Справа № 823/366/13-а
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/3478/14

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області про визнання дій
протиправними, визнання протиправною
та скасування вимоги про сплату боргу
та зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 11
березня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що вона є пенсіонером за
віком. При виході на пенсію ОСОБА_1 було
зменшено пенсійний вік, встановлений
статтею 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на п'ять років відповідно
до вимог статті 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Позивач є
фізичною особою-підприємцем, яка
обрала спрощену систему оподаткування.
6 лютого 2013 року управлінням
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області прийнято вимогу про сплату
боргу № Ф 208 зі сплати єдиного внеску в
розмірі 4676,05 грн. Просила
визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Тальнівському
районі Черкаської області
неправомірними та протиправними;
визнати протиправною та скасувати
вимогу управління Пенсійного фонду
України в Тальнівському районі
Черкаської області про сплату боргу
від 6 лютого 2013 року № Ф 208; зобов'язати
відповідача припинити нарахування
єдиного соціального внеску позивачу,
як фізичній особі-підприємцю, яка
перебуває на пенсії за віком і
пенсійний вік якої було зменшено, та
яка обрала спрощену систему
оподаткування.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2013 року позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області щодо нарахування фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 недоїмки зі
сплати мінімального страхового внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012 рік в сумі
4676,05 грн.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу управління Пенсійного фонду
України в Тальнівському районі
Черкаської області від 6 лютого 2013 року
№ Ф 208 в частині визначення суми
недоїмки фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 зі сплати мінімального
страхового внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012 рік в сумі
4676,05 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області залишено без задоволення, а
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2013 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області, судами неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
та порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
відповідач просить скасувати судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що позивач ОСОБА_1
зареєстрована як фізична
особа-підприємець Тальнівською
районною державною адміністрацією 24
травня 2002 року, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця серії
НОМЕР_2. Відповідно до посвідчення
серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є особою, яка
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
(категорія 4). З 24 лютого 2009 року ОСОБА_1
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області як пенсіонер за віком, що
підтверджується пенсійним
посвідченням НОМЕР_1 З січня 2012 року
позивач перебуває на спрощеній системі
оподаткування, що підтверджується
копією Свідоцтва платника єдиного
податку серії НОМЕР_4.

Відповідно до статті 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» управлінням
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області позивачу було сформовано та
направлено вимогу від 6 лютого 2013 року
№ Ф 208 про визначення суми недоїмки
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 зі
сплати єдиного внеску за 2012 рік в сумі
4676,05 грн.

В доводах апеляційної та касаційної
скарг управління Пенсійного фонду
України в Тальнівському районі
Черкаської області вказує, що позивач є
пенсіонером та отримує пенсію за
віком, призначену на підставі статті
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» із
застосуванням статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та не є пенсіонером за віком у
розумінні пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а тому є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування і від його
сплати не звільняється.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-VI.

Відповідно до положення пункту 2
частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону № 2464-VI платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

6 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 7
липня 2011 року № 3609VI, яким статтю 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
доповнено частиною 4, в якій зазначено,
що особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, за змістом цієї норми
фізичні особи?підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати єдиного внеску
за себе, за умови, якщо такі особи є
пенсіонерами за віком (незалежно від
того чи досягли вони загального
пенсійного віку чи така пенсія
оформлена на пільгових умовах - зі
зменшенням віку) та отримують
відповідно до закону пенсію.

У пункті 13 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
зазначено, що у разі якщо особа має
право на отримання пенсії, щомісячного
грошового утримання, зокрема й
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
призначається одна пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання за її
вибором.

Разом з тим відповідно до статті 15
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення громадян, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, визначаються Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
або їм надається право на одержання
пенсії на підставах, передбачених цим
Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», в редакції чинній на час
виникнення спірних відносин,
передбачено наступні види пенсій:
трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років;
соціальні пенсії.

Частиною першою статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 4 частини першої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, у тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4
зазначеного Закону (зі змінами та
доповненнями, внесеними Законом
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», які
набрали чинності 6 серпня 2011 року),
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
для громадян України встановлений
загальний пенсійний вік, з настанням
якого вони можуть претендувати на
виплату пенсії за віком. Відповідно до
статті 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

У зв'язку з викладеним особи, яким
призначені пенсії зі зменшенням
пенсійного віку відповідно до статті 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», є пенсіонерами за віком, і
це відповідає Прикінцевим положенням
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Таким чином, фізичні
особи-підприємці, які отримують
зазначену пенсію і які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на підставі
частини четвертої статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», проте не
позбавлені права сплачувати цей внесок
на добровільній основі.

Аналогічна правова позиція викладена
у постанові Верховного Суду України
від 15 квітня 2014 року №21-25а14.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої та апеляційної
інстанцій, що позивач має передбачене
частиною 4 статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» право на
звільнення від сплати єдиного внеску, а
тому вимога № Ф 208 від 6 лютого 2013 року
про сплату недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування є незаконною та підлягає
скасуванню.

За змістом статті 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

З наведеної процесуальної норми
випливає, що судовому захисту підлягає
лише порушене право.

Так, до адміністративного суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється.

Обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Оскільки на момент звернення до суду
право позивача на звільнення від
сплати єдиного внеску в майбутньому ще
не порушено, висновки судів першої та
апеляційної інстанцій про відмову в
задоволенні позову в цій частині є
правильними.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області залишити без задоволення, а
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.