Справа № 817/2582/14
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2582/14

05 листопада 2014 року 15год. 45хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Зозулі Д.П. за участю
секретаря судового засідання Минько
Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представники Караваєв Ігор
Ігорович, Звірок Ольга Броніславівна,

відповідача: представник Довгалюк
Ірина Леонідівна,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екосервісгруп" до
Костопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень №000042200 та №
від 12.08.2014 року, ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Екосервісгруп" (далі
- ТзОВ "Екосервісгруп") звернулося до
суду з позовом до Костопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
- Костопільська ОДПІ) про скасування
податкових повідомлень-рішень форми
"В4" № від 12.08. 2014 року та форми "Р"
№ від 12.08. 2014 року.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав та пояснив, що податковий
кредит з податку на додану вартість
(далі - ПДВ) по взаємовідносинах з ТОВ
"Екодит", ТОВ "Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт" та
ТОВ "Ірина" позивачем сформовано
відповідно до вимог Податкового
кодексу України. Представник позивача
зазначив, що в акті перевірки №
284/22/36520146 від 31 липня 2014 року
Костопільська ОДПІ вказує, що ТзОВ
"Екосервісгруп" неправомірно віднесено
до складу податкового кредиту суми ПДВ
по отриманих товарно-матеріальних
цінностях та наданих послугах від ТОВ
"Екодит", ТОВ "Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт" та
ТОВ "Ірина", які не підтверджуються
належними документами на загальну суму
404277,00 грн. Так, ігноруючи фактичні
обставини справи, відповідач, із
посиланнями на норми Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність" та Податкового кодексу
України визнає правочини, здійснені
позивачем із зазначеними
контрагентами безтоварними. Разом із
тим, Костопільська ОДПІ в акті
перевірки № 284/22/36520146 від 31 липня 2014
року, констатовано, що господарські
операції між позивачем та
контрагентами - ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт" та ТОВ "Ірина",
підтверджуються належним чином
оформленими первинними документами,
зокрема, видатковими та податковими
накладними. Крім того, представник
позивача стверджує, що єдиною
підставою для визнання податкової
накладної недійсною, відповідно до
положень Податкового кодексу України є
випадок, коли така накладна заповнена
та видана особою, що не зареєстрована
платником податку на додану вартість
на момент видачі такої накладної. На
час існування взаємовідносин між ТзОВ
"Екосервісгруп" та ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт" та ТОВ "Ірина",
останні мали цивільну правоздатність,
чинну державну реєстрацію, реєстрацію
платника податку на додану вартість та
не були позбавлені права укладати
будь-які угоди у відповідності із
вимогами чинного законодавства.

Також, представник позивача вказав, що
висновки акта перевірки № 284/22/36520146 від
31 липня 2014 року, щодо нереального
характеру правочинів, укладених між
ТзОВ "Екосервісгруп" та ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт" та ТОВ "Ірина",
ґрунтуються виключно на припущеннях
працівників податкового органу, що
проводили перевірку. Костопільською
ОДПІ під час проведення перевірки не
доведено що сторони, укладаючи
правочини, мали умисел на укладення
угоди з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства.

В зв'язку з наведеним, представник
позивача вважає висновки акта
перевірки № 284/22/36520146 від 31 липня 2014
року про порушення ТзОВ "Екосервісгруп"
п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України
безпідставними, а податкові
повідомлення-рішення форми "В4" №
від 12.08. 2014 року та форми "Р" № від
12.08. 2014 року такими, що підлягають
скасуванню. З таких підстав, просить
суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача надав суду
письмові заперечення на позовну заяву,
позов не визнав. В обґрунтування
заперечень пояснив суду, що за
результатами невиїзної документальної
перевірки позивача встановлено
порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит з ПДВ. Даний висновок податковим
органом було зроблено на підставі
аналізу господарських операцій між
позивачем та ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт", ТОВ "Ірина".
Вказала на те, що Костопільською ОДПІ
було отримано інформацію від ДПІ у
Печерському районі м. Києва, щодо
контрагентів позивача - ТОВ "Екодит",
ТОВ "Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт". Зі змісту
вказаної інформації вбачається, що ТОВ
"Екодит", ТОВ "Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт"
формували податковий кредит та
відповідно податкові зобов'язання від
суб'єктів господарської діяльності з
сумнівною податковою історією. Крім
того, у ТОВ "Екодит", ТОВ "Еко-Сервіс", ТОВ
"Сорбіт" відсутні трудові ресурси,
інформація про виробничі потужності,
первинні документи, що підтверджують
правомірність формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість, необхідні
для здійснення будь-якого виду
діяльності, до перевірки не надані,
вбачається проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування податкового кредиту, не
мають реального товарного характеру. У
зв'язку з чим, податковим органом було
зроблено висновок, що операції з
поставки, по ланцюгу, ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт" - позивач
порушують норми закону щодо укладення
правочину, який має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, а отже, є
безтоварними. Представник відповідача
також вказує на неможливість отримання
ТзОВ "Екосервісгруп" від ТОВ "Екодит",
ТОВ "Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт" товарів,
оскільки відсутні товарно-транспортні
накладні та сертифікати якості на
товар. Вважає податкові
повідомлення-рішення № та №
від 12.08. 2014 року обґрунтованими і
такими, що не підлягають скасуванню. У
зв'язку з наведеним, просила суд в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 15.06. 2009 року ТзОВ
"Екосервісгруп" зареєстроване у
Печерською районною у місті Києві
державною адміністрацією. Позивач є
платником податку на додану вартість,
яким зареєстрований відповідно до
свідоцтва № 200077349 від 24.10. 2012 року (т. 1
а.с. 26, 40).

З матеріалів справи вбачається, що
Костопільською ОДПІ була проведена
позапланова виїзна перевірка ТзОВ
"Екосервісгруп" з питань правомірності
формування сум податкового
зобов'язання та податкового кредиту з
податку на додану вартість по
взаєморозрахунках з ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт", ТОВ "Ірина", ДП
"Укрспирт" за період з 01.01. 2014 року по 31.01.
2014 року. За наслідком перевірки був
складений акт № 284/22/36520146 від 31 липня 2014
року (т. 1 а.с. 8-22).

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем було прийняте податкове
повідомлення-рішення форми "В4" №
від 12 серпня 2014 року, яким, із
посиланням на пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, пп. 78.1.1
п. 78.1 ст. 78, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188,
п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за січень 2014
року у розмірі 99254,00 грн. (т. 1 а.с. 24).

Також, було прийняте податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
від 12 серпня 2014 року, яким, із
посиланням на пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1
ст. 123, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.
198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 4810,00
грн., з яких 3848,00 грн. - основного платежу
та 962,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції (т. 1 а.с. 23).

Надаючи правову оцінку податковим
повідомленням-рішенням форми "В4" №
від 12.08. 2014 року та форми "Р" №
від 12.08. 2014 року, суд виходить з
наступного.

Оспорювані податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підставі висновків відповідача про
безпідставне включення позивачем до
податкового кредиту з ПДВ, сум по
господарським операціям з придбання
товарно-матеріальних цінностей та
надання послуг ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт", ТОВ "Ірина".
Вказані заключення зроблені
податковим органом на підставі аналізу
господарських операцій ТзОВ
"Екосервісгруп" з ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт", ТОВ "Ірина",
висновків щодо безтоварності операцій,
викладених у акті перевірки № 284/22/36520146
від 31.07. 2014 року та інформації ДПІ у
Печерському районі м. Києва, щодо
контрагентів позивача - ТОВ "Екодит",
ТОВ "Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт" та
висновків, щодо відсутності фактичного
здійснення операцій з придбання
товарно-матеріальних цінностей та
надання послуг, по ланцюгу ТОВ "Екодит",
ТОВ "Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт", ТОВ "Ірина"
- позивач.

З такими висновками податкового органу
суд не погоджується з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1, ст. 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців" від
15 травня 2003 року № 755-IV - якщо відомості,
які підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

З Акту перевірки 284/22/36520146 від 31.07. 2014
року та інформації із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців,
вбачається, що контрагенти позивача
ТОВ "Екодит", ТОВ "Еко-Сервіс", ТОВ
"Сорбіт", ТОВ "Ірина" знаходилися на
момент господарських операцій і досі
перебувають в Єдиному державному
реєстрі (т. 2 а.с. 51-52, 58-59, 61, 64).

Крім того, ТОВ "Екодит", ТОВ "Еко-Сервіс",
ТОВ "Сорбіт", ТОВ "Ірина" у встановленому
порядку зареєстровані платниками
податку на додану вартість із правом
виписування податкових накладних, та
мають свідоцтво платника податку на
додану вартість (т. 2 а.с. 48, 53, 63, 67).

Вказані обставини доводять, що
контрагенти ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт", ТОВ "Ірина"
володіли необхідною право та
дієздатністю для вчинення
господарських операцій, що ставляться
податковим органом під сумнів.

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ "Екодит" 01 квітня 2013 року було
укладено Договір поставки № 01/04/13. За
даним договором, ТОВ "Екодит"
зобов'язується передати належний йому
товар - пиловидна біологічна речовина в
кількості 4000 тон у власність покупцеві,
а ТзОВ "Екосервісгруп" зобов'язується
прийняти товар та оплатити його
вартість на умовах договору (т. 2 а.с.
15-20).

На виконання Договору № 01/04/13 від 01.04. 2013
року та доповнення до нього, ТОВ
"Екодит" у січні 2014 року поставив 667,86
тон товару на загальну суму 1122000 грн. в
тому числі ПДВ 187000 грн. Вказані
обставини підтверджуються:

- посвідченням якості від 03.01. 2014 року (т.
1 а.с. 97);

- видатковими накладними № 5 від 03.01. 2014
року, № 25 від 13.01. 2014 року, № 31 від 23.01. 2014
року та № 77 від 30.01. 2014 року (т. 1 а.с. 160, 162,
164, 166);

- рахунками-фактурами № 5 від 03.01. 2014
року, № 25 від 13.01. 2014 року, № 31 від 23.01. 2014
року та № 77 від 30.01. 2014 року (т. 1 а.с. 159, 161,
163, 165);

- податковими накладними: № 5 від 03.01. 2014
року, № 25 від 13.01. 2014 року, № 31 від 23.01. 2014
року та № 77 від 30.01. 2014 року (т. 1 а.с. 108, 112,
119, 121).

Розрахунки за отриманий товар були
проведені згідно платіжних доручень №
261 від 17.01. 2014 року, № 262 від 20.01. 2014 року,
№ 267 від 21.01. 2014 року, № 270 від 22.01. 2014
року, № 273 від 29.01. 2014 року, № 274 від 29.01.
2014 року, № 275 від 30.01. 2014 року (т. 1 а.с. 138,
139, 141, 144, 147, 148, 149).

Відповідно до умов договору поставки
перевезення пиловидно-біологічної
речовини проводилося транспортом
продавця до місця поставки: с. Струтин,
Золочівського району, Львівської
області.

Також, судом встановлено, що між
позивачем та ТОВ "Компанія "Сорбіт" 03
січня 2014 року було укладено Договір
поставки № 03/01/14. За даним договором,
ТОВ "Компанія "Сорбіт" зобов'язується
постачати покупцю комплектуючі
матеріали для автоматики контролю і
безпеки котла та спалювача, а ТзОВ
"Екосервісгруп" зобов'язується
прийняти товар та оплатити його
вартість на умовах договору (т. 2 а.с. 21).

Між позивачем та ТОВ "Компанія "Сорбіт"
13 січня 2014 року було укладено Договір
поставки № 13/01-14. За даним договором,
ТОВ "Компанія "Сорбіт" зобов'язується
постачати покупцю матеріали для
системи подачі пиловидно-біологічної
речовини на котел ДЕ-16/14 котельні ДП
"Укрспирт" Струтинське МПД та виконати
роботи по їх монтажу в строк
передбачений договором, а ТзОВ
"Екосервісгруп" зобов'язується
прийняти товар та виконані роботи і
своєчасно здійснити оплату на умовах
договору (т. 2 а.с. 22)

Між позивачем та ТОВ "Компанія "Сорбіт"
20 січня 2014 року було укладено Договір
підряду № 20/01-14. За даним договором, ТОВ
"Компанія "Сорбіт" зобов'язується
провести реконструкцію котла ДЕ-16/14 на
котельні ДП "Укрспирт" Струтинське МПД
зі своїх матеріалів згідно узгодженої
сторонами специфікації в термін
передбачений договором, а ТзОВ
"Екосервісгруп" зобов'язується
прийняти виконані роботи і своєчасно
здійснити оплату на умовах договору (т.
2 а.с. 25-26).

На виконання вказаних Договорів ТОВ
"Компанія "Сорбіт" у січні 2014 року
поставило матеріалів та виконало робіт
на загальну суму 630340,00 грн. в тому числі
ПДВ 105056,68 грн. Вказані обставини
підтверджуються:

- видатковими накладними № 2 від 08.01. 2014
року, № 27 від 14.01. 2014 року, № 30 від 27.01. 2014
року (т. 1 а.с. 168, 169, 174);

- рахунками-фактурами № 2 від 08.01. 2014
року, № 27 від 14.01. 2014 року, № 28 від 24.01. 2014
року, № 30 від 27.01. 2014 року, № 31 від 27.01. 2014
року, № 51 від 28.01. 2014 року (т. 1 а.с. 167, 170,
171, 173, 175, 177);

- Актами здачі-приймання робіт (надання
послуг) № 28 від 24.01. 2014 року, № 31 від 27.01.
2014 року, № 51 від 28.01. 2014 року (т. 1 а.с. 172,
176, 178);

- податковими накладними: № 2 від 08.01. 2014
року, № 27 від 14.01. 2014 року, № 28 від 24.01. 2014
року, № 30 від 27.01. 2014 року, № 51 від 28.01. 2014
року (т. 1 а.с. 107, 109-110, 113, 115, 117).

Розрахунки за отриманий товар були
проведені частково згідно платіжного
доручення № 271 від 22.01. 2014 року та
виписок з банку (т. 1 а.с. 145, т. 2 а.с. 10-14).

Відповідно до умов договорів поставки
та підряду перевезення матеріалів
проводилося транспортом продавця
(підрядника) до місця виконання робіт:
с. Струтин, Золочівського району,
Львівської області.

Разом з тим, між позивачем та ТОВ
"Еко-сервіс" 20 листопада 2013 року було
укладено Договір поставки № 20/11. За
даним договором, ТОВ "Еко-сервіс"
зобов'язується передати належний йому
товар - ферментний препарат Глюколад Л
в кількості 20000 кілограм у власність
покупцеві, а ТзОВ "Екосервісгруп"
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його вартість на умовах
договору (т. 2 а.с. 23-24).

На виконання Договору № 20/11 від 20.11. 2013
року, ТОВ "Еко-сервіс" у січні 2014 року
поставив 10000,00 кг товару на загальну
суму 651000,00 грн. в тому числі ПДВ 108500,00
грн. Вказані обставини
підтверджуються:

- сертифікатом якості від заводу
виробника № 24/09 від 04.11. 2013 року (т. 2 а.с.
131);

- видатковими накладними № 4 від 15.01. 2014
року, № 14 від 24.01. 2014 року, № 18 від 28.01. 2014
року (т. 1 а.с. 152, 154, 157);

- рахунками-фактурами № 4 від 15.01. 2014
року, № 14 від 24.01. 2014 року, № 18 від 28.01. 2014
року (т. 1 а.с. 151, 153, 156);

- податковими накладними: № 4 від 15.01. 2014
року, № 14 від 24.01. 2014 року, № 18 від 28.01. 2014
року (т. 1 а.с. 111, 114, 116).

Розрахунки за отриманий товар були
проведені частково згідно платіжних
доручень № 260 від 17.01. 2014 року, № 263 від
20.01. 2014 року, № 268 від 21.01. 2014 року, № 272
від 23.01. 2014 року, № 276 від 30.01. 2014 року (т. 1
а.с. 137, 140, 142, 146, 150).

Перевезення ферментного препарату
Глюколад Л проводилося на підставі
Договору надання транспортних послуг
по перевезенню вантажу від 01.11. 2013 року
перевізником ОСОБА_5, що підтверджено
товарно-транспортними накладними № 14
від 24.01. 2014 року та № 18 від 28.01. 2014 року (т.
1 а.с. 155, 158, т. 2 а.с. 101-102).

Також, судом встановлено, що між
позивачем та ТОВ "Ірина" 09 квітня 2013
року було укладено Договір про надання
транспортних послуг № 09042013/П. За даним
договором, ТОВ "Ірина" зобов'язується
надати транспортні послуги, а ТзОВ
"Екосервісгруп" зобов'язується
оплатити надані послуги на умовах
договору (т. 2 а.с. 27-28).

На виконання Договору про надання
транспортних послуг № 09042013/П від 09.04. 2013
року ТОВ "Ірина" у січні 2014 року надано
послуги щодо перевезення
пиловидно-біологічних речовин на
загальну суму 22320,00 грн. в тому числі ПДВ
3720,00 грн. Вказані обставини
підтверджуються наявними у справі
рахунком № 12 від 31.01. 2014 року, актом
виконання робіт (надання послуг) № 12
від 31.01. 2014 року, накладними та
товарно-транспортними накладними (т. 1
а.с. 179-242).

Розрахунки за отриманий товар були
проведені повністю згідно платіжного
доручення № 308 від 11.03. 2014 року.

Відповідно до п.п. "а" п. 198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, зокрема, встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Статтею 201 Податкового кодексу України
визначені основні положення щодо
податкової накладної, зокрема, вказані
обов'язкові вимоги до змісту
податкової накладної. У п.201.8 вказаної
норми встановлено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За змістом наведених норм
законодавства, необхідною умовою для
включення податку на додану вартість
до податкового кредиту, що
безпосередньо впливає на зменшення
суми податкових зобов'язань, є, зокрема,
фактична наявність господарських
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), їх зв'язок з господарською
діяльністю платника податків. При
цьому, наслідки у податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто дії, які
викликають зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства та відповідають змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах.

Крім того, згідно ч. 2, 3 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" № 996-XIV
від 16.07.1999 р., підставою для
бухгалтерського обліку господарських,
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальним фактором,
для формування податкового кредиту з
ПДВ, є зв'язок придбаних товарів (робіт,
послуг) із господарською діяльністю
платника податків та наявність
підтверджуючих первинних документів,
що відображають реальність таких
господарських операцій.

Судом встановлено, що факт
використання позивачем у власній
господарській діяльності
реконструйованого у ТОВ "Компанія
"Сорбіт" котла ДЕ-16/14 та отримання
доходу від його використання,
підтверджується договором оренди
обладнання № 343 від 26.03. 2013 року,
податковими накладними, платіжними
дорученнями, актами здачі-приймання
виконаних робіт, розрахунком орендної
плати (т. 1 а.с. 52-58, 95, 96, 132, 134, 243-245). Також,
факт використання позивачем у власній
господарській діяльності придбаних
пиловидно-біологічної речовини,
ферментних препаратів, послуг на їх
перевезення та отримання доходу від їх
реалізації, підтверджується договором
поставки № 883 від 21.06. 2013 року, договором
купівлі-продажу № 75 від 03.01. 2014 року,
договором поставки № 379 від 03.04. 2013 року,
видатковими накладними, податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, копіями довіреностей на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, платіжними дорученнями та
поясненнями контрагентів покупців (т. 1
а.с. 42-45, 46-48, 49-51, 59-94, 122-131, 133, 135-136, 246-250, т. 2
а.с. 1-9, 119-120, 130, 140).

Таким чином, здійснення позивачем
реконструкції та модернізації котла
ДЕ-16/14 у ТОВ "Компанія "Сорбіт",
придбання пиловидно-біологічної
речовини, ферментних препаратів у ТОВ
"Екодит", ТОВ "Еко-сервіс" та отримання
послуг з перевезення зазначених
товарно-матеріальних цінностей від ТОВ
"Ірина" здійснювалось для подальшого їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Наявними первинними документами,
долученими до матеріалів справи, що
описані вище, підтверджуються
обставини реального виконання
замовлених позивачем робіт у ТОВ
"Компанія "Сорбіт" та придбання
товарно-матеріальних цінностей у ТОВ
"Екодит", ТОВ "Еко-сервіс" і їх
перевезення ТОВ "Ірина", а не лише
документальне оформлення
господарських операцій з
перерахуванням коштів постачальнику
чи виконавцю, на чому наполягає
відповідач.

Суд не бере до уваги висновки акту
перевірки відповідача про відсутність
фактичного здійснення господарських
операцій через інформацію про ТОВ
"Компанія "Сорбіт", ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-сервіс", які не мали станом на 01.01.
2014 року необхідних виробничих запасів
для вчинення господарських операцій та
були відсутні за місцем їх знаходження.
На думку суду, такі висновки
податкового органу ґрунтуються на
припущеннях та аналітичних даних -
висновків іншого податкового органу,
без встановлення достовірної
інформації з компетентних джерел.
Костопільською ОДПІ не надано суду
будь-яких доказів, які давали б
підстави для сумніву у реальності
проведених господарських операцій між
позивачем та ТОВ "Екодит", ТОВ
"Еко-Сервіс", ТОВ "Сорбіт", ТОВ "Ірина" і
вказували б на те, що дані податкових
накладних, виписаних виконавцем робіт
(послуг) не відповідають дійсності.

Крім того, ч. 2 ст. 61 Конституції України
встановлено, що юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

У рішенні ж Європейського суду з прав
людини від 22.01. 2009 року у справі "БУЛВЕС"
АД проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Отже, якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, не подав звітність, або не
знаходиться за місцем своєї
реєстрації, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
податкового кредиту та має всі
документальні підтвердження його
розміру.

Судом були досліджені первинні
документи, що містять відомості про
обставини, які є предметом доказування
у цій справі, та пов'язані з рухом
активів, виконанням зобов'язань, що
описані вище, останні відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах, та
підтверджують обґрунтованість
визначення податкового кредиту з
податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За наведених обставин, суд прийшов до
висновку, що відповідач при прийнятті
податкових повідомлень-рішень форми
"В4" № від 12.08. 2014 року та форми "Р"
№ від 12.08. 2014 року, діяв не на
підставі, не в межах повноважень та не в
спосіб, визначений чинним
законодавством, а вказані податкові
повідомлення-рішення є протиправними,
такими, що прийняті без урахування всіх
обставин, які мають значення для
прийняття рішення, а тому підлягають
скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
висновки, та не довів правомірності
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень форми "В4" №
від 12.08. 2014 року та форми "Р" № від
12.08. 2014 року.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача правомірні, обґрунтовані і
підлягають до задоволення, а висновки
відповідача суд відхиляє як
безпідставні і такі, що суперечать
чинному законодавству та фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
повністю на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити з Державного
бюджету України 208 грн. 13 коп. судового
збору, сплаченого згідно платіжного
доручення № 360 від 09.09. 2014 року (т. 1 а.с. 2).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Костопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області форми "В4" № від 12.08. 2014
року та форми "Р" № від 12.08. 2014
року.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екосервісгруп" із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 208 (двісті вісім) грн. 13
коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Зозуля
Д.П.