Справа № 2а-3995/12,194/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014р.
Справа № 9104/179083/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Обрізка І.М.,

судді

Сапіги В.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Крайниківського
сільського голови, с.Крайниково
Хустського району Закарпатської
області

на постанову Хустського районного суду
Закарпатської області від 29.10.2012р. у
справі №2а-3995/12, 194/12

за позовом ОСОБА_1, с.Крайниково
Хустського району Закарпатської
області

до Крайниківського сільського голови,
с.Крайниково Хустського району
Закарпатської області

про зобов'язання вчинити дії щодо
відведення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2012р. позивач: ОСОБА_1, с.Крайниково
Хустського р-ну Закарпатської обл.
звернулася до Хустського районного
суду Закарпатської обл. з позовом до
відповідача: Крайниківського
сільського голови про визнання
неправомірними дій Крайниківського
сільського голови по невинесенню
питання затвердження проекту
землеустрою щодо відведення ділянки на
розгляд сесії сільської ради та
зобов'язання Крайниківського
сільського голову поставити питання
про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
комерційного використання на розгляд
чергової сесії сільської ради.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
позивач звернулась до Крайниківського
сільського голови із заявою про
затвердження проекту щодо відведення
земельної ділянки та прийняття рішення
про надання їй вказаної земельної
ділянки в оренду терміном на 5 років,
однак відповідач з невідомих причин не
ставить дане питання на розгляд сесії і
різними методами намагається
затягнути його розгляд, у зв'язку з чим
позивач не може реалізувати своє
конституційне право на користування та
розпорядження своєю власністю на
власний розсуд.

За наслідками розгляду справи
Хустський районний суд Закарпатської
області суд прийшов до висновку про те,
що дії Крайниківського сільського
голови по невнесенню питання позивачки
на розгляд сесії є неправомірними, а
тому відповідача необхідно зобов'язати
поставити питання затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки на розгляд сесії
сільської ради, оскільки жодних
законних підстав для невнесення його
на розгляд сесії сільради судом не
встановлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції апелянт (відповідач у
справі): Крайниківський сільський
голова оскаржив її в апеляційному
порядку. У своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на те, що судом
першої інстанції було неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, невірно потрактовано норми
матеріального права та порушено норми
процесуального права, тому оскаржувана
постанова повинна підлягати
скасуванню в апеляційному порядку.

Правова позиція апеляційної скарги
полягає в тому, що судом помилково
зроблено висновок про наявність в
бездіяльності сільського голови факту
порушення права власності позивачки,
не враховано самочинного будівництва
позивачкою на земельній ділянці, яку
пропонувалося передати в користування.
Апелянт стверджує, що позивачу: ОСОБА_1
пропонувалось в усному порядку
виправити недоліки проекту
землеустрою, в результаті чого вона
свій проект забрала і не повернула до
сих пір, а також те, що дана справа не є
справою адміністративної юрисдикції,
просить суд постанову скасувати, а
провадження закрити.

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, тому
колегія суддів, керуючись вимогами
ст.197 КАС України, вважає можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, оскаржувану
постанову суду першої інстанції слід
залишити без змін, з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається та
судом першої інстанції встановлено, що
на підставі договору купівлі - продажу
укладеного між ОСОБА_1 та
Крайниківською сільською радою 09.11.2007р.
вона є власником земельної ділянки
розміром 0,0088га, яка розташована в с.
Крайниково по вул. Садовій б/н,
Хустського району.

На підставі вказаного договору на
вищевказану земельну ділянку нею
виготовлено Державний акт на право
приватної вланості на землю серії ЯД №
546205.

На даній земельній ділянці розташована
будівля незавершеної будівництвом
перукарні з рівнем готовності 48%.
Будівля також перебуває у власності
позивачки, що стверджено в судовому
засіданні витягом про реєстрацію права
власності № 14534335 від 14.05.2007р., виданого
Хустським ДПТІ .

ОСОБА_1 звернулась із заявою до
Крайниківського сільського голови про
надання їй дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки 0,0068га для
будівництва та обслуговування
складських приміщень перукарні.

Рішенням виконавчого комітету
Крайниківської сільської ради 34 сесії 5
скликання від 27.07.2010р. позивачу було
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою земельної ділянки площею
0,0064га. для надання у власність під
добудову складського приміщення до
перукарні для комерційного
використання, що розташована в с.
Крайниково по вул. Садовій б/н,
Хустського району.

Рішенням Крайниківської сільської
ради 34 сесії 5 скликання від 27 липня 2010
року їй було надано дозвіл.

Рішенням 5 сесії 6 скликання
виконавчого комітету Крайниківської
сільської ради від 15.06.2011р. питання,
поставлене позивачем в заяві, по суті
вирішено не було, а його розгляд
відкладено на інший невизначений
термін з тих підстав, що ОСОБА_1 не
надано всі необхідні документи для
його вирішення.

Судом першої інстанції позовні вимоги
задоволено, але помилково застосовано
невідповідне законодавство, а саме:
послався на Закон України "Про
власність", хоча той втратив чинність,
керувався ст. 118 ЗК України "Порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами", однак спірні
правовідносини виключають можливість
приватизації земельних ділянок, та не
врахував норми чинного законодавства,
які регулюють спірні правовідносини.

Як видно із заяви позивача: ОСОБА_1 від
26.05.2011р. (а.с. 24), остання звернулась до
відповідача з проханням затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,0064га в
користування на умовах оренди для
комерційного використання та прийняти
рішення про надання мені даної
земельної ділянки в оренду терміном до
5 років.

Порядок надання земельних ділянок в
користування передбачено ЗК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 ЗК України,
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

За приписами ч.1. ст. 134 ЗК України,
земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
(оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому
числі, з розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах).

Спірні правовідносини не підпадають
під дію ч. 2, 3 ст. 134 ЗК України, якою
передбачено винятки - коли земельну
ділянку можна передати без земельних
торгів на підставі рішення органів
місцевого самоврядування, яке
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок. Однак, позивач саме в цьому
порядку звертався до органу місцевого
самоврядування для отримання
земельної ділянки в оренду, хоча не був
суб'єктом подання такої заяви.

Незважаючи на це, порядок і строки
розгляду такої заяви ( у разі подання її
відповідним суб'єктом) передбачені
чинним законодавством, зокрема, ч. 6 ст.
123 ЗК України, передбачено, що
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування у
двотижневий строк з дня отримання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи приймає рішення про надання
земельної ділянки у користування.

Відповідно до ч. 13 ст. 123 ЗК України,
підставою відмови у затвердженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише його
невідповідність вимогам законів та
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів.

Таким чином, колегія суддів констатує,
що хоча вимоги заяви позивача від
26.05.2011р. не можуть бути задоволені на
засіданні сесії сільської ради,
оскільки суперечать закону, однак, таку
заяву все ж слід розглянути в
передбачений законом двотижневий
строк та прийняти відповідне рішення
по суті про затвердження чи не
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Відповідно до п. 12 Постанови пленуму
ВАС України від 20.05.2013р. №8 "Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів", земельні спори фізичних чи
юридичних осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності,
належать до публічно-правових спорів,
на які поширюється юрисдикція
адміністративних суді, -. тому доводи
апелянта в цій частині є помилковими.

Колегія суддів вважає доводи позивача
про те, що в результаті бездіяльності
відповідача він не в змозі провадити
господарську діяльність,
безпідставними, оскільки вона придбала
земельну ділянку для здійснення своєї
господарської діяльності у сфері
перукарських послуг з розташованою на
ній недобудованою перукарнею (яку досі
не добудувала).

Посилання апелянта на те що ОСОБА_1
запропоновано в усному порядку
виправити недоліки проекту
землеустрою, не підтверджені доказами,
які є у матеріалах справи, а долучені до
апеляційної скарги листи (а.с.45,46) не
мають відмітки про отримання їх
позивачем.

Не підтвердженими доказами залишились
посилання апелянта на те що, судом не
враховано самочинне будівництво
позивачем: ОСОБА_1 на земельній ділянці,
яку пропонувалось передати в
користування.

Також посилання апелянта на те що,
позивач свій проект землеустрою
забрала з органу місцевого
самоврядування і не повернула до цього
часу також не підтверджені жодними
доказами по справі, а факт доручення
нею копії цього проекту до матеріалів
справи не виключає можливість його
знаходження в органі місцевого
самоврядування.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положеннями ст.9 КАС України
встановлено, що суди при вирішенні
справи керуються принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із врахуванням наведеного, колегія
суддів апеляційного суду погоджується
з висновками суду першої інстанції про
те, що дії Крайниківського сільського
голови по невнесенню питання позивачки
на розгляд сесії є неправомірними, а
тому відповідача необхідно зобов'язати
поставити питання затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки на розгляд сесії
сільської ради, оскільки жодних
законних підстав для невнесення його
на розгляд сесії сільради ні під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, ні апеляційним судом
встановлено не було.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та постановив законне
та справедливе судове рішення, хоча й
помилково застосував до спірних
правовідносин невідповідні норми
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196,
198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Крайниківського
сільського голови, с.Крайниково
Хустського району Закарпатської
області на постанову Хустського
районного суду Закарпатської області
від 29.10.2012р. у справі №2а-3995/12, 194/12 за
позовом ОСОБА_1, с.Крайниково
Хустського району Закарпатської
області до Крайниківського сільського
голови, с.Крайниково Хустського району
Закарпатської області про зобов'язання
вчинити дії щодо відведення земельної
ділянки, - залишити без задоволення.

2. Постанову Хустського районного суду
Закарпатської області від 29.10.2012р. у
справі №2а-3995/12, 194/12 за позовом ОСОБА_1,
с.Крайниково Хустського району
Закарпатської області до
Крайниківського сільського голови,
с.Крайниково Хустського району
Закарпатської області про зобов'язання
вчинити дії щодо відведення земельної
ділянки, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції, а
у разі складення ухвали в повному
обсязі відповідно до статті 160 КАС
України, з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
І.М.
Обрізко

Суддя
В.П.
Сапіга