Справа № 802/3630/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 листопада 2014 р.
Справа № 802/3630/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медвідь І.О.,

представника позивача:
Юрцева В.С.,

представників відповідача:
Попової О.В., Завальнюка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного акціонерного
товариства "Вінницяпобутхім" (далі - ПАТ
«Вінницяпобутхім») до Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - ГУ Міндоходів у
Вінницькій області) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ПАТ «Вінницяпобутхім»
звернулось в суд з адміністративним
позовом до ГУ Міндоходів у Вінницькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Зазначали, що ГУ Міндоходів у
Вінницькій області проведена
документальна і планова виїзна
перевірка стану дотримання
товариством вимог законодавства
України з питань державної митної
справи, у тому числі своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати митних платежів за період з
01.01.2012 по 31.12.2013, за результатами якої
складено акт №0009/2-32-22-06/30684913 від 13.06.2014
року, на підставі якого податковим
органом винесено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
№000026/2206 та № 000027/2206 від 08.07.2014 року,
якими товариству відповідно визначено
суму податкового зобов'язання з
урахуванням штрафних санкцій за
платежем мито на товари, що ввозяться
на територію України суб'єктами
господарювання в розмірі 3323,78 грн. та
податок на додану вартість з товарів,
ввезених на територію України
суб'єктами господарювання в розмірі
540939,91 грн.

Зауважили, що вказані податкові
повідомлення-рішення прийняті з
порушенням норм Митного кодексу
України, а в діях ПАТ «Вінницяпобутхім»
відсутні будь-які порушення, оскільки,
підприємством митному органу були
надані документальні підтвердження
вартості перевезення товару до місця
ввезення на митну територію України, а
в митного органу не виникло зауважень
щодо заявленої декларантом митної
вартості, митну вартість визнано. Крім
того вказали, що документи про вартість
перевезення до місця ввезення на митну
територію України були надані
перевіряючим податкового органу,
містять всю необхідну інформацію та
відповідають вимогам щодо первинного
бухгалтерського документу
встановленим Законом України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність». На підставі викладеного,
просили визнати протиправними та
скасувати вказані податкові
повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представник
позивача, з підстав викладених в
позовній заяві та наданих додаткових
поясненнях, позов підтримав та просив
його задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти
заявлених позовних вимог та просили
відмовити у їх задоволенні, з підстав
викладених у наданих суду письмових
запереченнях (а.с. 131-136).

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що в задоволенні позову
слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а саме
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюється
Податковим кодексом України від 02.12.2010
року №2755-VI.

У відповідності до п. п. 41.1.1. ПК України
контролюючими органами України є
органи державної податкової служби -
щодо податків, які справляються до
бюджетів та державних цільових фондів,
крім зазначених у підпункті 41.1.2. цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Відповідно до положень статті 20 ПК
України, а саме п.п.20.1.4 п.20.1 передбачено,
що органи державної податкової служби
мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України
встановлено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ПАТ
«Вінницяпобутхім» зареєстровано, як
юридична особа 22.12.1999 року
реєстраційною службою Вінницького
міського управління юстиції
Вінницької області, про
що видано Свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи серії АД
№636008, згідно виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та перебуває
на обліку як платник податку у
Вінницькій ОДПІ (а.с. 47).

Судом з'ясовано, що відповідно до вимог
статей 336, 345, 346 Митного кодексу України
від 13.03.2012 №4495-VI, згідно наказів
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області від 12.03.2014 року № 95
та від 07.05.2014 року № 160, посвідчень на
право проведення перевірки № 5/22 від
20.03.2014 року та №6/22 від 20.03.2014 року
посадовими особами, головними
державними ревізорами-інспекторами
відділу валютного та митного аудиту
управління податкового та митного
аудиту Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
Завальнюком Анатолієм Анатолійовичем
та Тимковим Михайлом Григоровичем
проведена документальна планова
виїзна перевірка стану дотримання ПАТ
"Вінницяпобутхім" вимог законодавства
України з питань державної митної
справи, у тому числі своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати митних платежів за період з
01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
№0009/2-32-22-06/30684913 від 13.06.2014 року, у
висновках якого вказано, що податкове
зобов'язання товариства, визначене за
результатами документальної
перевірки, внаслідок порушення ним
вимог пункту 5 частини 10, пункту 2
частини 11 статті 58, пункту 1 частини 1
статті 279 Митного кодексу України від
13.03.2012 № 4495-VІ, пункту 190.1 статті 190
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, у зв'язку з недекларуванням
у повному обсязі витрат на
транспортування оцінюваних товарів за
період 01.01.2012 року по 31.12.2013 року складає
435410,95 грн., у тому числі ввізне мито 2659,02
грн., податок на додану вартість 432 751
грн.

Позивач скористався правом
адміністративного оскарження
податкових повідомлень-рішень та подав
до Державної фіскальної служби України
скаргу від 15.07.2014 року №2/1328, за
результатами розгляду якої складено
рішення від 11.09.2014 року №3208/6/99-99-10-01-06-15,
яким оскаржувані податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скаргу без задоволення (а.с. 54-59).

На підставі акту перевірки
№0009/2-32-22-06/30684913 від 13.06.2014 року
податковим органом винесені податкові
повідомлення-рішення від 08.07.2014 року
№000026/2206, яким товариству визначено
суму податкового зобов'язання з
урахуванням штрафних санкцій за
платежем мито на товари, що ввозяться
на територію України суб'єктами
господарювання в розмірі 3323,78 грн. та №
000027/2206, якими визначено податок на
додану вартість з товарів, ввезених на
територію України суб'єктами
господарювання в розмірі 540939,91 грн. (а.с.
52,53).

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог суд виходив з наступного.

Податковим органом проводилась
перевірка достовірності декларування
митної вартості товарів, імпортованих
товариством на умовах FСА у період з
01.06.2012 по 31.12.2013 року (з набранням
чинності Митним кодексом України від
13.03.2012 № 4495-VІ).

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 51 Митного кодексу
України, митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно пункту 5 частини 10 статті 58
Митного кодексу України, при визначені
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
такі витрати (складові митної
вартості), якщо вони не включалися до
ціни, зокрема, витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України.

Водночас, пунктом 2 частини 11 статті 58
Митного кодексу України встановлено,
що до митної вартості не включаються
витрати на транспортування після
ввезення за умови виділення їх з ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, що
документально підтверджені та які
піддаються обчисленню.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті
32 Митного кодексу України, декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
підлягають обчисленню.

Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 року № 599 "Про затвердження
Форми декларації митної вартості та
Правил її заповнення" (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 18.06.2012
року за №984721296) визначено, що для
підтвердження витрат на
транспортування декларантом
відповідно до частини 2 статті 53
Кодексу подаються транспортні
(перевізні) документи, а також
документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів. До зазначених документів
можуть належати зокрема:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт
(наданих послуг)) від виконавця
договору (контракту) про надання
транспортно-експедиційних послуг, що
містить реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості, відповідно до
яких встановлюється належність послуг
до товарів;

- банківські та платіжні документи, що
підтверджують факт оплати
транспортно-експедиційних послуг
відповідно до виставленого
рахунка-фактури.

Тобто, з часу набрання чинності Митним
кодексом України від 13.03.2012 № 4495-УІ та
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми
декларації митної вартості та Правил
її заповнення" не передбачено подання
декларантом митному органу довідки
підприємства-перевізника, що здійснило
перевезення, для підтвердження
транспортних витрат, які відповідно до
Митного кодексу України включаються до
ціни товару.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті
9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-ХІУ
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, ще
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Податковим кодексом України від 02.12.2010
року № 2755-УІ встановлений перелік
документів, необхідний для ведення в
цілях оподаткування. Так. згідно з
пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування та
або податкових зобов'язані, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені пунктом 44.1
статті 44 Податкового кодексу України.

На дату оформлення первинного
документу відбувається взаємне
узгодження приймання) сторонами
договору усіх його пунктів відносно
об'ємів поставки товарів (робіт), їх
вартості, повноти та якості виконання,
що й являється підтвердженням факту їх
поставки виконання). Під час поставки
товарів (робіт) такими первинними
документами можуть бути видаткова
накладна постачальника чи акт
здачі-приймання виконаних робіт
(надання послуг).

З урахуванням вищезазначеного, саме
акт виконаних робіт, а не довідка про
транспортні витрати, є первинним
документом, який фіксує факт
здійснення господарської операції
(зокрема, перевезення вантажів) за її
змістом (отримання, передача) та
обсягом (кількісна і вартісна оцінка).

Перевіркою встановлено, що митна
вартість товарів, які імпортувалися
товариством на митну територію України
автомобільним транспортом на умовах
поставки FСA заявлялася (декларувалася)
шляхом подання ДМВ, в яких зазначалися
транспортні витрати, що підлягають
включенню до ціни товару. Для
підтвердження транспортних витрат, які
відповідно Митного кодексу України,
включаються до ціни товару,
товариством надавались довідки про
транспортні витрати перевізників
(експедиторів), що здійснили
перевезення, в яких із ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, виділені витрати
на транспортування оцінюваних товарів
до аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України та
витрати на транспортування після
ввезення на митну територію України.
Слід зазначити, що у згаданих довідках
про транспортні витрати, перевізниками
(експедиторами) не зазначались
реквізити отримувача послуг з
перевезення вантажів.

Проте, перевіркою документів
бухгалтерського обліку товариства
встановлено, що згідно актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
оформлених на підставі договорів на
організацію перевезень вантажів,
укладених між товариством та
перевізниками (експедиторами), витрати
після ввезення на митну територію
України не виділені із ціни, що
підлягає сплаті за оцінювані товари.

Оскільки у актах здачі-прийняття робіт
(надання послуг), банківських та
платіжних документах, що
підтверджують факт оплати товариством
транспортно-експедиційних послуг,
витрати на транспортування після
ввезення на митну територію України не
виділені із ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, то такі витрати, згідно з
вимогами пункту 2 частини 11 статті 58
Митного кодексу України від 13.03.2012
№4495-VI, включаються до митної вартості
оцінюваних товарів.

Перевіркою повноти декларування
витрат на транспортування товару, який
був ввезений на адресу товариства
перевізником ДП "Самтранс ТОВ
"Агросвітло Плюс" (21012, м. Вінниця, вул.
Щорса, 14 б, )
автотранспортними засобами
№АВ1545ВК/АВ8828ХХ, та оформлений за МД
№401090000/2012/008867 від 01.06.2012 року
встановлено, що вартість транспортних
витрат до митного кордону України
складає 9 000 грн., яка включена до ціни
оцінюваного товару.

Водночас, перевіркою документів
бухгалтерського обліку товариства
встановлено, що відповідно до акта
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ОУ-0001969 від 01.06.2012 року, податкової
накладної №3 від 01.06.2012 року на підставі
договору на організацію перевезень
вантажів автомобільним транспортом №
14/2-1 від 14.02.2012 року укладеного між
Товариством (Замовник), та ДП "Самтранс
ТОВ "Агросвітло Плюс", вартість
транспортно-експедиційних послуг
перевезення автотранспортними
засобами № АВ1545ВК7АВ8828ХХ за маршрутом
м. Санкт-Петербург (Росія) -м. Вінниця
(Україна) складає 13 000 грн. без виділення
із цієї ціни витрат до місця ввезення
на митну територію України та витрат
після ввезення на митну територію
України. Зазначена вартість
перевезення сплачена товариством в
повному обсязі за платіжним доручення
№ 003298 від 16.06.2012 року, згідно з рахунком
№СФ-0002112 від 13.06.2012 року.

Крім того, з метою підтвердження
витрат, понесених товариством по
доставці імпортованих товарів, які
відповідно до вимог статті 58 Митного
кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI,
включаються до ціни товарів, що були
ввезені на митну територію України.
Головним управлінням Міндоходів у
Вінницькій області на підставі пункту 6
частини і статті 347 Митного кодексу
України від 13.03.2012 року № 4495-VI, був
направлений письмовий запит від 13.05.2014
року №7419/10/02-32-22-06-07 на адресу ДП
"Самтранс TOB "Агросвітло Плюс"". Згідно
копій документів (податкова накладна
№3 від 01.06.2012 року, акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) №ОУ-0001969 від
01.06.2012 року, рахунок фактура №СФ-0002112
від 13.06.2012 року), що надійшли на адресу
Головним управлінням Міндоходів у
Вінницькій області (вх. № 3219/10 від 29.05.2014
року) від ДП "Самтранс TOB "Агросвітло
Плюс» документально не підтверджено
витрати на транспортування товарів до
місця ввезення на митному кордоні
України та витрати на транспортування
після ввезення на митну територію
України.

Враховуючи те, що відповідно до акта
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0001969 від 01.06.2012 року, який є
первинним документом бухгалтерського
обліку та фіксує факт здійснення
господарської операції товариства,
витрати після ввезення на митну
територію України не виділені із ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, то згідно з
вимогами пункту 2 частини 11 статті 58
Митного кодексу України від 13.03.2012 року
№ 4495-УІ, при визначені митної вартості
зазначені витрати підлягають
включенню в повному обсязі.

Таким чином, при визначені митної
вартості товарів оформлених за МД
№401090000/2012/008867 від 01.06.2012 року на умовах
поставки FCA м. Санкт-Петербург вартість
транспортно-експедиційних послуг
перевезення імпортованих товариством
товарів в повному обсязі врахована не
була, чим порушено вимогам пункту 2
частини 11 статті 58 Митного кодексу
України від 13.03.2012 року № 4495-УІ. Сума
заниження витрат на транспортування
при ввезені товарів оформлених по МД
№401090000/2012/008867 від 01.06.2012 року складає 4000
грн. Оскільки митна вартість є базою
оподаткування для справляння ввізного
мита податку на додану вартість при
імпорті на митну територію Україну
товарів, її заниження призвело до
порушення товариством вимог пункту 1
частини 1 статті 279 Митного кодексу
України від 13.03.2012 року № 4495-УІ, пункту
190.1 статті 190 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-УІ, що
призвело до виникнення податковою
зобов'язання товариства щодо сплати
митних платежів. Враховуючи, що ставка
ввізного мита при митному оформленні
товарів за вказаною МД встановлена у
розмірі 6,5% нараховується умовно,
податкове зобов'язання товариства
визначене за результатами перевірки
складає 800,00 грн. у тому числі податок
на додану вартість - 800.00 грн.

Перевіркою повноти декларування
витрат на транспортування товару, який
був ввезений на адресу товариства
перевізником (експедитором) ФОП ОСОБА_5
автотранспортними засобами
НОМЕР_1/НОМЕР_4, та оформлений за МД
№401090000/2012/010657 від 27.06.2012 року
встановлено, що вартість транспортних
витрат до митного кордону України
складає 8 500 грн., яка включена до ціни
оцінюваного товару.

Водночас, перевіркою документів
бухгалтерського обліку товариства
встановлено, що відповідно до акта
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ КА-0000063 від 27.06.2012року, на підставі
договору №0802 від 08.02.2012 року,
укладеного між товариством та ФОП
ОСОБА_5 вартість
транспортно-експедиційних послуг з
перевезення вантажу автотранспортними
засобами .№ НОМЕР_1/НОМЕР_4 за маршрутом
м. Санкт-Петербург (Росія) - м. Вінниця
(Україна) складає 14000 грн. без виділення
із цієї ціни витрат на транспортування
до місця ввезення на митну територію
України та витрат після ввезення на
митну територію України. Крім того,
згідно з актом здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № КА-0000064 від 27.06.2012
року вартість витрат понесена
перевізником внаслідок простою
автомобіля склала 12 100 грн. Згідно
пояснювального листа ФОП ОСОБА_5
простій автотранспортних засобів №
04091ХМ/НОМЕР_4 відбувся на території
Російської Федерації. Зазначені
витрати сплачені товариством в повному
обсязі на підставі платіжного
доручення №004100 від 20.07.2012 року та
протоколу заліку взаємних вимог від
12.07.2012 року, згідно з рахунками
КА-75, КА-76 від 27.06.2012 року.

Враховуючи те, що відповідно до акта
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ КА-0000063 від 27.06.2012, який є первинним
документом бухгалтерського обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції товариства у сумі 14 000 грн.,
витрати після ввезення на митну
територію України не виділені із ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, то згідно з
вимогами пункту 2 частини 11 статті 58
Митного кодексу України від 13.03.2012 року
№ 4495-УІ, при визначені митної вартості
зазначені витрати підлягають
включенню в повному обсязі.

Оскільки витрати у сумі 12100 грн.
понесені перевізником внаслідок
простою автомобіля на території
Російської Федерації, що підтверджено
актом здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № КА-0000064 від 27.06.2012 року,
відносяться до запальних витрат на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на територію України, то
відповідно до вимог пункту 5 частини 10
статті 58 Митного кодексу України від
13.03.2012 року № 4495-УІ вони також
підлягають включенню до митної
вартості.

Таким чином, при визначені митної
вартості товарів оформлених за МД
№401090000/2012/010657 від 27.06.2012 року на умовах
поставки FCA м. Санкт-Петербург вартість
транспортно-експедиційних послуг
перевезення імпортованих товариством
товарів в повному обсязі врахована не
була, чим порушено вимоги пункту 5
частини 10 статті та пункту 2 частини 11
статті 58 Митного кодексу України від
13.03.2012 року № 4495-УІ. Сума заниження
витрат на транспортування при ввезені
товарів оформлених по МД №401090000/2012/010657
від 27.06.2012 року складає 17 600 грн.

Оскільки митна вартість є базою
оподаткування для справляння ввізного
мита, податку на додану вартість при
імпорті на митну територію Україну
товарів, її заниження призвело до
порушення товариством вимог пункту 1
частини 1 статті 279 Митного кодексу
України від 13.03.2012 № 4495-УІ, пункту 190.1.
статті 190 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-УІ, що призвело до
виникнення податкового зобов'язання
товариства щодо сплати митних
платежів. Враховуючи, що ставка
ввізного мита при митному оформленні
товарів за вказаною МД встановлена у
розмірі 6,5% нараховується умовно,
податкове зобов'язання товариства
визначене за результатами перевірки
складає 3520 грн., у тому числі податок на
додану вартість 3 520 грн.

Перевіркою повноти декларування
витрат на транспортування товару, який
був ввезений на адресу товариства
перевізником ПП ТК «Беркут-Транс»
автотранспортними засобами
НОМЕР_2/НОМЕР_5 та оформлений за №
401090000/2012/016536 від 14.09.2012 року
встановлено, вартість транспортних
витрат до митного кордону України
складає 10 800 грн., яка включена до ціни
оцінюваного товару.

Водночас, перевіркою документів
бухгалтерського обліку товариства
встановлено, що відповідно до акта
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ОУ-0000995 від 18.09.2012 року, на підставі
договору №10/07 від 10.07.2012 року,
укладеного між товариством
(замовник) та ПП ТК "Беркут-Транс"
(автопідприємство) вартість
транспортно-експедиційних послуг з
перевезення автотранспортними
засобами № НОМЕР_2/НОМЕР_5 за маршрутом
м. Санкт-Петербург (Росія) - м. Вінниця
(Україна) складає 13 800 грн. без виділення
із цієї ціни витрат на транспортування
до місця ввезення на митну територію
України та витрат після ввезення на
митну територію України. Зазначені
витрати сплачені товариством в
повному обсязі на підставі платіжного
доручення №005494 від 21.09.2012 року, згідно з
рахунком № БТ-0000057 від 18.09.2012 року.
Враховуючи те, що відповідно до акта
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000995 від 18.09.2012 року, який є
первинним документом бухгалтерського
обліку та фіксує факт здійснення
господарської операції товариства у
сумі 13 800 грн., витрати після ввезення на
митну територію України не виділені із
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари, то
згідно з вимогами пункту 2 частини 11
статті 58 Митного кодексу України від
13.03.2012 року № 4495-VI, при визначені митної
вартості зазначені витрати підлягають
включенню в повному обсязі.

Таким чином, при визначені митної
вартості товарів оформлених за МД
№401090000/2012/016536 від 14.09.2012 на умовах
поставки FCA м. Санкт-Петербург
вартість транспортно-експедиційних
послуг перевезення імпортованих
товариством товарів в повному обсязі
врахована не була, чим порушено вимоги
пункту 5 частини 10 статті та пункту 2
частини 11 статті 58 Митного кодексу
України від 13.03.2012 року № 4495-VІ. Сума
заниження витрат на транспортування
при ввезені товарів оформлених по МД
№401090000/2012/010657 від 27.06.2012 року складає 3 000
грн.

Оскільки митна вартість є базою
оподаткування для справляння ввізного
мита, податку на додану вартість при
імпорті на митну територію Україну
товарів, її заниження призвело до
порушення товариством вимог пункту 1
частини 1 статті 279 Митного кодексу
України від 13.03.2012 року № 4495-VI, пункту
190.1. статті 190 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, що
призвело до виникнення податкового
зобов'язання товариства щодо сплати
митних платежів. Враховуючи, що ставка
ввізного мита при митному оформленні
товарів за вказаною МД встановлена у
розмірі 6,5% нараховується умовно,
податкове зобов'язання товариства
визначене за результатами перевірки
складає 600 грн., у тому числі податок на
додану вартість 600 грн.

Перевіркою повноти декларування
витрат на транспортування товару, який
був ввезений на адресу
товариства перевізником ТОВ «АТП 1
ЛТД» автотранспортними засобами
НОМЕР_3/НОМЕР_6 та оформлений за МД .№
401090000/2012/021240 від 09.11.2012 року встановлено,
вартість транспортних витрат до
митного кордону України складає 20 800
грн., яка включена до ціни оцінюваного
товару.

Водночас, перевіркою документів
бухгалтерського обліку товариства
встановлено, що відповідно до акта
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ОУ-0000663 від 06.11.2012 року, на підставі
договору №14/4-2 від 18.04.2012 року,
укладеного між товариством (замовник)
та ТОВ "АТП 1 ЛТД" (виконавець) вартість
транспортно-експедиційних послуг з
перевезення вантажу
автотранспортними засобами №
НОМЕР_3/НОМЕР_6 за маршрутом м.
Нікольське (Росія) - м. Вінниця (Україна)
складає 24 200 грн. без виділення із цієї
ціни витрат на транспортування до
місця ввезення на митну територію
України та витрат після ввезення на
митну територію України. Зазначені
витрати сплачені товариством в повному
обсязі на підставі платіжного
доручення № 006800 від 16.11.2012 року, згідно
з рахунком СФ-0000663 від 06.11.2012 року.
Враховуючи те, що відповідно до акта
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ СФ-0000663 від 06.11.2012 року, який є
первинним документом бухгалтерського
обліку та фіксує факт здійснення
господарської операції товариства у
сумі 13 800 грн., витрати після ввезення на
митну територію України не виділені із
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари, то
згідно з вимогами пункту 2 частини 11
статті 58 Митного кодексу України від
13.03.2012 року № 4495-УІ, при визначені
митної вартості зазначені витрати
підлягають включенню в повному обсязі.

Таким чином, при визначені митної
вартості товарів оформлених за МД
№401090000/2012/021240 від 09.11.2012 року на умовах
поставки FCA м. Нікольськоє вартість
транспортно-експедиційних послуг
перевезення імпортованих товариством
товарів в повному обсязі врахована не
була, чим порушено вимоги пункту 5
частини 10 статті та пункту 2 частини 11
статті 58 Митного кодексу України від
13.03.2012 року № 4495-УІ. Сума заниження
витрат на транспортування при ввезені
товарів оформлених по МД № 401090000/2012/021240
від 09.11.2012 року складає 3 400 грн.

Оскільки митна вартість є базою
оподаткування для справляння ввізного
га, податку на додану вартість при
імпорті на митну територію Україну
товарів, її заниження призвело до
порушення товариством вимог пункту 1
частини 1 статті 279 Митного кодексу
України від 13.03.2012 року № 4495-VI, пункту
190.1. статті 190 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI, що
призвело до виникнення податкового
зобов'язання товариства щодо сплати
митних платежів. Враховуючи, що ставка
ввізного мита при митному оформленні
товарів за вказаною МД встановлена у
розмірі 2% нараховується умовно,
податкове зобов'язання товариства
визначене за результатами перевірки
складає 680 грн., у тому числі податок на
додану вартість 680 грн.

Проведеною перевіркою встановлені
випадки недекларування в повному
обсязі витрат на транспортування
товарів ввезених на адресу товариства
автомобільним транспортом на умовах
поставки FCA протягом 2012 року по 208 МД, що
підтверджуються наданими актами
прийняття-передачі наданих послуг,
рахунками на оплату, платіжними
документами, які свідчать про оплату
наданих послуг.

Ідентичні порушення вимог
законодавчих та нормативно-правових
актів України допущені товариством при
декларуванні витрат на
транспортування товарів, ввезених
автомобільним транспортом на умовах
поставки FCA, митне оформлення яких
проведено по 369 МД протягом 2013
року, що підтверджуються актами
прийняття-передачі наданих послуг,
рахунками на оплату, платіжними
документами, які свідчать про оплату
наданих послуг, що містяться у
матеріалах справи.

Розмір податкового зобов'язання
товариства, визначеного за
результатами перевірки, внаслідок
недекларування ПАТ «Вінницяпобутхім»
у повному обсязі витрат на
транспортування імпортованих товарів
на умовах FCA, у період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року підтверджується
розрахунком наданим податковим
органом (додаток 3 до акта перевірки №
0009/2-32-22-06/30684913 від 13.06.2014) та складає 435
410.95 грн., у тому числі, ввізне мито 2 659,02
грн., податок на додану вартість 432 751,93
грн. (а .с.92-163).

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що прийняті податкові
повідомлення-рішення є правомірними, а
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно частини 4 статті 69 КАС України,
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.1, 2 ст. 71 КАС
України).

Відповідно до статті 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.3 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162,
163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволені адміністративного позову
відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Вінницяпобутхім" (вул.
Фрунзе, 4, м. Вінниця, ) до
Державного бюджету України судовий
збір в розмірі 4311 (чотири тисячі триста
одинадцять) гривень 92 (дев'яносто дві)
копійки.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дончик Віталій Володимирович