Справа № 2а-10423/12/1370
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м.Львів Справа №
876/4864/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Коваля Р.Й.,

суддів
Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року в адміністративній справі №
2а-10423/12/1370 за позовом інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області до
ОСОБА_2 про виконання вимог припису,

В С Т А Н О
В И В :

У грудні 2012 року інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області (далі - інспекція
ДАБК у Львівській області) звернулася
до Львівського окружного
адміністративного суду із вказаним
позовом, у якому просила зобов'язати
ОСОБА_2 виконати вимоги припису від
13.08.2012 р. № 16/3, а саме: демонтувати
прибудову до житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятою постановою,
її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що дане
рішення винесене з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи. Тому, з підстав,
викладених в апеляційній скарзі,
просить оскаржувану постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
клопотань про розгляд справи за їх
участю не подали, тому відповідно до
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів вважає можливим
здійснювати розгляд справи у
письмовому провадженні за наявними у
ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити з наступних
підстав.

Як видно із матеріалів справи, на
підставі звернення Золочівської
міської ради від 25.07.2012 року № 1584
інспекцією ДАБК у Львівській області
13.08.2012 року проведено позапланову
перевірку дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил
гр.ОСОБА_2, що проживає по АДРЕСА_1.

Перевіркою встановлено самовільне, без
дозволу на проведення таких робіт,
розширення гр.ОСОБА_2 житлового будинку
АДРЕСА_1, чим порушено вимоги статті 29
Закону України «Про планування і
забудову територій», а також
будівництво без проектної
документації, чим порушено вимоги
статей 9 та 27 Закону України «Про
архітектурну діяльність», про що
складено акт за № 16/18 від 13.08.2012 року
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

За наслідками проведеної перевірки
інспекцією ДАБК у Львівській області
видано припис за № 16/3 від 13.08.2012 року
про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, яким
зобов'язано відповідача до 31.10.2012 року
усунути виявлені перевіркою порушення
шляхом демонтажу прибудови до
житлового будинку.

Згідно із пунктом 8 статті 7 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» припис - це
обов'язкова для виконання у визначені
строки письмова вимога посадової особи
органу державного нагляду (контролю)
щодо усунення порушень вимог
законодавства.

Проте, у встановлений строк відповідач
припис не виконав, що стало підставою
для звернення до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції мотивував
його тим, що припис інспекції ДАБК
відповідачем не оскаржено, такий є
обов'язковим до виконня і, оскільки він
залишається не виконаним, заявлені
вимоги є підставними.

Проте, колегія суддів вважає такі
висновки суду першої інстанції
помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Основним законом, який регулює вказані
правовідносини є Закон України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
(далі - Закон № 3038-VI) та Закон України
«Про архітектурну діяльність» (далі -
Закон № 687-ХІV).

Відповідно до статті 10 Закону № 687-ХІV
для забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівель-ний контроль та
нагляд.

Державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури. Державний контроль та
нагляд у системі центрального органу
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури
здійснює Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи.

Згідно зі статтею 9 Закону № 687-ХІV
будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом № 3038-VI.

За приписами частини дев'ятої статті 37
Закону № 3038-VI виконання будівельних
робіт без відповідного документа, який
дає право виконувати такі роботи,
вважається самочинним будівництвом і
тягне за собою відповідальність згідно
з законом.

Згідно із частиною першою статті 25
Закону України «Про основи
містобудування» особи винні у:
виконанні будівельних робіт без
дозволу та затвердженого у
встановленому порядку проекту або з
відхиленням від нього; недотриманні
екологічних і санітарно-гігієнічних
вимог, встановлених законодавством при
проектуванні, розміщенні та
будівництві об'єктів несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством.

Статтею 38 Закону № 3038-VI визначено, що у
разі виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа відповідної
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
видає особі, яка здійснила (здійснює)
таке будівництво, припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил з
визначенням строку для добровільного
виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК
України, житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може своїм
рішенням зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Виходячи із системного аналізу
наведених вище норм права, апеляційний
суд приходить до переконання, що до
повноважень інспекції ДАБК віднесено
право приймати припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил.
Вказане може бути здійснено шляхом
визначення особі, яка вчинила виявлене
інспекцією порушення, зокрема, вимоги
про зупинення будівництва (у разі коли
таке не завершено), здійснення заходів
спрямованих на отримання чи внесення
змін до відповідних дозволу та проекту,
отримання правовстановлюючих
документів на земельну ділянку чи
вчинення інших дій, які усунуть такі
порушення.

Проте, питання про демонтаж об'єкта має
бути вирішено в судовому порядку за
позовом відповідної інспекції про
знесення самочинно збудованого
будівництва.

Тому суд апеляційної інстанції вважає,
що звернення позивача до суду із
вимогою про зобов'язання виконати
припис про демонтаж не належить до
задоволення, оскільки статтею 38 Закону
№ 3038-VI передбачено, що знесення
самочинного будівництва можливе лише
за позовом про знесення самочинно
збудованого об'єкта та компенсацію
витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Статтею 198 КАС України передбачено, що
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом норм матеріального
права й невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанову суду необхідно скасувати
з прийняттям нової постанови про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198 ч.1 п.3, 202 п.4, 205
ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О
В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року в адміністративній справі №
2а-10423/12/1370 скасувати.

У задоволенні позову інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області до
ОСОБА_2 про виконання вимог припису
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Р.Й.Коваль

Судді
В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк