Справа № К/9991/81749/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/81749/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Головчук С.В.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області
про визнання дій неправомірними та
перерахунок пенсії за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області
на рішення Сніжнянського міського суду
Донецької області від 7 вересня 2010 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 18 жовтня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона має статус має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, категорії 1
та з 3 грудня 2007 року є інвалідом ІІ
групи внаслідок впливу аварії на
Чорнобильській АЕС (до цього часу була
інвалідом ІІІ групи), тому відповідно
до статей 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на отримання щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком та державної пенсії для
інвалідів ІІ групи в розмірі, не
нижчому 8 мінімальних пенсій за віком.
До 3 грудня 2007 року мала право на
отримання щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком та державної пенсії для
інвалідів ІІІ групи в розмірі, не
нижчому 6 мінімальних пенсій за віком. В
зв'язку з тим, що зазначені виплати були
проведені у значно меншому розмірі,
позивач звернулася до управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області із заявою про
перерахунок призначеної пенсії, але
відповідач відмовив у цьому.

Просила: визнати незаконними дії
управління Пенсійного фонду України в
м. Сніжне Донецької області;

зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначеної позивачу як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1 та
інваліду ІІІ групи відповідно до
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з розрахунку 6 прожиткових
мінімумів для осіб, які втратили
працездатність, та 50 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з 1 листопада
2006 року по 2 грудня 2007 року з
урахуванням вимог частини третьої
статті 67 цього Закону;

зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначеної позивачу як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1 та
інваліду ІІ групи відповідно до статей
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з розрахунку 8 прожиткових
мінімумів для осіб, які втратили
працездатність, та 75 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з 3 грудня 2007
року по 31 грудня 2007 року з урахуванням
вимог частини третьої статті 67 цього
Закону.

Рішенням Сніжнянського міського суду
Донецької області від 7 вересня 2010 року
позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано незаконними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області щодо відмови в
перерахунку пенсії ОСОБА_1 як інваліду
ІІІ групи, інвалідність якої пов'язана
з наслідками на Чорнобильській АЕС, у
періоди з 1 листопада 2006
року по 12 жовтня 2007 року, з 1 листопада
2007 року по 2 грудня 2007 року та
як інваліду ІІ групи - за період з 3
грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року
відповідно до вимог статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Сніжне Донецької
області перерахувати ОСОБА_1 основну та
додаткову пенсію відповідно до статей
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» як інваліду ІІІ групи,
інвалідність якої пов'язана з
наслідками на Чорнобильській АЕС, у
періоди з 1 листопада 2006 року по 12
жовтня 2007 року, з 1 листопада 2007
року по 2 грудня 2007 року у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, та як
інваліду ІІ групи - за період з 3 грудня
2007 року по 31 грудня 2007 року у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 18 жовтня 2011 року апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області
залишено без задоволення, а рішення
Сніжнянського міського суду Донецької
області від 7 вересня 2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
м. Сніжне Донецької області, судами
порушення норм чинного процесуального
і матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши у межах доводів
касаційної скарги за матеріалами
справи правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Під час розгляду справи по суті судом
першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, категорії 1. З 12 жовтня 2004
року по 12 жовтня 2007 року позивачу
встановлено інвалідність ІІІ групи
внаслідок впливу аварії на
Чорнобильській АЕС. З 3 грудня
2007 року позивачу встановлено
інвалідність ІІ групи, при цьому у
довідці МСЕК серії ДОН-05 №007758
відмічено зарахувати строк з 1
листопада 2007 року до 3 грудня
2007 року до ІІІ групи інвалідності.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла до
1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 8 мінімальних пенсій за
віком, для інвалідів ІІІ групи - 6
мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
інвалідам ІІ групи - у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
інвалідам ІІІ групи - у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI частини
третю та четверту статті 54 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до змісту яких у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році, зокрема, по II групі
інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IІ групі
інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по II групі інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
інвалідам IIІ групи - у розмірі 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області залишити без
задоволення, а рішення Сніжнянського
міського суду Донецької області від 7
вересня 2010 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 18
жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Головчук С.В.