уповноважена ним особа (далі -
виробник) під свою повну
відповідальність документально
засвідчує, що продукція відповідає
встановленим законодавством вимогам.

Підтвердження відповідності - видача
документа (декларація про
відповідність або сертифікат
відповідності) на основі рішення, яке
приймається після проведення
відповідних (необхідних) процедур
оцінки відповідності, що довели
виконання встановлених вимог.

Відповідно до ст. 4 та п. 3 ст. 5 Закону
України «Про загальну безпечність
нехарчової продукції» 2 грудня 2010 року N
2736-VI виробники зобов'язані вводити в
обіг лише безпечну продукцію.
Продукція вважається безпечною, якщо
вона відповідає вимогам щодо
забезпечення безпечності продукції,
встановленим законодавством.

Отже, доказом безпечності продукції є
її відповідність національним
стандартам, що гармонізовані з
відповідними європейськими
стандартами.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов
висновку, що ПІІ ТОВ «ASBIS- Україна» не
надано технічної документації в
обсязі, передбаченому Технічним
регламентом, на продукцію, яка була
об'єктом перевірки, що свідчить про те,
що продукція не відповідає
встановленим вимогам.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 44 Закону N 2735-VI
передбачено, що введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам (крім випадків,
передбачених статтею 28 цього Закону), у
тому числі нанесення Національного
знака відповідності на продукцію, що не
відповідає вимогам технічних
регламентів, - у розмірі від п'ятисот до
тисячі п'ятисот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від тисячі до трьох тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Отже, оскільки під час розгляду
матеріалів справи судом також було
встановлено відсутність повного
складу технічної документації,
наявність якої передбачено Технічними
регламентами, та яка повинна надавати
можливість оцінити відповідність та
безпечність продукції встановленим
вимогам, суд приходить до висновку про
правомірність прийняття Інспекцією
Постанови №000037 від 11.03.2014 р. та
застосування штрафу в розмірі 51 000,00
грн.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач
довів обґрунтованість та законність
своїх рішень.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд дійшов до
висновку про відмову у задоволення
позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163,
167,254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. У позові Підприємства з іноземною
інвестицією у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «ASBIS-
Україна» відмовити повністю.

2. Стягнути з Підприємства з іноземною
інвестицією у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «ASBIS-
Україна» решту суми судового збору у
розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок
чотири) грн. 30 коп. на розрахунковий
рахунок №4007 до ГУ ДКСУ у місті
Києві, код 38004897, МФО 820019, код
класифікації доходів бюджету 22030001.

3. Виконання постанови суду в частині
стягнення решти суми судового збору у
розмірі 1 644 (одна тисяча шістсот сорок
чотири) грн. 30 коп. з рахунків
Підприємства з іноземною інвестицією у
формі товариства з обмеженою
відповідальністю «ASBIS- Україна» () доручити відповідному
підрозділу Державної фіскальної
служби України.

Суддя
І.О.Іщук

Повний текст постанови складено 27.10.2014
р.