Справа № 806/8124/13-а
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
Житомир справа № 806/8124/13-a

час прийняття: 12 год. 55 хв.
категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

за участі секретарів Коваля О.В., Павлюк
В.О.,

за участі представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участі представників відповідача
Бистрицької Д.О., Гарькавої А.І.,
Самохвала, А.Ю., Савицької І.С.,
Сидоренко Г.А., Крилової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_9 до Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про скасування
податкового повідомлення-рішення і
рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_9
звернувся до суду з позовом, у якому
просив скасувати податкове
повідомлення-рішення Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області №
від 19 листопада 2013 року про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування, на
62728, 80 грн. основного платежу і 16702, 20 грн.
штрафних (фінансових) санкцій та
рішення № 1 від 20 листопада 2013 року про
застосування штрафних санкцій по
єдиному соціальному внеску у сумі 36579, 37
грн. В обгрунтування своїх вимог
позивач зазначив, що підставою для
прийняття вказаних рішень стали
висновки перевірки про протиправне
завищення підприємцем витрат і
заниження суми чистого
оподатковуваного доходу. ФОП ОСОБА_9 з
цим не погоджується, так як всі
господарські операції за період, що
перевірявся, оформлялися належним
чином і на підставі первинних
документів формувалися витрати і
визначався чистий дохід.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю і просили їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали і
просили у їх задоволенні відмовити.
Пояснили, що оспорювані
повідомлення-рішення та рішення
скасуванню не підлягають, бо прийняті
на підставі обгрунтованих висновків
перевірки про безпідставне завищення
підприємцем витрат і заниження суми
чистого оподатковуваного доходу, що,
крім заниження суми грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, стало також причиною
невірного визначення ОСОБА_9 бази
нарахування єдиного внеску.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що під час проведеної
працівниками Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області документальної
планової виїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_9 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01 жовтня 2010 року по 31
грудня 2012 року, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012
року, виконання вимог валютного та
іншого законодавства за період з 01
жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року
виявлено порушення:

- пунктів 138.1, 138.4, 138.6-138.9, підпунктів
138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пункту 138.11 статті
138, підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139,
пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України, а саме: завищено
загальний оподатковуваний дохід, який
враховується при обчисленні чистого
оподатковуваного доходу на суму 332528, 52
грн., та завищено витрати,
безпосередньо пов'язані з одержанням
доходу, на суму 760654, 67 грн., занижено
чистий оподатковуваний дохід за 2012 рік
в сумі 428426, 15 грн., в результаті чого
донараховано податку на доходи
фізичних осіб, що підлягає сплаті в
бюджет на суму 62728, 80 грн.;

- пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2
частини 1 статті 7 та частини 2 статті 9
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
внаслідок чого занижено суму єдиного
внеску, яка підлягає сплаті в бюджет, на
73158, 73 грн.

За результатами перевірки складено акт
№ 167/17-222/НОМЕР_2 від 07 листопада 2013 року
(а.с. 7-35 том 1).

На підставі вказаного акта
контролюючим органом 19 листопада 2013
року прийнято податкове
повідомлення-рішення № (а.с. 36 том
1) про збільшення позивачеві суми
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, на 62728, 80 грн.
основного платежу і 16702, 20 грн. штрафних
(фінансових) санкцій та рішення № 1 від
20 листопада 2013 року (а.с. 37 том 1) про
застосування штрафних санкцій по
єдиному соціальному внеску у сумі 36579, 37
грн.

Щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб.

Як зазначено в акті перевірки (а.с. 18-20
том 1), перевіркою правильності
визначення загального
оподатковуваного доходу,
відображеного в податковій декларації
про майновий стан і доходи за 2012 рік з
даними про суми отриманого доходу,
визначеного в ході перевірки, виявлено
завищення загального оподатковуваного
доходу на суму 332528, 52 грн. (без ПДВ), чим
порушено підпункт 16.1.2 пункту 16.1 статті
16, пункту 177.10 статті 177 Податкового
кодексу України.

Згідно з даними, зазначеними у звітах
про використання РРО та книг обліку
розрахункових операцій, ФОП ОСОБА_9
отримав дохід від реалізації товарів
за період з 13 лютого по 31 грудня 2012 року
на суму 2366427, 66 грн. (з ПДВ), в тому числі:
загальний оподатковуваний дохід
становить 2112573, 60 грн., ПДВ - 250387, 62 грн.,
згідно даних податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2012 рік
підприємцем задекларовано загальний
оподатковуваний дохід в сумі 2445102, 12
грн. (в т.ч. ПДВ), в результаті чого
завищено загальний оподатковуваний
дохід на суму 332528, 52 грн., чим порушено
пункти 177.1, 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України.

Перевіркою правильності визначення
витрат, відображених в декларації про
майновий стан і доходи, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу, з
даними, визначеними в ході перевірки,
встановлено розбіжності, а саме:
завищення валових витрат на загальну
суму 760954, 67 грн., чим порушено пункт 177.4
статті 177, пункти 138.1,138.9, підпункти
138.10.2-138.10.4 пункту 138.11 статті138, підпункт
139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового
Кодексу України.

Завищення витрат виникло в результаті
включення до їх складу вартості не
реалізованого товару на суму 323858, 02 грн.
(без ПДВ) та вартість неоплаченого
товару на суму 142234, 32 грн. (без ПДВ).

Перевіркою правильності визначення
суми чистого оподатковуваного доходу,
відображеного в додатку 5 до податкової
декларації, встановлено зниження суми
чистого оподаткованого доходу на 428426, 25
грн.

Перевіряючи правомірність прийнятого
відповідачем рішення, суд дійшов
наступного.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України,
платник податків зобов'язаний вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів.

Згідно з пунктами 177.1-177.4 статті 177
Податкового кодексу України, доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України,
витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 вказаної статті,
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Як встановлено судом на підставі
звітів про використання реєстраторів
розрахункових операцій та книг обліку
розрахункових операцій за
лютий-грудень 2012 року (а.с. 125-135 том 1),
позивач отримав дохід від реалізації
товарів у вказаному періоді на суму
2366427, 66 грн. (з ПДВ), з якого загальний
оподатковуваний дохід становить 2112573, 60
грн., ПДВ - 250387, 62 грн.

За даними податкової декларації за 2012
рік (від 11 лютого 2013 року № )
задекларовано оподатковуваний валовий
дохід в сумі 2445102, 12 грн. з ПДВ, що
підтверджує висновки контролюючого
органу про завищення загального
оподатковуваного доходу на 332528, 52 грн.

Разом з цим, як випливає з
вищенаведених правових норм, до витрат
підприємця, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності. Дані витрати включаються
за принципом нарахування, тобто, по
даті отримання товарів, незалежно від
дати оплати постачальникам.

Порядок складання та надання юридичної
сили документам регламентується
статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та звітність в
Україні» та Положенням "Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88 (далі -
Положення № 88).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені при
здійсненні господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її завершення. За змістом цієї ж статті
та пунктів 1.2 статті 1 та 2.4 статті 2
Положення № 88, первинні документи
повинні містити такі обов'язкові
реквізити: назву документа; дату і
місце складання; назву підприємства,
від імені якого складений документ;
зміст та об'єм господарської операції
та її одиниця виміру, підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Закон України «Про бухгалтерський
облік та звітність в Україні» також
визначає принципи бухгалтерського
обліку, які застосовуються у
Податковому кодексі України, а саме:
принцип нарахування та відповідність
доходів і витрат, яким передбачено, що
для визначення фінансового результату
звітного періоду необхідно порівняти
доходи звітного періоду з витратами, що
були здійснені для отримання цих
доходів. При цьому, доходи і витрати
відображаються в бухгалтерському
обліку та фінансовій звітності в
момент їх виникнення, незалежно від
дати надходження або сплати грошових
коштів.

В акті перевірки зазначено, що
завищення витрат виникло в результаті
включення до їх складу вартості
неоплаченого товару на суму 142234, 32 грн.
(без ПДВ) та вартості не реалізованого
товару на суму 323858, 02 грн. (без ПДВ).

При цьому перевіряючими не наведено
розрахунок вказаних сум та посилань на
первинні документи, на підставі яких
вони виявлені.

Всупереч вимогам статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, представниками відповідача не
надано таких доказів і у ході розгляду
справи.

За даними перевірки, кредиторська
заборгованість позивача
постачальникам (вартість неоплаченого
товару 142234, 32 грн.) не перевищує залишку
нереалізованого товару (323858, 02 грн.), а
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
тому витрати підприємця на суму
кредиторської заборгованості 142234, 32
грн. не зменшуються.

Також в акті перевірки не вказується на
зменшення валових витрат в результаті
не підтвердження їх первинними
документами.

Таким чином, зазначене в акті
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області № 167/17-222/НОМЕР_2 від 07 листопада
2013 року завищення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_9 за 2012 рік валових
витрат на 142234, 32 грн. документально та
нормативно не підтверджується.

В матеріалах справи містяться реєстри
отриманих від постачальників
податкових накладних, в яких зазначено
дату отримання, номер податкової
накладної, податковий номер
постачальника та суми придбаного
товару з ПДВ та без нього, суми ПДВ (а.с.
137-184 том 1).

Оскільки акт перевірки № 167/17-222/НОМЕР_2
від 07 листопада 2013 року не містить
розрахунку та посилань на документи, на
підставі яких визначено суму
нереалізованого товару в розмірі 323858, 02
грн., тому документально обґрунтувати
завищення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_9 за 2012 рік валових
витрат на вказану суму неможливо.

Слід також зазначити, що загальна сума
завищення валових витрат, встановлена
в акті перевірки, складає 760954, 67 грн.,
однак сума завищення валових витрат,
вказана у пункті 2.1.2 цього акту (323858, 02
грн. - вартість не реалізованого товару
та 142234,3 2 грн. - вартість не оплаченого
товару) не відповідає загальній сумі
порушення. Різниця складає 294862, 33 грн.
(760954,67-323858,02-142234,32).

Загальну суму порушення 760954, 67 грн.
визначено в акті у результаті
порівняння даних щодо валових витрат,
які зазначені в декларації (2432122, 12 грн.),
з даними, встановленими в ході
перевірки (1671167, 45 грн., у тому числі:
1524339, 63 грн. - придбання ТМЦ, що
реалізовані). Посилань на документи, на
підставі яких встановлено суму
«придбання ТМЦ, що реалізовані», або
будь-який інший розрахунок
перевіряючими не наведено.

Враховуючи викладене, суд вважає
висновки контролюючого органу про
завищення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_9 за 2012 рік валових
витрат на 760954, 67 грн. необгрунтованими і
не підтвердженими належними доказами.

За відсутності належної доказової бази
такими, що не відповідають дійсним
обставинам справи, суд вважає і доводи
відповідача про завищення валових
витрат внаслідок включення до їх
складу вартості неоплаченого товару на
суму 142234, 32 грн., на суму не
реалізованого товару в розмірі 323858, 02
грн. та на суму «придбання ТМЦ, що
реалізовані» 294862, 33 грн.

Як вже зазначалося судом вище, чистий
оподатковуваний дохід підприємця
вираховується як різниця між загальним
оподатковуваним доходом та сумою
документально підтверджених витрат.

Під час перевірки працівниками
відповідача була встановлена сума
чистого оподатковуваного доходу в
розмірі 441406, 15 грн., відповідно до
декларації від 11 лютого 2013 року №
сума чистого оподатковуваного доходу -
12980, 00 грн.

Оскільки завищення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_9 за 2012 рік витрат на
760954, 67 грн. у повному обсязі
відповідачем беззаперечними і
належними первинними документами не
підтверджено, тому висновки про
заниження чистого оподатковуваного
доходу у сумі 428426, 15 грн. за 2012 рік не
мають під собою жодного правового
підґрунтя.

Аналогічні підсумки про
безпідставність доводів відповідача
щодо завищення підприємцем валових
витрат на 760954, 67 грн. і заниження
чистого оподатковуваного доходу на
428426, 15 грн. зроблені судовим експертом
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз у висновку
№ 5342/14-45 від 30 вересня 2014 року (а.с. 30-34
том 3).

З врахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_9 правомірно
сформовано чистий оподатковуваний
дохід за 2012 рік і, відповідно, визначено
розмір об'єкта оподаткування податком
на доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, відтак,
нарахування податкових зобов'язань
підприємцю з цих підстав проведено
контролюючим органом неправомірно.

Стосовно нарахування єдиного внеску.

В акті перевіряючими зазначено (а.с. 26
том 1), що перевіркою правильності
нарахування єдиного внеску з сум
доходу, на який нараховується єдиний
внесок у розмірі 34, 7%, встановлено
порушення, а саме: в результаті
заниження суми чистого
оподатковуваного доходу на 428426, 15 грн.
занижено суму єдиного внеску, який
підлягає сплаті в бюджет на 73158, 73 грн.,
чим порушено частину 2 статті 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VІ із змінами і доповненнями.

Порядок сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування передбачено
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 08
липня 2010 року № 2464-VІ із змінами і
доповненнями (далі - Закон).

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1
статті 4 Закону, платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці,
зокрема ті, які використовують працю
інших осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством
про працю, чи за цивільно-правовим
договором (крім цивільно-правового
договору, укладеного з фізичною особою
- підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців);
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Приписами пункту 1 частини 2 статті 6
Закону встановлено, що платник єдиного
внеску зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7
Закону, єдиний внесок нараховується
для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 5 частини першої статті 4 цього
Закону, - на суму доходу (прибутку),
отриманого від їх діяльності, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону,
єдиний внесок обчислюється виключно у
національній валюті, у тому числі з
виплат (доходу), що здійснюються в
натуральній формі.

Обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Згідно з пунктом 3 частини 11 статті 25
Закону, за донарахування органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Судом встановлено, що підставою для
прийняття рішення № 1 від 20 листопада
2013 року стали висновки контролюючого
органу про невірне визначення ОСОБА_9
бази нарахування єдиного внеску
внаслідок заниження суми чистого
оподатковуваного доходу.

Такі міркування Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області суд вважає
помилковими, оскільки, як вище
встановлено судом, відповідач свої
висновки про заниження підприємцем
чистого оподатковуваного доходу у сумі
428426, 15 грн. за 2012 рік у визначеному
законодавством порядку не довів.

За таких обставин, суд не вбачає у діях
позивача порушень норм Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», які призвели
до заниження суми єдиного внеску на 73158,
73 грн., і не знаходить правових підстав
для застосування до ОСОБА_9 штрафних
санкцій у розмірі 36579, 37 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи все викладене вище, суд
дійшов висновку, що податкове
повідомлення-рішення Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області №
від 19 листопада 2013 року та
рішення № 1 від 20 листопада 2013 року
прийняті з порушенням норм податкового
законодавства, а тому позовні вимоги
про їх скасування є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області № від 19 листопада 2013 року
та рішення № 1 від 20 листопада 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_9 378, 34 грн. сплаченого судового
збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Суддя
С.В.
Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 10
листопада 2014 р.