Справа № 872/4853/13
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

872/4853/13

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2014 року

справа № 2а-7921/08/0470

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: – не з’явився,

відповідача: – не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2012 року

у справі № 2а-7921/08/0470

за позовом закритого акціонерного товариства «Кривбас-Детва»

до Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,–

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2005 року, залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 липня 2005 року, позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 липня 2008 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2005 року та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21 липня 2005 року скасовані, справу направлено на новий розгляд.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Криворізька північна міжрайонна державна податкова інспекція Дніпропетровської області Державної податкової служби подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з’явилися. Відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У письмових запереченнях закрите акціонерне товариство «Кривбас-Детва» просить залишити апеляційну скаргу Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби без задоволення, а постанову без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закрите акціонерне товариство «Кривбас-Детва» зареєстровано виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області 19 жовтня 2000 року, є підприємством з іноземними інвестиціями, в статутному фонді якого 80% акцій належить Фонду державного майна України, 20% - інвестору Словаччини. Також, позивач є правонаступником Українсько-Словацького спільного підприємства «Кривбас-Детва». Засновниками товариства на момент перереєстрації є Фонд державного майна України та А.Т. «ППС Детва Холдінг», Словаччина, м. Детва.

Позивач перебуває на податковому обліку в органах державної податкової служби з 10 квітня 1992 року (з 10 квітня 1992 року - в державній податковій інспекції у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, з 17 листопада 2003 року - в Північній міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області).

Північною міжрайонною державною податковою інспекцією у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на підставі пункту «в» статті 3 Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» від 23 липня 1998 року № 817/98, яким передбачено, що позапланова документальна перевірка суб’єкта підприємницької діяльності проводиться, зокрема, якщо податковим органом виявлено недостовірність даних, заявлених у документах обов’язкової звітності, проведено позапланову документальну перевірку закритого акціонерного товариства «Кривбас-Детва» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01 квітня 2001 року по 31 березня 2004 року, за результатами якої складено акт від 20 вересня 2004 року № 76/260.

При цьому, посилання позивача на безпідставність проведеної перевірки не приймаються до уваги, оскільки платник податків фактично допустив службових осіб до проведення перевірки.

З акту перевірки вбачається, що податковим органом зроблено висновок про те, що грошові кошти, отримані комісіонером від реалізації комісійного товару, які обліковуються на балансовому рахунку № 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» з моменту виконання доручення за комісійним договором № 55/2000 від 11 жовтня 2000 року та надання звіту комітентові, не перераховувалися останньому, а неправомірно використовувалися позивачем у власній фінансово-господарської діяльності. Саме тому зазначені грошові кошти є доходом підприємства і мають оподатковуватися в загально встановленому порядку, тобто, за податковим обліком мають відноситись до валових доходів.

21 вересня 2004 року акт перевірки надано закритому акціонерному товариству «Кривбас-Детва» для ознайомлення, при цьому, акт перевірки зареєстровано 20 вересня 2004 року, тобто до підписання його посадовими особами позивача. Після отримання для ознайомлення примірника акту перевірки, посадові особи закритого акціонерного товариства «Кривбас-Детва» відмовились від його підписання, про що податковим органом складено відповідний акт № 1/260 від 21 вересня 2004 року.

Таким чином, відповідачем порушено норми чинного законодавства під час реєстрації та підписання акту перевірки закритого акціонерного товариства «Кривбас-Детва».

З матеріалів справи вбачається, що до статутного фонду спільного підприємства «Кривбас-Детва» на момент його реєстрації – 08 квітня 1992 року, відповідно до договору про заснування спільного підприємства «Кривбас-Детва», засновником ППС «Детва», Словаччина, м. Детва, внесені механізми, обладнання, запасні частини, а також навантажувачі (УН 053, УНЦ 201, УНЦ 061) на суму, що дорівнювала 49 відсотків статутного капіталу Українсько-Словацького спільного підприємства «Кривбас-Детва».

Розпорядженням виконкому Криворізької міської ради від 30 січня 1996 року за № 46(2)-р «Про внесення змін до установчих документів спільного підприємства «Кривбас-Детва», зареєстровані зміни до установчих документів. Так, внесок засновників до статутного фонду спільного підприємства склав: 80 % - частка українського засновника, 20% - частка іноземного інвестора ППС «Детва». Тобто, внесок інвестора ППС «Детва» був зменшений на 29 відсотків, внаслідок чого зі статутного фонду спільного підприємства «Кривбас-Детва» були вилучені товари (обладнання, запасні частини, навантажувачі УН 053, УНЦ 201, УНЦ 061), що належали інвестору, у зв’язку з чим, 03 вересня 1997 року між ППС «Детва» та спільним підприємством «Кривбас-Детва» укладено угоду № 23 про доручення позивачу здійснити реалізацію на території України товару, вилученого з статутного Фонду, на виконання якої між сторонами укладено договір від 05 вересня 1997 року № 42/97, згідно з умовами якого, словацька сторона доручає, а спільне підприємство «Кривбас-Детва» зобов’язується реалізувати на території України товар, перелічений в Додатку № 1 цього договору. Строк дії договору неодноразово продовжувався додатковими угодами № 1 до 01 вересня 1999 року та № 2 до 31 грудня 2000 року.

Факт укладення позивачем договору від 05 вересня 1997 року № 42/97 також підтверджується і актом перевірки закритого акціонерного товариства «Кривбас-Детва» від 28 лютого 2000 року. Зазначеною перевіркою, зокрема, було встановлено, що іноземні інвестиції зареєстровані Міністерством фінансів України 28 січня 1993 року за номером 3583/1 на суму 839542,00 доларів США, відповідно до Закону України «Про іноземні інвестиції». Інвестиції імпортовані на територію України на протязі 1992-1993 років і внесені до статутного фонду підприємства. У зв’язку із внесенням змін до установчих документів підприємства, а саме, змінені розміри внесків засновників, між ППС «Детва» та спільним підприємством «Кривбас-Детва» укладено договір № 42/97 на реалізацію товарно-матеріальних цінностей, виведених із статутного фонду. В процесі перевірки проведена інвентаризація іноземних інвестицій та складено інвентаризаційні описи. Проведеною перевіркою фактів переводу інвестицій спільним підприємством «Кривбас-Детва» за межі України не встановлено.

З акту перевірки від 20 вересня 2004 року вбачається, що станом на 01 жовтня 2000 року заборгованість спільного підприємства «Кривбас-Детва» перед ППС «Детва» за договором від 05 вересня 1997 року № 42/97 складала 444000,00 доларів США, а залишок по складу – 370950,00 доларів США.

11 жовтня 2000 року між сторонами укладено договір комісії № 55/2000 в новій редакції, предметом якого є продаж залишку вилученого зі статутного фонду спільного підприємства «Кривбас-Детва» товару, переліченого у Додатках № 1 та № 2 до договору. На підставі якого, спільне підприємство «Кривбас-Детва», у відповідності з Планом рахунків, затвердженим Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов’язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291, обліковувало на позабалансовому рахунку 02 «Активи на відповідальному зберіганні» за субрахунком 024 «Товари, прийняті на комісію» товар, перелічений у Додатках № 1 та № 2 до договору комісії № 55/2000.

Так, у відповідності до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов’язань і господарських операцій підприємств і організацій, Рахунок 02 «Активи на відповідальному зберіганні» призначено для обліку цінностей, які тимчасово знаходяться на підприємстві та не є його власністю, прийняті на комісію, у переробку, демонтаж, в довірче управління. Облік цих цінностей ведеться за цінами, що передбачені в договорах. Позабалансовий рахунок 02 «Активи на відповідальному зберіганні» має декілька субрахунків, серед яких - 024 «Товари, прийняті на комісію». На позабалансовому субрахунку 024 «Товари, прийняті на комісію» обліковуються одержані товари у межах договорів комісії (консигнації), поруки та інших цивільно-правових договорів, що уповноважують підприємство здійснювати продаж товарів від імені та за дорученням іншої особи без передачі права власності на такі товари.

Відповідно до статей 395-398 Цивільного кодексу УРСР, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов’язується за дорученням другої сторони (комітента) за винагороду вчинити одну або кілька угод від свого імені за рахунок комітента. Договір комісії повинен бути укладений у письмовій формі. За угодою, укладеною комісіонером з третьою особою, набуває права і стає зобов’язаним комісіонер, хоча б комітент і був названий в угоді або вступив з третьою особою в безпосередні відносини по виконанню цієї угоди. Майно, що надійшло до комісіонера від комітента або набуте комісіонером за рахунок комітента, є власністю останнього.

Частиною 1 статті 403 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що комісіонер відповідає перед комітентом за втрату або пошкодження майна комітента, яке знаходиться у нього, коли не доведе, що втрата або пошкодження сталися не з його вини.

Згідно з частиною 1 статті 404 Цивільного кодексу УРСР, по виконанні доручення комісіонер зобов’язаний представити комітентові звіт і передати йому все одержане по виконаному дорученню, а також передати комітентові за його вимогою всі права щодо третьої особи, які випливають з угоди, укладеної комісіонером з цією третьою особою.

Статтею 406 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що по виконанні доручення комісіонер вправі одержати від комітента винагороду, розмір якої визначається погодженням сторін, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, відповідно до статті 408 Цивільного кодексу УРСР, комісіонер вправі утримати належні йому за договором комісії суми з усіх сум, що надійшли до нього за рахунок комітента.

Аналогічні положення закріплені у Цивільному кодексі України, що набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Зокрема, згідно статті 1011, частин 1, 3 статті 1012, статті 1013 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов’язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов’язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Статтею 1018 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента

Відповідно до статті 1020 Цивільного кодексу України, комісіонер має право відраховувати належні йому за договором суми з усіх грошових коштів, що надійшли до нього для комітента, якщо інші кредитори комітента не мають переважного перед ним права на задоволення своїх вимог із грошових коштів, що належать комітентові.

Статтями 1021, 1022 Цивільного кодексу України передбачено, що комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента, а після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

З матеріалів справи вбачається, що факт продажу товару за договором від 11 жовтня 2000 року № 55/2000, переданого позивачу на комісію, підтверджується первинними документами, зокрема, угодами, накладними, податковими накладними, актами про прийом-передачу виконаних ремонтних робіт. Також, про виконання комісіонером зобов’язань з продажу комісійного товару свідчать звіти комісіонера комітенту, в яких зазначені суми винагород, призначених комісіонеру за виконання зобов’язань відповідно умов договору № 55/2000.

Крім того, згідно з пунктом 3 додаткової угоди № 2 від 19 жовтня 2000 року до договору комісії від 11 жовтня 2000 року № 55/2000, пункт 6.2 статі 6 договору викладено у новій редакції, відповідно до якої, комісіонеру надано право утримувати суми винагород з суми, що належить перерахуванню комітентові, після підписання комітентом звіту комісіонера за реалізований товар, що не суперечить вимогам ні статті 408 Цивільного кодексу УРСР, ні статті 1020 Цивільного кодексу України.

Договором № 55/2000 передбачено винагороду комісіонера за виконання доручення комітента у розмірі 5 відсотків від суми договору без вирахування різниці. Розділом 6 «Порядок оплати» даного договору встановлено, що грошові кошти замовнику перераховуються виконавцем після перерахування коштів на рахунок виконавця за проданий товар. Конкретний строк перерахування одержаних від продажу товарів коштів сторонами не встановлений, що не суперечить нормам статті 165 Цивільного кодексу УРСР та статті 530 Цивільного кодексу України. При цьому, статтею 1012 Цивільного кодексу України передбачено, що істотними умовами договору комісії є лише умови про майно, що є предметом комісії, та його ціну.

Тобто, відсутність у договорі комісії конкретного строку повернення грошових коштів не суперечить нормам цивільного законодавства України, не змінює природу договору комісії як платного, а також не є підставою для зобов’язання комісіонера повернути грошові кошти, отримані при виконанні доручення за договором, при наданні звіту комітенту.

Підпунктом 10.5 договору № 55/2000 передбачено, що строк дії договору закінчується після повного розрахунку сторін. Тобто, на момент проведення перевірки, строк дії зазначеного договору не сплинув.

Жодна норма закону не обмежує права та обов’язки сторін за договором комісії щодо визначення форми, строку і порядку розрахунків. Зокрема, статтею 404 Цивільного кодексу УРСР, аналогічно статтею 1022 Цивільного кодексу України, не встановлено конкретного строку розрахунків, в тому числі і негайного їх проведення.

Таким чином, твердження Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області щодо обов’язку позивача як комісіонера за договором № 55/2000 передати комітенту грошові кошти, отримані ним за реалізований товар, в момент виконання доручення за договором та передачі звіту комітенту, є необгрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв’язку зі зміною в установчих документах комітента назви підприємства та складу його засновників, пов’язаних з процедурою банкрутства, не надання ним відповідних документів до банківських установ, що обслуговують валютні рахунки як комісіонера, так і комітента, банки відмовилися здійснити валютні операції щодо перерахування валютних коштів на рахунок комітента, що підтверджується листами Криворізької філії акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк» від 14 липня 2004 року № 1256 та від 21 березня 2003 року №332, що свідчить про неможливість перерахування комісіонером (позивачем) грошових коштів комітенту за реалізований комісійний товар.

Згідно з пунктом 4.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Валовий доход включає, зокрема, загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону); доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України «Про списання вартості несплачених обсягів природного газу».

Пунктом 1.31 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено поняття «продаж товарів» - як будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі - продажу, міни, поставки та іншими ці вільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату, або компенсацію, незалежно від строку її надання, а також операції з безоплатного надання товару. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари. Відповідно пункту 1.23 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», безоплатно надані товари - це товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей.

Кваліфікуючи дії позивача як одержання безоплатно наданих товарів, відповідач одночасно вказує на порушення ним скоригованого валового доходу в сумі заборгованості за реалізований комісійний товар вартістю 830500,00 грн., тобто суму одержаних від третіх осіб і не повернутих комітенту грошових коштів.

Разом з тим, одержання позивачем товару за договором комісії не підпадає під поняття «безоплатно надані товари», оскільки в цьому випадку визначальним моментом є перехід права власності на такі товари.

Жодна із норм Закону України «Про систему оподаткування» не визначає, що грошові кошти, одержані комісіонером від третіх осіб на виконання договору комісії, незалежно від терміну їх перебування у комісіонера, набувають статус виручки або доходу комісіонера, що передбачає включення їх до складу валового доходу звітного періоду.

Тобто, грошові кошти, що надійшли платнику податків (комісіонеру), не є його власністю, оскільки підлягають обов’язковому перерахуванню третій особі (комітенту), а тому ці кошти не є виручкою від реалізації товару, не включаються до складу валового доходу платника податків, та не можуть бути об’єктом оподаткування у звітному періоді.

Таким чином, висновки Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області щодо встановлених порушень з боку закритого акціонерного товариства «Кривбас-Детва» відносно формування валового доходу саме в частині не включення до його складу вартості товарів, реалізованих на виконання умов договору від 11 жовтня 2000 року № 55/2000, є безпідставними.

Крім того, відповідачем не наведено обставин, які б підтверджували факт використання у власній господарській діяльності грошових коштів, одержаних закритим акціонерним товариством «Кривбас-Детва» при виконанні доручення за договором № 55/2000, а також не зазначено залишки грошових коштів на рахунку позивача станом на 01 квітня 2001 року та на 01 липня 2001 року, що свідчило б про відсутність зазначеної суми на рахунках комісіонера.

Відповідно до підпункту 7.9.1 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, не включаються до валового доходу і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку, зокрема, у зв’язку з залученням платником податку майна на підставі договору концесії, комісії, консигнації, довірчого управління, схову (відповідального зберігання), а також згідно з іншими цивільно-правовими договорами, що не передбачають передачі права власності на таке майно, з урахуванням положень підпункту 7.9.6 цього пункту.

Отже, Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», який є спеціальним щодо порядку нарахування, утримання та перерахування до державного бюджету податку на прибуток підприємств, прямо передбачено, що кошти або майно, залучені платником податків у зв’язку з виконанням договору комісії, не включаються до складу валового доходу такого платника податків.

Відповідно до статті 3, пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, що діяла на час складання акту перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) прибуток платників податку, включаючи підприємства, засновані на власності окремої фізичної особи, оподатковується за ставкою 25 відсотків до об’єкта оподаткування, яким є прибуток, що визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем неправомірно донараховано закритому акціонерному товариству «Кривбас- Детва» податкові зобов’язання з податку на прибуток на суму 2533000,00 грн., оскільки встановлено, що податковим органом при проведенні перевірки зроблені необгрунтовані висновки щодо заниження платником податків у перевіряємому періоді суми валового доходу у зв’язку з неповерненням грошових коштів, отриманих за договором комісії від 11 жовтня 2000 року № 55/2000, що вплинуло на помилкове визначення ним об’єкту оподаткування.

Відносно невідповідності донарахованих сум податкових зобов’язань фактичному надходженню грошових коштів на поточний рахунок закритого акціонерного товариства «Кривбас-Детва» за комісійний товар від підприємств (покупців) за перевіряємий період, судом встановлено, що акт перевірки від 20 вересня 2004 року оформлено всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки в ньому не вказані конкретні суми, що не включені до валового доходу, не розшифровані суми щодо встановлених порушень, в розрахунок скоригованого валового доходу включені суми, які ще не були отримані за комісійний товар, суми, що належали комісіонеру як його прямі витрати або прибуток за договорами купівлі-продажу комісійного товару, тощо.

Зокрема, визначення відповідачем заниженого скоригованого валового доходу за IV квартал 2003 року в сумі 241400,00 грн., яке він здійснив виходячи з суми 236949,56 грн., за рахунок реалізації комісійного товару Миколаївському глиноземному заводу згідно накладних від 03 жовтня 2003 року та від 22 жовтня 2003 року, а також суми 4495,69 грн. відповідно акту виконаних робіт № 334/1 від 31 грудня 2003 року по ремонту навантажувача УНЦ-201, не підтверджені матеріалами справи.

Також, до скоригованого валового доходу за IV квартал 2003 року в сумі 241400,00 грн. податковим органом безпідставно включено вартість комісійного товару, реалізованого товариству з обмеженою відповідальністю «АТЕМ» в сумі 232453,87 грн., що на момент перевірки не була повністю погашена покупцем і тому ще не вважається прибутком позивача, у зв’язку з тим, що до її складу включені передпродажні витрати, вартість комісійного товару, тощо. Крім того, в зазначеному періоді (IV квартал 2003 року) від Миколаївського глиноземного заводу фактично надійшло 4495,69 грн., як зазначено у додатку № 2 до акту перевірки. При цьому, про надходження будь-яких платежів від товариства з обмеженою відповідальністю «АТЕМ» за отриманий товар у додатку № 2 до акту перевірки інформація відсутня. Водночас, за актом перевірки відповідачем визначено суму скоригованого валового доходу за IV квартал 2003 року в розмірі 236949,56 грн., тобто включені ще не отримані кошти від покупців, що вплинуло на розмір донарахованих позивачу зобов’язань.

Також, відповідачем визначено завищення скоригованого валового доходу за II квартал 2002 року в сумі 9100,00 грн. Водночас, в останньому абзаці на сторінці 11 акту перевірки зазначено, що кошти у сумі 9400,00 грн., що отримані за рахунок взаємного заліку по послугам технічного обслуговування, фактично використовувалися позивачем в своїй фінансово-господарській діяльності. При цьому, відповідачем не зазначено, які саме первинні документи свідчать про вказане порушення.

Судом першої інстанції встановлено, що визначення суми грошових коштів, які мали бути перераховані позивачем комітенту, здійснено податковим органом виходячи лише з даних, зазначених закритим акціонерним товариством «Кривбас-Детва» на балансовому рахунку № 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» та у звіті підприємства, без перевірки сум фактичного надходження.

Окрім того, перевіркою було охоплено період з 01 квітня 2001 року по 31 березня 2004 року. Проте, коригуючи валовий доход за II квартал 2001 року, відповідачем враховано грошові кошти на суму 287200,00 грн., які обліковувалися на балансовому рахунку № 685 «Розрахунки з іншими кредиторами», тобто суму заборгованості позивача (комісіонера) перед комітентом за комісійний товар, яка, за даними бухгалтерського обліку підприємства, обліковувалась станом на 01 квітня 2001 року і була отримана від покупців за період, що не входив до періоду перевірки. Оскільки документи підприємства за його діяльність до 01 квітня 2001 року не входили до періоду перевірки і не були використані в ході перевірки, то коригування валового доходу за ІІ квартал 2001 року в сумі 287200,00 грн. здійснено відповідачем безпідставно.

Судом встановлено, що висновки, викладені в акті перевірки від 20 вересня 2004 року, зроблені відповідачем фактично без дослідження всіх первинних документів, виходячи лише з даних бухгалтерських рахунків платника податків, та без дослідження всіх обставин укладення та виконання договору № 55/2000, а суми податкових зобов’язань, донарахованих згідно акту перевірки, не обґрунтовані відповідними розрахунками з посиланням на первинні бухгалтерські документи, тому зазначений акт не є належним доказом порушення позивачем норм законодавства України, на підставі якого можуть бути винесені відповідні податкові повідомлення- рішення про визначення податкових зобов’язань.

Для з’ясування фактичних дій позивача щодо виконання умов договору № 55/2000, зокрема порядку отримання закритим акціонерним товариством «Кривбас-Детва» товару від А.Т. «ППС Детва Холдінг» в рамках договору комісії, а також факту відображення позивачем на балансі отриманого товару в рамках договору комісії та порядку продажу «комісійного» товару позивачем, отримання комісійної винагороди, порядок та розмір її оподаткування судом першої інстанції витребувано договори купівлі-продажу комісійного товару, укладені закритим акціонерним товариством «Кривбас-Детва» на виконання договору від 11 жовтня 2000 року № 55/2000, акти виконаних робіт, книгу придбання та продажу за 2001-2004 роки, книгу реєстрації платежів, отриманих від покупців за реалізований товар (в оригіналі), оригінал договору від 11 жовтня 2000 року № 55/2000 та інші первинні документи.

Разом з тим, встановлено, що зазначені первинні документи вилучені працівниками відділу податкової міліції Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області на підставі постанови слідчого про виїмку документів та місце перебування вилучених документів на даний час невідоме.

При цьому, з огляду на наявність між закритим акціонерним товариством «Кривбас-Детва» та ППС «Детва» договірних правовідносин комісії з 1997 року, а також враховуючи, що у витягах з рахунків 02-4 (товари, прийняті на комісію), наявних в матеріалах справи, відсутні дати взяття товару на облік, без дослідження вказаних вище документів неможливо відокремити, де саме обліковувалися залишки старих товарів, переданих на комісію, а де - за договором 2000 року.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо задоволення позовних вимог закритого акціонерного товариства «Кривбас-Детва».

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2012 року – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим