Справа № 2а-9495/11/1370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 р.
Справа № 876/2435/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю: секретаря судового засідання
Сідельник Г. М.

представника особи, яка
подала

апеляційну скаргу
(відповідача) Холявки І. Я.

представників позивача
Лотоцького Г. М., Гузара Р. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2013
року по справі №2а - 9495/11/1370 за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Науково - виробниче
приватне підприємство «Спаринг - Віст
Центр» до Державної податкової
інспекції у Франківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання нечинними податкових
повідомлень - рішень, -

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Науково
виробниче приватне підприємство
«Спаринг - Віст Центр» звернулося до
Львівського окружного
адміністративний суд з позовом до
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова і
просило визнати нечинними податкові
повідомлення - рішень № та №
від 16 березня 2011 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
висновки перевірки є безпідставними,
оскільки будь - яких порушень Законів
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та «Про податок на додану
вартість» позивачем не допущено і
відповідно не занижено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість та по податку на прибуток. Всі
угоди з контрагентами виконані в
повному обсязі і факт реальної
поставки товарів підтверджується
належно оформленими первинними
документами, які мають усі необхідні
реквізити та відомості, а також у
повній мірі відображають зміст
господарських операцій. Податкові
накладні, які засвідчують факт
передачі товару, оформлені у
відповідності до вимог законодавства,
що давало право на віднесення до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, сплаченого у ціні
товарів, а також було підставою для
формування валових витрат
підприємства. Крім цього оплату за
поставлений контрагентами товар
проведено в безготівковій формі і в
повному обсязі. Отримані товарно -
матеріальні цінності згідно з
укладеними між позивачем та ТзОВ
«Віктор і Ко», ТзОВ «Екопласт - Львів»,
ПП «Львівкомфортгруп - К», ПП «Віста
плюс», ПП «Альфа ресурс», ПП «Інтех
сервіс», ПП «Техно поліс» договорами
використані у власній господарській
діяльності. Так як підприємство
виготовляє прилади радіаційного
контролю, отриманий товар повністю
використаний у виробництві. При цьому,
у даному випадку не є обов'язковим
складення товарно - транспортних
накладних, які за висновком
відповідача могли б підтвердити факт
здійснення поставки.

Відповідач подав письмові заперечення
на адміністративний позов, згідно
змісту яких відповідач вважає
документально оформлені господарські
операції позивача з його контрагентами
не носять реального характеру,
оскільки у контрагентів відсутні
матеріальних та трудових ресурсів, що у
свою чергу свідчить про неможливість
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг). Позивачем до перевірки
позивачем не представлено товарно -
транспортні накладні, які б
підтверджували поставку товарів
контрагентами та отримання їх
позивачем.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2013
року позовні вимоги задоволено
повністю: визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Франківському районі м.
Львова № та № від 16 березня
2011 року.

Відповідач не погодився із таким
судовим рішенням суду першої інстанції
і оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин справи та неправильне
застосування норм права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Окрім цього, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги посилається на ті
обставини, що суд першої інстанції
звернув увагу на податкові накладні,
які на його думку є достатньою
підставою для висновку про реальність
господарських операцій. Проте судом
першої інстанції не взято до уваги те,
що відповідні документи не можуть
вважатися первинними для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
усіх необхідних реквізитів, якщо
господарські операції фактично не
відбувалися. Визначальною ознакою
господарської операції є зміни в
структури активів та зобов'язань, тобто
реальні зміни майнового стану.
Враховуючи територіальну віддаленість
контрагентів, поставка товару повинна
відбуватися із залученням
транспортних засобів, проте позивачем
документів, які б підтверджували
транспортування товару, не
представлено. Крім цього, зміст актів
перевірки контрагентів свідчить про
відсутність засобів та трудових
ресурсів, що відповідно виключає
можливість провадження контрагентами
господарської діяльності.

В свою чергу суд першої інстанції цих
обставин не врахував, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2014
року у відповідності до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку процесуального
правонаступництва замінено
відповідача: Державну податкову
інспекцію у Франківському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби на Державну
податкову інспекцію у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області .

В судовому засіданні представник
особи, яка подала апеляційну скаргу
(відповідача), підтримав викладені на
обґрунтування апеляційної скарги
доводи і вважає, що постанова суду
першої інстанції із зазначених підстав
підлягає скасуванню.

Представники позивача не погодилася з
доводами апеляційної скарги і
вважають, що позивачем не наведено
обставин, які були б підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи
представників сторін, дослідивши
наявні в справі матеріали та докази,
перевіривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, правильність правової
оцінки судом першої інстанції обставин
справи, застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
наявні в матеріалах справи документи,
на підставі яких позивач включив
понесені витрати до складу валових
витрат, відповідають критеріям
первинного документу, у зв'язку з чим
дії позивача щодо формування валових
витрат є правомірними. Подані
позивачем банківські документи, за
якими здійснювалася оплата товарів,
містять інформацію щодо змісту
виконаних робіт у рамках вказаних
договорів, є достовірними доказами
виконання контрагентами позивача
вимог, обумовлених цими договорами.

Зазначені документи підтверджують
реальність та товарний характер
проведених господарських операцій між
позивачем та його контрагентами: ТзОВ
«Віктор і Ко», ТзОВ «Екопласт - Львів»,
ПП «Львівкомфортгруп - К», ПП «Віста
плюс», ПП «Альфа ресурс». ПП «Інтех
сервіс», ПП «Техно поліс». .

Позивачем на підставі податкових
накладних правомірно включені суми
податку на додану вартість до
податкового кредиту.

За висновком суду першої інстанції,
надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Крім цього, отримані позивачем товари
на підставі вказаних договорів,
безпосередньо пов'язані з його
господарською діяльністю, що
відповідно до Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
надає право на віднесення витрат з
придбання таких товарів до складу
валових витрат.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як було встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій і
підтверджується матеріалами справи
позивач - приватне підприємство
«Науково - виробниче приватне
підприємство «Спаринг - Віст Центр», 14
вересня 1996 року зареєстроване
виконавчим комітетом Львівської
міської ради, взято на податковий облік
в органах державної податкової служби,
а також є платником податків у тому
числі податку на прибуток приватних
підприємств та податку на додану
вартість.

Відповідачем із 20 грудня по 08 лютого 2011
року проведено планову виїзну
перевірку з питань дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період із 01
квітня 2009 року по 30 вересня 2010 року, за
результатами якої 28 лютого 2011 року
складено Акт «Про результати планової
виїзної перевірки ПП «НВПП «Спаринг -
Віст Центр» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період із
01 квітня 2009 року по 30 вересня 2010 року,
валютного та іншого законодавства за
період із 01 квітня 2009 року по 30 вересня
2010 року» за №216/23 - 2/22362867.

Згідно змісту вищевказаного акта
перевірки, в ході її проведення
встановлено порушення: пп. 5.1, пп. 5.2.1 п.
5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток в сумі 860 453 гривні;
п. 1.7 ст. 1, пп. 7.2.1 пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість на загальну суму 668 932 гривні.

На підставі висновків перевірки
відповідачем 16 березня 2011 року
прийняті податкові повідомлення
рішення: № , яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 1 075 566
гривень 25 коп., у тому числі за основним
платежем - на 860 453 гривні та за
штрафними (фінансовими) санкціями - на
215 113 гривень 25 коп.; №, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 836 165 гривень у тому
числі за основним платежем - на 668 932
гривні та штрафними (фінансовими)
санкціями - на 167 233 гривні.

Крім цього, підставою для таких
висновків було твердження відповідача,
що позивачем проведено документальне
оформлення господарських операцій з
придбанням товарно - матеріальних
цінностей у ТзОВ «Віктор і Ко», ТзОВ
«Екопласт - Львів», ПП
«Львівкомфортгруп - К», ПП «Віста плюс»,
ПП «Альфа ресурс», ПП «Інтех сервіс», ПП
«Техно поліс», які фактично не
здійснювалися, а оформлені
господарські операції не мають
реального характеру, оскільки у цих
підприємств - постачальників відсутні
основні фонди та виробничі потужності,
трудові ресурси, транспортні засоби,
які у свою чергу необхідні для
провадження господарської діяльності.

Протягом періоду, за який відповідачем
проведено перевірку, вищевказаними
контрагентами позивачу постачалися
товари промислового призначення,
зокрема, науково - технічна продукція,
засоби зв'язку та комплектуючі вироби.

Так, згідно з укладеним 25 вересня 2009
року між позивачем та ПП «Техно поліс»
договору №25 - 05, ПП «Техно поліс»
поставляло позивачу: газорозрядні
лічильники СБМ - 21 та СБМ - ЗБ,
індикатори ИХЦ 19 - 4/8 та трансформатори
ВІСТ.671121.003 та інші комплектуючі. Всього
ТзОВ «Техно поліс» поставило позивачу
товару на загальну суму 604 053 гривні 89
коп..

На виконання договору №27 - 1 від 27
жовтня 2009 року ПП «Віста плюс»
поставляло позивачу: друковані плати
ВІСТ.758723.202 та ВІСТ.758724.201, заклепки 2x12.37
ГОСТ 10300 - 80, конденсатори С - 0805 680рF та С -
0805 68рF, газорозрядні лічильники СБМ - 20 -
1 та інші комплектуючі. Всього ПП «Віста
плюс» за вказаний в акті перевірки
період поставило позивачу товарів на
суму 757 826 гривень 09 коп..

02 грудня 2009 року між позивачем укладено
договір №02/12 із ПП «Львівкомфортгруп -
К», яке на виконання умов цього
договору поставляло позивачу: вилки
РС7ТВ, гайки ВІСТ.712361.001 та В1СТ.758454.004,
диски В1СТ.711543.001, газорозрядні
лічильники СБМ - 20 - 1 та СБМ - 21,
мікросхеми М8Р430Р1351РМ та накладки
ВІСТ.753781.001. Всього за період, що
охоплений перевірко, ПП
«Львівклмфортгруп - К» поставило
позивачу товарів на загальну суму 764 997
гривень 72 коп.

Згідно з укладеним 25 січня 2010 року
договору №25 - 01 ПП «Альфа ресурс»
поставляло позивачу: амортизатори
ВІСТ.711212.001, блоки ВІСТ125а, втулки
ВІСТ.758448.006 - 01 та ВІСТ.758448.006, контакти
ВІСТ.757474.013, газорозрядні лічильники
СБМ - 20 - 1 та СБМ - 21 і інші комплектуючі.
Всього за перевірений період ТзОВ
«Альфа ресурс» поставило позивачу
товару на загальну суму 562 849 гривень 50
коп..

На підставі та на виконання умов
договору №20/03 від 20 березня 2010 року ПП
«Інтех сервіс» поставляло позивачу:
газорозрядні лічильники СБМ - 20 - 01 та
СБМ 20 - 1, трансформатори ВІСТ.671121.003 та
інші комплектуючі, а всього за вказаний
період на суму 734 642 гривні 84 коп..

Згідно з умовами договору №30/04,
укладеного 30 квітня 2010 року між
позивачем та ТзОВ «Екопласт - Львів»,
останнє поставляло позивачу:
випромінювачі зумера ЗП - 18, екрани
ВІСТ.741136.001, клавіші ВІСТ.743111.001 - 01,
газорозрядні лічильники СБМ - 20 - 1 та
інш товари згідно накладних. Всього
ТзОВ «Екопласт - Львів» за період із 01
квітня 2009 року по 30 вересня 2010 року
поставило позивачу товарів на загальну
суму 765 261 гривню 85 коп..

Також 21 червня 2010 року позивачем
укладено Договір №21/06, на виконання
якого ТзОВ «Віктор Ко» поставляло
позивачу: вилки РС7ТВ, діоди 2Д102Б,
конденсатори МКТ370, індикатори 1ЖЦ 28 - 4/8,
газорозрядні лічильники СБМ - 2011. За
перевірений період ТзОВ «Віктор - Ко»
поставило позивачу товарів на загальну
суму 368 902 гривні.

На підтвердження поставки товару
позивачем було представлено до
перевірки, а також суду першої
інстанції: вищевказані договори,
видаткові та податкові накладні,
реєстри податкових накладних. Згідно
банківських виписок за період, що був
охоплений перевіркою, позивачем
проведено розрахунки за поставлений
товар в безготівковій формі та у
повному обсязі по кожному контрагенту.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду звертає увагу
на наступне.

У відповідності до пункту 5.1 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь - яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 цього Закону не належать до складу
валових витрат будь - які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Податковий кредит відповідно до п. 1.7
ст. 1 Закону України «Про податок на
додану вартість» визначається як сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих.) платником
податку у звітному періоді у зв'язку із
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу).

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону є дата
здійснення першої з наступних подій: а)
дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг); б) дата
отримання податкової накладної.

За змістом наведених правових норм,
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податкова накладна має
містити: порядковий номер податкової
накладної; дату її виписування, назву
юридичної особи або прізвище, Ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
місце розташування юридичної особи або
місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); повну
назву отримувача; ціну продажу без
врахування податку; ставку податку та
відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (пп. 7.23 п. 7.2
ст. 7 Закону.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також для формування податкового
кредиту з податку на додану вартість,
повинні бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника.

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь - яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, а також
пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»).

Крім цього, статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88 господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Пунктами 2.2, 2.4 цього Положення
визначено, що первинні документи
повинні бути складені у момент
проведення кожної господарської
операції або, якщо це неможливо,
безпосередньо після її завершення.
Первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного
Положення, забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим і
нормативним актам.

Отже, будь - які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за
наявності всіх формальних реквізитів
таких документів, що передбачені
чинним законодавством.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

В ціні придбаних товарів позивач
сплатив своїм контрагентам податок на
додану вартість, суми якого включив до
складу податкового кредиту. Товар, що
був предметом вищевказаних договорів
використаний позивачем у
господарській діяльності, а витрати в
межах господарських взаєморозрахунків
між позивачем та контрагентами
віднесено до сум валових витрат
позивача.

Факти поставки та фактичного отримання
товарів позивачем підтверджуються
податковими та видатковими накладними,
відображенням позивачем придбаних
товарів в бухгалтерському обліку,
використанням позивачем придбаних
товарів у власній господарській
діяльності, що підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами.

Крім того, на момент здійснення
господарських операцій контрагенти
позивача, були зареєстровані у
встановленому порядку, не були
виключені з ЄДРПОУ, перебували на
обліку в органах державної податкової
служби та були зареєстрований як
платники податку на додану вартість,
здійснювали свою діяльність
відповідно із законодавством, що
підтверджується наявними у справі
свідоцтвами про державну реєстрацію,
свідоцтвами про реєстрацію платника
податку на додану вартість та
довідками з єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.

Правомірність включення позивачем до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, сплачених на
виконання господарських зобов'язань із
ТзОВ «Віктор і Ко», ТзОВ «Екопласт -
Львів», ПП «Львівкомфортгруп - К», ПП
«Віста плюс», ПП «Альфа ресурс», ПП
«Інтех сервіс», ПП «Техно поліс» та до
складу валових витрат, як і факт
реального здійснення сторонами
господарського зобов'язання (отримання
позивачем товарів), підтверджується
належними первинними документами, які
відповідають вимогам законодавства
(податкові та видаткові накладні),
відображенням позивачем придбаних
товарів в бухгалтерському обліку, а
також фактами використання товарів у
власній господарській діяльності, що
підтверджується калькуляціями
вартості виробництва продукції.

Також, згідно з висновком №4581 судово -
економічної експертизи від 30 листопада
2012 року в ході дослідження документів
та матеріалів справи не
підтверджується зазначені в акті
перевірки №216/23 - 2/22362867 від 28 лютого 2011
року порушення позивачем зазначених у
цьому ж акті положень Законів України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» та «Про податок на додану
вартість».

З огляду на встановлені судами
фактичні обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують позовні вимоги та
заперечення проти позову, положення
Законів України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», «Про податок на додану
вартість», «Про оприбуткування
прибутку підприємств», колегія суддів
апеляційного суду вважає, що
представлені позивачем первинні
документи, а також обставини, які
характеризують господарську
діяльність позивача та його
контрагентів підтверджують факт
реальності господарських операцій між
позивачем та його контрагентами і їх
зв'язок з господарською діяльністю
позивача, а тому підтверджують і
правильність формування податкового
кредиту та податкових зобов'язань.

При цьому доводи апеляційної скарги
щодо відсутності товарно -
транспортних накладних не можуть
слугувати підставою для висновку про
помилковість висновку суду першої
інстанції в оцінці доказів і,
відповідно про незаконність та
необгрунтованість оскаржуваного
судового рішення, оскільки товаро -
транспортна накладна є однією із
рекомендованих форм документів для
здійснення вантажних перевезень. Факт
відсутності товарно - транспортних
накладних, за наявності інших
необхідних документів, які
підтверджують факт отримання
позивачем придбаних товарів, не може
бути доказом нездійснення
господарських зобов'язань.

Не є безумовною підставою для висновку
про нереальність господарських
операцій і доводи апеляційної скарги з
посиланням на висновки перевірки
контрагентів позивача, так як будь - які
порушення податкового чи іншого
законодавства тягне негативні
наслідки для цих суб'єктів
господарювання і не впливає на
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту позивача. Несплата
продавцем чи його контрагентом податку
на додану вартість до бюджету, у разі
фактичного здійснення господарської
операції, не впливає на формування
податкового кредиту покупцем та не є
підставою для позбавлення останнього
права на відшкодування цього податку,
якщо він виконав усі передбачені
законом умови отримання такого
відшкодування і має всі документальні
підтвердження розміру заявленого
податкового кредиту.

У зв'язку з цим колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції прийшов до законних та
обґрунтованих висновків, а оспорювані
податкові повідомлення - рішення
прийняті без дотримання та урахування
принципів, передбачених ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції дотримався
зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неповне з'ясування судом обставин
справи, невідповідність висновків суду
обставинами справи та порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2013
року по справі №2а - 9495/11/1370 за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Науково - виробниче
приватне підприємство «Спаринг - Віст
Центр» до Державної податкової
інспекції у Франківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання нечинними податкових
повідомлень - рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу у повному обсязі
складено 28 жовтня 2014 року.