Справа № 826/9890/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9890/14
Головуючий у 1-й інстанції: Скочок
Суддя-доповідач: Оксененко
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В,

за участю представників позивача -
Бужор А.Ю., Кадькаленка А.С.,
представників відповідача -
Гаркавцевої К.В., Загинайченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Венчурні
інвестиційні проекти» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Венчурні
інвестиційні проекти» до Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання недійсною податкову
консультацію,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Венчурні
інвестиційні проекти» звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання недійсною податкову
консультацію від 03.07.2014 року
№5865/10/2615-11-01-08.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
вересня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
TOB «Венчурні інвестиційні проекти»
звернулося до ГУ Міндоходів у м. Києві
із запитом про надання податкової
консультації за вих.№180-2014 від 17.06.2014
року, в якому позивач просив надати
відповідь на наступне питання: «Чи
поширюються норми пункту 136.1.9 ПК
України на доходи отримані ICI від
передачі в суборенду приміщення, яким
користується ICI на підставі договору
оренди (з урахуванням того, що за це
майнове право сплачено за рахунок
коштів ICI)?»

У відповідь на вищезазначений
запит ГУ Міндоходів у м. Києві листом
від 03.07.2014 року №5865/10/2615-11-01-08
повідомлено, що враховуючи те, що
орендне нерухоме майно не придбавалось
пайовим фондом за рахунок коштів
спільного інвестування, а тому суми
коштів, отриманих від здачі в суборенду
такого нерухомого майна, беруть участь
при визначенні об'єкту оподаткування
податком на прибуток.

Вважаючи вищезазначені висновки
контролюючого органу
необґрунтованими, позивач звернувся з
даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
прийшов до висновку про відсутність
підстав вважати оскаржувану податкову
консультацію такою, що суперечить
нормам або змісту відповідного
податку.

Колегія суддів погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. п. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2. цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України податкова
консультація - допомога контролюючого
органу конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування податків чи зборів,
контроль за справлянням яких покладено
на такий контролюючий орган.

Статтями 52 та 53 Податкового кодексу
України передбачені порядок надання та
наслідки застосування податкових
консультацій.

Відповідно із вищезазначеними нормами:

- за зверненням платників податків
контролюючі органи безоплатно надають
консультації з питань практичного
застосування окремих норм податкового
законодавства;

- податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію;

- за вибором платника податків
консультація надається в усній або
письмовій формі;

- консультації надаються органом
державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на обліку;

- контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень;

- не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої у письмовій
формі, зокрема на підставі того, що у
майбутньому така податкова
консультація була змінена або
скасована;

- платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій формі, яка, на думку такого
платника податків, суперечить нормам
або змісту відповідного податку чи
збору;

- визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Наслідком застосування податкової
консультації згідно п. 53.1 ст. 53
Податкового кодексу України є те, що
платника податку не може бути
притягнуто до відповідальності, якщо
він діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, зокрема, на
підставі того, що у майбутньому така
податкова консультація була змінена
або скасована.

Відповідно до п. 53.3 ст. 53 Податкового
кодексу України, платник податків може
оскаржити до суду як правовий акт
індивідуальної дії податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Отже, Податковий кодекс України в
якості підстав для визнання недійсною
податкової консультації чітко
визначає суперечність такої
консультації нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

До того ж, з аналізу вищезазначених
норм Податкового кодексу України
вбачається, що податкові консультації
не мають сили нормативно-правового
акта, а тому не можуть вступати в
конкуренцію з іншими рішеннями
(нормативно-правовими актами чи
правовими актами індивідуальної дії)
суб'єкта владних повноважень, оскільки
за юридичною природою є відмінними від
останніх.

Така форма оприлюднення офіційного
розуміння окремих положень
законодавства, що регулює податкові
правовідносини, не породжує для
відповідних суб'єктів настання
будь-яких юридичних наслідків, не
впливає на їхні права та обов'язки, а
також не є обов'язковою для виконання.

Окрім того, необхідною ознакою
податкової консультації як предмета
оспорювання в судовому порядку є її
відповідність визначенню рішення
(акта) суб'єкта владних повноважень в
розумінні КАС України, зокрема,
породження юридичних наслідків для
кола суб'єктів, яким це рішення
адресовано.

Така ознака характерна для
узагальнюючих податкових роз'яснень,
які надають ДПА України та
затверджуються її наказом (п. 1.8.
Порядку надання роз'яснень окремих
положень податкового законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
12 квітня 2003 року N 176).

Відповідно до ст.52 Податкового кодексу
України за зверненням платників
податків контролюючі органи надають
безоплатно консультації з питань
практичного використання окремих норм
податкового законодавства. Податкова
консультація має індивідуальний
характер і може використовуватися
виключно платником податків, якому
надано таку консультацію. За вибором
платника податків консультація
надається в усній, письмовій або
електронній формі. Консультації
надаються органом державної
податкової служби або митним органом, в
якому платник податків перебуває на
обліку, або вищим органом державної
податкової служби або вищим митним
органом, якому такий орган
адміністративно підпорядкований, а
також центральним органом державної
податкової служби або спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи.

При цьому статтею 53 Податкового
кодексу України не передбачено
визнання судом податкової
консультації недійсною, яка на думку
платника податків, не містить
конкретної відповіді на поставлене
питання. Дана норма передбачає
визнання судом податкової
консультації недійсною лише в тому
випадку, якщо податкова консультація
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору, що
позивачем в судовому засіданні
доведено не було. Крім того згідно ст.52
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 19 липня 2012 року по справі №
К/9991/11060/12 та від 04 грудня 2013 року по
справі № К/9991/58704/12.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтується її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, довів
належними та допустимими доказами
правомірність своїх дій та відповідно
прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
стосовно того, що докази подані
позивачем, не підтверджують обставини,
на які він посилається в обґрунтування
позовних вимог, та були спростовані
доводами відповідача.

Відтак, апелянтом не було надано
вагомих доказів на підтвердження вимог
апеляційної скарги, а висновки суду
першої інстанції є такими, що
відповідають вимогам закону і доводами
апеляційної скарги не спростовуються.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариство з
обмеженою відповідальністю «Венчурні
інвестиційні проекти» залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Ю.А. Ісаєнко

Судді:

І.В. Федотов

Ухвалу в повному тексті
виготовлено 10.11.2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.