Справа № 818/2633/14
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 р.
Справа №818/2633/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соп'яненка О.В.

за участю секретаря судового засідання
- Усенко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна
виробничо-комерційна компанія
"Федорченко" до Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про визнання протиправними та
часткове скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом,
який підтримав в судовому засіданні та
мотивує тим, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку, за
наслідками якої 17 вересня 2014 року
винесено податкові
повідомлення-рішення про збільшення
зобов'язання позивача з податку на
додану вартість та податку на прибуток,
застосовано штрафні санкції. Вважає
такі рішення протиправними. Рішення
відповідачем прийнято в зв'язку з
висновком про декларування позивачем
безтоварних операцій з придбання
товарів. Відповідач вважає, що фактично
товари позивачем не отримувались, що
підтверджується актами про
неможливість здійснення перевірок
контрагентів, що надійшли від інших
податкових органів, тобто висновок про
безтоварність операцій зроблено лише в
зв'язку з неможливістю проведення
перевірки. При цьому відповідачем не
беруться до уваги надані на перевірку
документи, що повністю підтверджують
правомірність декларування позивачем
витрат та податкового кредиту.

Крім того, відповідачем в ході
перевірки зроблено висновок про
безпідставність декларування
позивачем податкового кредиту по
операціях з придбання продукції та
подальшого її продажу за межі України в
зв'язку зі збитковістю таких операцій.
За висновком відповідача придбання та
реалізація невластивої для позивача
продукції були збитковими, оскільки
реальні витрати на їх придбання з
урахуванням ПДВ були більшими за
доходи, отримані від реалізації
товарів. Такі висновки не відповідають
вимогам закону та первинним
документам, що надавались позивачем на
перевірку. Податок на додану вартість є
непрямим податком, підлягає
відшкодуванню, а тому не включається до
собівартості продукції та до витрат
підприємства. Реалізуючи товари на
експорт, позивач отримав прибуток, з
якого сплатив податок на прибуток.
Обрахування та сплата цього податку у
відповідача зауважень не викликала.

Крім цього, вважає, що відповідач
безпідставно визначає штрафну санкцію
в розмірі 50%, яка може застосовуватись
лише при повторному, протягом 1095 днів
застосуванні таких санкцій, але
санкції до позивача раніше застосовані
не були.

Просить визнати частково
протиправним та скасувати
повідомлення-рішення про збільшення
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 1175716 грн. 78 коп. від
17.09.2014 року, визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення про збільшення
зобов'язання з податку на прибуток від
17.09.2014 року.

Представник відповідача позов не
визнав. Пояснив, що в ході перевірки
встановлено, що позивачем
задекларовано витрати та податковий
кредит по безтоварних операціях з
контрагентами. На перевірку не надано
товарно-транспортних документів,
використання яких є обов'язковим. Також
позивачем отримано акти від інших
податкових інспекцій про встановлення
неможливості здійснення господарських
операцій контрагентами позивача.
Відповідачем зроблено висновок про
завищення витрат та податкового
кредиту позивачем.

Крім того, позивачем задекларовано
податковий кредит по збиткових
експортних операціях. Реальні витрати
на придбання товарів з урахуванням ПДВ
та комісії є більшими від ціни таких
товарів при реалізації. Такі операції
здійснено без мети отримання доходу,
тобто не в межах господарської
діяльності позивача, а лише з метою
отримання податкової вигоди. Вважає, що
податкові повідомлення-рішення
винесено з дотриманням вимог закону.
Просить в задоволенні позову
відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що відповідачем
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства законодавства за період
з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року. За
наслідками перевірки 17 вересня 2014 року
винесено податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення зобов'язання з податку на
додану вартість на 1206850 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 603425 грн.; № 002842203 про
збільшення податкового зобов'язання з
податку на прибуток на 58117 грн.,
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в умі 14529 грн. 25 коп. Суд вважає
такі рішення протиправними.

Відповідно до акту перевірки,
відповідачем зроблено висновок про
безпідставне формування позивачем
витрат та податкового кредиту по
безтоварних операціях з контрагентами.
Судом встановлено, що 17.08.2012 року
позивачем укладено договір
купівлі-продажу товарів № 1708-1 з ТОВ "ПГ
"Фапром", 27 .08.2012 року з ТОВ "Унісон
Дизайн", 01.11.2012 року з ТОВ "Будрай", 11.12.2012
року з ТОВ "Білдінг Груп Плюс", 11.12.2012
року з ТОВ "Бренд Буд Плюс", 03.06.2013 року з
ТОВ "Бріжит" 01.02.2013 року з ПП "Сітен"
01.04.2013 року з ТОВ "Айтор Груп". На
підтвердження виконання умов
зазначених договорів позивачем надано
специфікації до договорів, податкові
та видаткові накладні, платіжні
доручення про оплату отриманих
товарів, на підтвердження використання
придбаних товарів у власній
господарській діяльності позивачем
надано матеріальні звіти про
використання матеріалів, накладні на
переміщення, акти виконаних
будівельних робіт (т. 2 а.с. 249, т. 3 а.с. 1-38).
Відповідач, посилаючись на вимоги
"Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні",
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України від 14 жовтня 1997
року N 363, вважає обов'язковим подання
позивачем товарно-транспортних
накладних, а відсутність таких
документів визнає беззаперечним
доказом безтоварності операцій. З
такою позицією суд погодитись не може.
Відповідно до "Правил..." ними
визначаються права, обов'язки і
відповідальність власників
автомобільного транспорту -
Перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - Замовників.
Вантажовідправник - будь-яка фізична
або юридична особа, яка подає
перевізнику вантаж для перевезення.
Вантажоодержувач - будь-яка фізична або
юридична особа, яка здійснює приймання
вантажів, оформлення
товарно-транспортних документів та
розвантаження транспортних засобів у
встановленому порядку. Договір про
перевезення вантажів - двостороння
угода між перевізником,
вантажовідправником чи
вантажоодержувачем, що є юридичним
документом, яким регламентуються
обсяг, термін та умови перевезення
вантажів, права, обов'язки та
відповідальність сторін щодо їх
додержання.

Більшістю з наведених вище
договорів встановлювався обов'язок
продавця доставити товар позивачу за
власний рахунок, а моментом переходу
права власності до позивача визначено
момент прийняття ним товару в місці
доставки. За таких обставин, між
позивачем та його постачальниками не
виникали правовідносини, які
регулюються "Правилами перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні", а тому посилання на них
відповідачем є безпідставним.
Договором з ПП "Сітен" передбачено
доставку вантажу залізничним
транспортом. На підтвердження такої
доставки позивачем надано копії
вантажних залізничних накладних (т. 2
а.с. 224-226). Крім цього, суд вважає, що
відсутність документів про
переміщення товару не є достатнім
доказом безтоварності операцій за
умови, що таке переміщення
підтверджується іншими документами. Як
було зазначено, позивачем надано
документи, які свідчать про зміни в
його активах в зв'язку зі здійсненням
господарських операцій із вказаними
контрагентами. Відповідачем на
підтвердження своєї позиції надано
лише копії актів про неможливість
проведення зустрічних звірок та
перевірок позивача (т. 5 а.с. 2-118). З цих
актів вбачається, що висновки про
відсутність у цих суб'єктів можливості
здійснювати господарські операції з
позивачем зроблено без фактичного
здійснення перевірки, без дослідження
первинної бухгалтерської
документації. Крім того статтею 72 КАС
України акти податкових органів про
неможливість проведення перевірки
платників податків не віднесено до
підстав для звільнення від
доказування. Відповідачем не подано
ніяких доказів, якими підтверджувались
би висновки актів про неможливість
проведення перевірок контрагентів
позивача та спростовувалась би
інформація, що міститься в первинних
документах позивача.

Судом встановлено, що 25.02.2013 року
позивачем укладено договір поставки
сантехнічних виробів з ТОВ "Укрсанліт".
На підтвердження виконання умов цих
договорів позивачем надано копії
податкових накладних, платіжних
доручень. Отримані товари позивачем
реалізовано за зовнішньоекономічними
контрактами та здійснено постачання за
межі України, на підтвердження чого
надано копії контрактів з ТОВ
"Сантехнічна компанія АКИ", ТОВ
"Торговий дім "Санторгсоюз",
специфікації до контрактів, платіжні
доручення, договори про надання послуг
Сумської торгово-промисловою палатою,
договір доручення з митним
декларантом, вантажні митні
декларації, інвойси, платіжні
доручення про реалізацію позивачем
валютної виручки (т. 3 а.с. 39-250, т. 4 а.с.
2-28).

02 квітня 2013 року позивачем
укладено договір купівлі-продажу з ПАТ
"Конотопм`ясо". 04 квітня 2013 року
позивачем укладено договір комісії з
ПП "Комерційна фірма "Агроексім", яким
доручено комісіонеру укладати
договори з продажу товарів позивача на
експорт. (т. 4 а.с. 29-37). За укладеними
договорами позивачем придбавались у
ПАТ "Конотопм`ясо" м'ясопродукти. На
підтвердження цього позивачем надано
копії видаткових накладних, платіжних
доручень, специфікацій до договору,
актів примання-передачі товару (а.с.
38-48). Відповідно до звіту комісіонера,
ним укладено в інтересах позивача
зовнішньоекономічний контракт з ТОВ
"Торговий дім "Профі груп", за яким
здійснювалось постачання за межі
України товарів, придбаних позивачем
за договором з ПАТ "Конотопм'ясо". На
підтвердження цього надано копії
податкових накладних, звітів
комісіонера, рахунків фактур,
посвідчень про якість, вантажних
митних декларацій, ветеринарних
свідоцтв, сертифікатів про походження
товару, специфікацій до контракту,
виписок з банку про розрахунок в
іноземній валюті (а.с. 49-225).

Відповідач, не заперечуючи факт
здійснення таких операцій, робить в
акті перевірки висновок про завідому
для позивача збитковість операцій. За
таких обставин відповідач вважає, що
дії позивача не були направлені на
отримання прибутку, операції проведено
не в межах господарської діяльності, а
тому заперечує право позивача на
формування витрат та податкового
кредиту по операціях з придбання
зазначених товарів. При цьому ДПІ в м.
Сумах вказує, що при формуванні ціни за
зовнішньоекономічними контрактами
позивачем не було враховано реальні
витрати, зокрема не враховано в ціні
товару податок на додану вартість,
сплачений при їх придбанні. З такою
позицією суд погодитись не може.

Відповідно до вимог ст.139 п. 139. 1
п.п. 139.1.6 ПК України суми податку на
додану вартість, включеного до ціни
товару (роботи, послуги), що
придбаваються платником податку для
виробничого або невиробничого
використання не включаються до складу
витрат. Відповідно до вимог ст. 136 п. 136.1
п.п. 136 1.2 ПК України суми податку на
додану вартість, отримані/нараховані
платником податку на додану вартість,
нарахованого на вартість продажу
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, за винятком випадків, коли
підприємство-продавець не є платником
податку на додану вартість,
враховуються і при визначенні доходу
підприємства. З аналізу зазначених
норм вбачається, що податок на додану
вартість не включається його платником
ні до суми доходу, який підлягає
оподаткуванню, ні до суми витрат, до
яких законом віднесено і собівартість
продукції. Вимога відповідача про
врахування сплачених сум податку при
формуванні ціни при подальшій
реалізації товарів, тобто фактичне
збільшення собівартості продукції на
розмір сплаченого податку, не
ґрунтується на вимогах закону.
Відповідачем не подано доказів того, що
суми отримані позивачем від реалізації
на експорт зазначених товарів є
меншими від сум сплачених при їх
придбанні (без врахування ПДВ), тобто не
доведено факту збитковості таких
операцій.

Відповідно до ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

З наведених норм вбачається, що
закон ніяким чином не пов'язує право на
формування податкового кредиту з
дохідністю наступних господарських
операцій з товарами, при придбанні яких
податок на додану вартість було
сплачено. Крім того, як було зазначено
вище, відповідачем не доведено факту
здійснення позивачем збиткових
операцій. Суд вважає, що позивачем
витрати та податковий кредит по
операціях із зазначеними вище
контрагентами сформовано у
відповідності до вимог закону, що
підтверджується належним чином
складеними первинними документами.
Відповідачем не подано доказів
правомірності винесених ним
податкових повідомлень -рішень. За
таких обставин, суд вважає необхідними
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення №
від 17.09.2014 року в частині, яка
оскаржується позивачем: збільшення
зобов'язання по податку на додану
вартість на 1 175 716 грн. 78 коп. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 595 641 грн. 69 коп.; №
від 17.09.2014 року, яким збільшено
суму зобов'язання по податку на
прибуток в розмірі 58 117 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 14 529 грн. 25 коп.

На підставі ст. 94 КАС України суд
вважає необхідним стягнути з
Державного бюджету України на користь
ТОВ "Будівельна виробничо-комерційна
компанія "Федорченко" судовий збір в
розмірі 487 грн. 20 коп., сплачений при
зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Будівельна виробничо-комерційна
компанія "Федорченко" до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про визнання
протиправними та часткове скасування
податкових повідомлень-рішень
задовольнити

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення №
від 17.09.2014 року в частині
збільшення зобов'язання по податку на
додану вартість на 1 175 716 грн. 78 коп. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 595 641 грн. 69 коп.; №
від 17.09.2014 року, яким збільшено
суму зобов'язання по податку на
прибуток в розмірі 58 117 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 14 529 грн. 25 коп.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна
виробничо-комерційна компанія
"Федорченко" (ідентифікаційний код
14005202) судовий збір в розмірі 487 грн. 20
коп., сплачений при зверненні до суду.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.В. Соп'яненко

З оригіналом згідно

Суддя
О.В. Соп'яненко