Справа № 804/9050/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
14 жовтня 2014 р. Справа № 804/9050/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В. при
секретаріМофі І.В., за участю:
представника позивача представника
відповідача Могила Р.С., Васюченко М.Е.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом підприємства
з іноземними інвестиціями «Іст Болт
Україна» до Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
Підприємство з іноземними
інвестиціями «Іст Болт Україна»
звернулося до суду із адміністративним
позовом до Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, у якому
просить визнати протиправним та
повідомлення-рішення від 26.05.2014р. за №
інвестиціями «Іст Болт Україна»
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на 1372,00
У обґрунтування позову зазначено, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене на
підставі акту перевірки від 03.09.2013р. за
№ 452/224/30720689 та рішення Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 16.12.2013р.
за № 4612/10/04-36-10-08-09, яким збільшено на
1372,00 грн. розмір зменшення від'ємного
значення сум податку на додану
вартість. Зазначене збільшення
відбулось через те, що податковим
органом була допущена технічна помилка
у сумі грошового зобов'язання,
визначеного на підставі акту перевірки
у податковому повідомленні-рішенні, у
порядку оскарження якого було прийнято
рішення Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 16.12.2013р. за № 4612/10/04-36-10-08-09.
Зокрема, за викладеними у акті
висновками встановлено завищення
податкового кредиту лютий, березень,
травень, липень, серпень, жовтень,
листопад 2012 року на 70540,00 гривень, яке
відбулось внаслідок віднесення у
порушення вимог п. 198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198,
п.201.1 ст. 201 ПК України до складу
податкового кредиту сум ПДВ по
нереальним господарським операціям з
контрагентами ТОВ «Еколайф» (), ПП «Престиж-С» (), ТОВ «Техно-груп» (), ТОВ «Техпромінжиніринг» (). У обґрунтування
протиправності зазначених висновків
позивач вказує на такі обставини, що із
документів, наданих під час проведення
перевірки (видаткові та податкові
накладні, тощо) вбачається надання
товарів та послуг відповідно до
укладених договорів та рух коштів на їх
оплату; позивачем до контролюючих
органів були надані первинні
бухгалтерські документи на
підтвердження господарських операцій
з контрагентами, податкові накладні
були виписані уповноваженими особами
зазначених контрагентів, але
податковим органом належних перевірок
за даними фактами проведено не було.
Позивачем зазначено, що ним зі свого
боку виконані всі вимоги щодо
формування податкового кредиту за
вищезазначеними операціями, до
податкової перевірки надавались усі
первинні документи, дані
бухгалтерського обліку. На підставі
вищевикладених обставин, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засідані заперечив проти позову та
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог, у обґрунтування своєї
позиції зазначив, що висновки
перевірки відповідають фактичним
обставинам справи, акт перевірки
складений правомірно, згідно із діючим
законодавством, висновки за
результатами акту перевірки є цілком
обґрунтованими, отже підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
подані до суду докази, оцінивши їх за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи, суд
встановив таке.

Відповідно до п.п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК
України органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Судом встановлено, що на підставі
наказу про здійснення документальної
позапланової невиїзної перевірки
Підприємства з іноземними
інвестиціями «ІСТ БОЛТ УКРАЇНА» (код за
) від 02.09.2013 за № 272, згідно з
підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та
відповідно до підпункту 79.1, пункту 79.2
статті 79 Податкового Кодексу України
від 02.12.2010 р. № 2755-УІ (зі змінами та
доповненнями), з урахуванням
матеріалів перевірки ТОВ «ЕКОЛАЙФ»
() за лютий, березень 2012
року, ПП «ПРЕСТИЖ-С» () за
період березень, квітень 2012 року, ТОВ
«ТЕХПРОМІНЖИНІРИНГ» ()
за період лютий, березень, травень,
липень, серпень, жовтень, листопад 2012
року щодо встановлених нікчемних
правочинів, головним державним
ревізором-інспектором відділу
перевірок платників податків
управління податкового аудиту
Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області, проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
Підприємства з II «Іст Болт Україна»
(код за ) під час здійснення
взаємовідносин з ТОВ «Еколайф» () за лютий, березень 2012 року,
ПП «Престиж-С» () за
період березень, квітень 2012 року, ТОВ
«Техно-груп» () за
липень, листопад 2012 року, ТОВ
«Техпромінжиніринг» ()
за лютий, березень, травень, липень,
серпень, жовтень, листопад 2012 року.

Згідно із п. 86.1 ст. 86 ПК України
результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка. Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Підпунктом 86.3 ст. 86 ПК України
встановлено, що акт (довідка)
документальної виїзної перевірки, що
визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу,
складається у двох примірниках,
підписується посадовими особами
органу державної податкової служби,
які проводили перевірку, та
реєструється в органі державної
податкової служби протягом п'яти
робочих днів з дня, що настає за днем
закінчення установленого для
проведення перевірки строку (для
платників податків, які мають філії
та/або перебувають на консолідованій
сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Згідно із п. 86.10 ст. 86 ПК України у акті
перевірки зазначаються як факти
заниження, так і факти завищення
податкових зобов'язань платника.

За результатами перевірки складено акт
№ 452/224/30720689 від 03.09.2013 року.

У ході перевірки відповідачем у акті №
452/224/30720689 від 03.09.2013 року встановлено,
зокрема, що підприємством з іноземними
інвестиціями «Іст Болт Україна», в
порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п.201.1
ст.201 ПК України, завищено податковий
кредит на загальну суму 69168 грн., в тому
числі по періодам: у лютому 2012 року - на
суму 19 137 грн., березні 2012 року - на суму 8
978 грн., травні 2012 року - на суму 29 414 грн.,
липні 2012 року - на суму 1 021 грн., серпні
2012 року - на суму 2 181 грн., жовтні 2012 року
- на суму 8 437 грн., за листопад на суму 1 372
грн. за рахунок включення до його
складу сум податку на додану вартість
за господарськими операціями з ТОВ
«Еколайф», ПП «Престиж-С» та ТОВ
«Техпромінжиніринг», які, на думку ДПІ,
не спрямовані на настання реальних
правових наслідків, що призвело до
завищення розміру від'ємного значення
сум податку на додану вартість за
листопад 2012 року на суму 69 168 гривень.

Згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником податкового органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня, наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому статтею 58 цього
Кодексу, для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень, а за
наявності заперечень посадових осіб
платника податків до акта перевірки
податкове повідомлення-рішення
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику податків.

За результатами перевірки
відповідачем прийняте, зокрема,
податкове повідомлення-рішення від
24.09.2013 року № про зменшення
розміру від'ємного значення сум
податку на додану вартість у розмірі 69
168,00 гривень.

Підприємством з іноземними
інвестиціями «Іст Болт Україна» було
оскаржено вказане податкове
повідомлення-рішення.

18 грудня 2013 року Підприємство з ІІ «Іст
Болт Україна» отримало рішення
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 16 грудня
2013 року № 4612/10/04-36-10-08-09, яким у
задоволенні скарги ПІІ «Іст Болт
Україна» на
податкове-повідомлення-рішення №
24.09.2013 року № відмовлено. При
цьому, рішенням Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області було збільшено на 1372,00 грн.
розмір зменшення від'ємного значення
сум податку на додану вартість,
визначеного у податковому
повідомленні - рішенні Лівоборежної
ОДПІ м. Дніпропетровська від 24.09.2013 року
№ .

26 лютого 2014 року ПІІ «Іст Болт Україна»
отримано рішення Міндоходів від 20
лютого 2014 року № 3327/6/99-99-10-01-15, яким у
задоволенні повторної скарги ПІІ «Іст
Болт Україна» на ППР від 24.09.2013 року №
відмовлено.

Судом встановлено, що на підставі акту
перевірки від 03.09.2013р. за №452/224/30720689 та
рішення Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 16.12.2013р. за № 4612/10/04-36-10-08-09
було прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 26.05.2014р. за №
, яким за порушення положень п. 198.2,
п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 ПК України,
збільшено на 1372,00 грн. розмір зменшення
від'ємного значення сум податку на
додану вартість.

Представник відповідача пояснив, що
зазначене збільшення відбулось через
те, що податковим органом була допущена
технічна помилка у сумі грошового
зобов'язання, визначеного на підставі
акту перевірки у податковому
повідомленні-рішенні від 24.09.2013 року №
.

Відповідно до п. 55.1 ст. 55 ПК України
податкове повідомлення-рішення про
визначення суми грошового зобов'язання
платника податків або будь-яке інше
рішення контролюючого органу може бути
скасоване контролюючим органом вищого
рівня під час проведення процедури
його адміністративного оскарження та в
інших випадках у разі встановлення
невідповідності таких рішень актам
законодавства.

Відповідно до рішення Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 16 грудня
2013 року № 4612/10/04-36-10-08-09 у ході розгляду
скарги платника податків-позивача
Головним управлінням Міндоходів у
Дніпропетровській області
встановлено, що Лівобережною
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області при розрахунку завищення
податкового кредиту з ПДВ допущено
арифметичну помилку, загальна сума
повинна складати 70540,00 грн., а не 69168,00
гривень.

Крім того, у зазначеному рішенні, як і у
акті перевірки від 03.09.2013р. за
№452/224/30720689, зазначено про те, що
встановлено відсутність реальної
можливості придбання товарів (робіт,
послуг) у контрагентів - постачальників
ТОВ «Еколайф», ПП «Престиж-С» та ТОВ
«Техпромінжиніринг», а саме:
відсутність майна, трудових ресурсів,
виробничо - складських приміщень,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, засобів для транспортування
та іншого майна, які економічно
необхідні для здійснення
господарських операцій у зазначених
обсягах, що свідчить про відсутність
необхідних умов для реального настання
результатів відповідної господарської
діяльності. Зазначені висновки
відповідачем також зроблені на
підставі актів перевірок
вищезазначених контрагентів
податковими органами. З урахуванням
наведеного, Лівобережною ОДПІ м.
Дніпропетровська під час проведення
перевірки та Головним управлінням
Міндоходів у Дніпропетровській
області під час розгляду скарги на
податкове повідомлення-рішення
зроблено висновок про здійснення ПІІ
«Іст Болт Україна» господарських
операцій з зазначеними контрагентами -
постачальниками, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
призвело до завищення від'ємного
значення сум податку на додану
вартість у розмірі 70540,00 гривень.

При цьому, судом встановлено, що
допущену відповідачем при розрахунку
завищення податкового кредиту з ПДВ
арифметичну помилку на суму 1372,00 грн.,
було, зокрема, розраховано виходячи не
підтвердження реальності здійснення
господарської операції між позивачем
та ТОВ «Техпромінжирінг», а саме:
послуги із сервісного обслуговування
компресора GA55 (план В) (2 шт.) на суму 8229,60
грн. (ПДВ - 1371,60 грн.).

Досліджуючи правомірність викладених
у акті перевірки, рішенні за
результатми розгляду скарги позивача
обставин та висновків, оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, суд
встановив таке.

Згідно із п.п 14.1.179 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 143 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України
врегульовані питання, пов'язані з
обчисленням та сплатою податку на
додану вартість.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
(податком на додану вартість) є
операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із положеннями п. 188.1 ст. 188 ПК
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються
вартість товарів/послуг, які
постачаються (за виключенням суми
компенсації на покриття різниці між
фактичними витратами та регульованими
цінами (тарифами) у вигляді виробничої
дотації з бюджету та/або суми
відшкодування орендодавцю - бюджетній
установі витрат на утримання наданого
в оренду нерухомого майна, на
комунальні послуги та на енергоносії),
та вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
отримувачем товарів/послуг,
поставлених таким платником податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Отже, на підтвердження включення сум
коштів до складу валових витрат та сум
ПДВ до складу податкового кредиту
необхідні документи, оформлені
відповідно до вимог, встановлених ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», зокрема: документи, що
підтверджують факт отримання послуг
від іншої особи та документи, що
підтверджують зв'язок понесених витрат
з господарською діяльністю платника
податку.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України "Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України» за № 742/11/13-11 від
02.06.2011р. необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби» від 20.07.2010 року за № 1112/11/13-10
процесуальна діяльність суду із
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи:

1. Встановлення факту здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо. Необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення, приміщень для
зберігання товарів тощо; можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

2. Встановлення спеціальної
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Особа, яка
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрована як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку.

4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість

5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Аналогічна позиція викладена також у
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо
підтвердження даних податкового
обліку» документи та інші дані, що
спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
тощо.

При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Реальність господарських операцій
повинна досліджуватися для з'ясування
підстав виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

У процесі судового розгляду справи, на
підтвердження правомірності включення
до складу податкового кредиту сум ПДВ
по господарській операції з ТОВ
«Техпромінжирінг» за листопад 2012 року
позивачем були надані первинні
бухгалтерські документи: договір,
податкова та видаткова накладні,
банківські виписки, акт здачі
прийняття робіт (надання послуг),
сертифікати якості та сертифікати
відповідності, які досліджені судом та
містяться у матеріалах справи.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Відповідно до п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Судом встановлено, що виписана
податкова накладна від 19.11.2012р. за № 22
містить усі реквізити, передбачені
положеннями п.201.1 ст.201 ПК України, ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», тобто містять такі
обов'язкові реквізити, як: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис.

Таким чином, судом була досліджено та
підтверджено фактичне здійсненя і
підтвердження належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків - позивача.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.
21 ПК України посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з
Податковим кодексом України та іншими
законами і нормативними актами.

Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно зі ст. 9 зазначеного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарської операції є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа; дату і
місце складання; назву підприємства
від імені якого складений документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З матеріалів справи встановлено, що всі
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку позивача, які
надані ним в підтвердження формування
валових витрат відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», виписані підприємством, яке
станом на момент спірних правовідносин
є платником ПДВ, що не заперечується
відповідачем, під час здійснення
господарських операцій перебувало на
обліку в органах ДПІ. Доказів
зворотного судовим розглядом справи не
встановлено і актом перевірки не
заперечується та не спростовано.

Оглянуті у судовому засіданні
вищезазначені первинні документи
позивача та контрагента відповідають
вище переліченим вимогам, містять всі
необхідні реквізити (печатки
підприємств, підписи уповноважених
осіб тощо) як наслідок - вони є такими,
які підлягають обов'язковому
врахуванню як в бухгалтерському, так і
в податковому обліку.

Таким чином, з вищевикладеного
вбачається, що позивач виконав вимоги
чинного законодавства України і
правомірно на підставі даних
бухгалтерського обліку (первинних
бухгалтерських документів) відобразив
у даних податкового обліку операції із
ТОВ «Техпромінжирінг», а саме: послуги
із сервісного обслуговування
компресора GA55 (план В) (2 шт.) на суму 8229,60
грн. (ПДВ - 1371,60 грн.).

Враховуючи вищенаведені обставини та
зазначені норми законодавства, суд
вважає, що позивачем у даній справі
було правомірно сформовано податкове
зобов'язання за перевіряємий період із
врахуванням господарських операцій із
ТОВ «Техпромінжирінг».

За таких обставин, висновок
податкового органу про порушення
позивачем положень п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.
198, п.201.1 ст. 201 ПК України щодо заниження
податку на додану вартість у листопаді
2012 року на суму 1372,00 грн. не відповідає
встановленим по справі обставинам.

Відповідач посилався у обґрунтування
висновків акту перевірки на акти
перевірки контрагентів-позивача
податковими органами, проте, зазначене
посилання суд вважає необґрунтованим з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права, у рішенні
Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі
«Інтерсплав проти України» зазначено
про те, що якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкту, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку.

Такими чином, діяльність контрагентів
(наприклад, їх «фіктивні» відносини з
іншими контрагентами) не впливають на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Також, у процесі судового розгляду
справи сторони посилались на рішення
по справам № 804/3638/14 та № 804/3935/13-а, проте,
суд не вважає рішення у цих справах на
час розгляду цієї справи такими, що
містять обставини, які звільнені від
доказування, адже, відповідно до ч. 1 ст.
72 КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини - суду не
надано доказів набрання законної сили
рішеннями у справах № 804/3638/14 та №
804/3935/13-а.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
тільки на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Розглядаючи спір по суті, суд дійшов
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 26.05.2014р. за №
прийняте не обґрунтовано, тобто
без урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, не
пропорційно, зокрема, без дотримання
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення та підлягає
визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Частиною 2 ст. 162 КАС України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Зважаючи на сукупність викладених
обставин та висновків, позовні вимоги
підлягають задоволенню, а податкове
повідомлення-рішення від 26.05.2014р. за №
- визнанню протиправним та
скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Таким чином, присудженню з Державного
бюджету України на користь
підприємства з іноземними
інвестиціями «Іст Болт Україна»
підлягають здійснені та документально
підтверджені судові витрати (витрати
зі сплати судового збору) у сумі 255,78
гривень.

Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов підприємства з
іноземними інвестиціями «Іст Болт
Україна» до Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
26.05.2014р. за № задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській област від 26.05.2014р.
за № , яким підприємству з
іноземними інвестиціями «Іст Болт
Україна» зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на 1372,00 гривні.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь підприємства з іноземними
інвестиціями «Іст Болт Україна»
судовий збір у розмірі 255,78 гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
17 жовтня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили на 17.10.2014р. Суддя
З оригіналом згідно Помічник судді
В.В Ільков
В.В.Ільков О.А.Вовчанська