Справа № 200/12111/14-а
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді
Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська про визнання відмови
в перерахунку пенсії незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
УПФ України в Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська про визнання
відмови в перерахуванні пенсії у
розмірі 90% від суми щомісячного
заробітку незаконними, зобов'язання
відповідача з 01.07.2012 року перерахувати
призначену йому пенсію у зв'язку з
підвищенням працівникам прокуратури
відповідно до ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру» у розмірі 90% заробітку та
виплати йому різниці між фактично
отриманою та належною до сплати суми
пенсії за період з 01.07.2012 року до
моменту здійснення перерахунку пенсії.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що працював на
прокурорсько-слідчих посадах з 26.07.1982
року по 16.09.2011 року. 15.08.2001 року він був
звільнений з посади першого
заступника прокурора
м.Дніпропетровська у зв'язку з виходом
на пенсію за вислугою років, розмір
призначеної йому пенсії склав 90% від
суми місячної заробітної плати, з
урахування всіх виплати, з яких
сплачуються страхові внески. 16.09.2011
року він звільнився з органів
прокуратури остаточно, тобто до
набрання чинності Законом України
№3668-VI, яким виключено право на
підвищення відсотка призначення
пенсії. 31.05.2012 року постановою КМУ №505
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівникам органів
прокуратури» підвищена заробітна
плата, у зв'язку з чим у нього виникли
право на перерахунок пенсії з 01.07.2012
року. Про існування постанови йому
відомо не було, тому лише 13.02.2014 року він
звернувся за перерахунком до УПФ в
Бабушкінському районі з відповідною
заявою, проте листом відповідача від
08.07.2014 року йому сповіщено про відмову в
перерахунку пенсії з застосуванням 90%
коефіцієнту від заробітної плати з
посиланням на ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру». З таким висновком
відповідача він не згоден, оскільки при
перерахунку його пенсії має
застосовуватися коефіцієнт, що діяв на
момент призначення пенсії, а його права
не можуть бути обмежені чи то звужені
при прийнятті нових законів.

21.07.2014 року по справі відкрито
скорочене провадження та відповідачу
запропоновано у десятиденний строк з
дня одержання копії ухвали надати
письмові заперечення проти позову.
Відповідачем копію ухвали суду
отримано 29.07.2014 року, проте письмових
заперечень чи заяви про визнання
позову і досі не представлено.

У відповідності до положень ст.183-2 КАС
України, суд розглядає справу в порядку
скороченого провадження за наявними
документами, які знаходяться в
матеріалах справи.

Оцінивши обставини у справі, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Завданням адміністративного
судочинства, відповідно до ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно - правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування , інших посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частина 2 статті 19 Конституції України
зобов'язує органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадових осіб діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у осіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 1 ч.1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових акт
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 23.08.2001 року до
трудової книжки позивача внесено запис
№27 про звільнення з посади першого
заступника прокурора
м.Дніпропетровська у зв'язку з виходом
на пенсію за вислугою років відповідно
до ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру». В подальшому, позивач
набував страховий стаж в недержавних
органах різних форм власності і 17.11.2008
року був призначений на посаду
старшого помічника прокурора
Дніпропетровської області з питань
комп'ютеризації, з якої звільнений за
власним бажанням 16.09.2011 року.

13.02.2014 року позивач звернувся до УПФ в
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська з заявою про
перерахунок пенсії у зв'язку з
підвищенням посадового окладу
працюючого працівника органів
прокуратури з 31.05.2012 року на підставі
Постанови КМУ №505 «Про впорядкування
структури та умов праці працівників
прокуратури», здійснивши такий
перерахунок з 01.07.2012 року.

Заява позивача протиправно розглянута
не була.

04.07.2014 року позивач повторно звернувся
з заявою до відповідача, де виклав
вимоги та обставини тотожного змісту.

08.07.2014 року відповідачем листом за №Т-107
надано відповідь, якою в перерахунку
пенсії відмовлено з посиланням на ст.50-1
Закону України «Про прокуратуру», де
визначено розмір пенсії на рівні 80% від
суми місячної (чинної) заробітної
плати, до якої включаються всі види
оплати праці, з якої було сплачено
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, вказано на
зменшення розміру вже отримуваної
пенсії при проведенні такого
перерахунку. З даної відповіді також
вбачається, що 13.02.2014 року разом з
заявою про перерахунок, позивачем
представлено відповідачу і довідку
Прокуратури Дніпропетровської області
№18-206 від 10.02.2014 року щодо розміру
чинної заробітної плати.

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів і слідчих
визначено статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ.
Редакція зазначеної статті
змінювалась.

Згідно з частиною першою статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на
час призначення пенсії позивачу)
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1
жовтня 2011 року, внесено зміни до статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у
відсотках розмір пенсії за вислугу
років, яка призначається прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними такого
права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ
прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року
положення частини першої
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо
призначення прокурорам і слідчим
пенсії за вислугу років у розмірі не
більше 90 відсотків від суми місячного
(чинного) заробітку втратили чинність у
зв'язку з внесенням змін до редакції
цієї статті Законом № 3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсії прокурорам
регулюють частини тринадцята та
вісімнадцята статті 50-1 Закону
№1789-ХІІ, положення яких щодо
перерахунку пенсії у зв'язку із
прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали
змін, змінилася лише нумерація частин
цієї статті.

Так, відповідно до частини тринадцятої
статті 50-1 Закону №1789-ХІІ обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, в якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи (частина
вісімнадцята статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ).

Як зазначено у постанові Верховного
Суду України від 10.12.2013 року в справі
№21-420а13, колегія суддів судової палати
в адміністративних справах дійшла
висновку про те, що при перерахунку
пенсії працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
дійшла такого правового висновку:
внесені Законом № 3668-VІ зміни до
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІщодо розміру
пенсії у відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом та механізмом
їх проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам є
частини тринанадцята та вісімнадцята
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ. Крім того,
вирішуючи питання про застосування
цього Закону у часі, колегія суддів
виходить із того, що згідно зі статтею
22 Конституції України закріплені нею
права і свободи не є вичерпними,
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод. Конституційний Суд
України неодноразово розглядав
питання, пов'язані з реалізацією права
на соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме - у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства, а правовідносини щодо
їхнього пенсійного забезпечення
виникають на момент звернення за
призначенням пенсії.

Оскільки пенсію позивачу призначено до
набрання чинності Законом № 3668-VІ, який
набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, його
вимоги щодо перерахунку пенсії,
виходячи з 90-то відсоткового
коефіцієнту від суми місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
ґрунтуються на нормах права та мають
бути задоволенні.

Розв'язуючі питання строку
перерахунку, суд виходить з того, що
перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, в якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії, а різницю в пенсії за
минулий час може бути виплачено йому не
більш як за 12 місяців.

Тому вимоги, щодо проведення
перерахунку та виплати різниці
починаючи з 01.07.2012 року задоволені бути
не можуть, оскільки не ґрунтуються на
законі, так, Постанова КМУ від 31.05.2012
року №505 набрала чинності 14.06.2012 року,
отже відповідачем перерахунок мав бути
здійснений добровільно з 01.07.2012 року,
чого відповідач не зробив, оскільки
вважав законним застосування 80%
коефіцієнту і вже призначена пенсія
при застосуванні 80% коефіцієнту була
більшою за розміром.

Отже, вимоги, щодо зобов'язання
здійснити перерахунок призначеної
пенсії з застосуванням 90% коефіцієнту з
01.07.2012 року підлягають до задоволення, а
вимога про виплату різниці підлягає до
задоволення лише в межах річного
строку, яку суд вважає доцільним
визначити, відрахувавши від дати
розгляду даної справи один рік.

Частиною 4 статті 45 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
перерахунок призначеної пенсії, крім
випадків, передбачених частиною першою
статті 35, частиною другою статті 38,
частиною третьою статті 42 і
частиною п'ятою статті 48 цього
Закону, провадиться в такі
строки: у разі виникнення права на
підвищення пенсії - з першого
числа місяця, в якому пенсіонер
звернувся за перерахунком пенсії, якщо
відповідну заяву з усіма необхідними
документами подано ним до 15
числа включно, і з першого числа
наступного місяця, якщо заяву з усіма
необхідними документами подано ним
після 15 числа.

За таких обставин, різниця між
виплаченою пенсією позивача та
пенсією, що має бути перерахована
виходячи з 90% коефіцієнту, має бути
виплачена відповідачем з 01.09.2013 року по
01.09.2014 року.

Згідно ст.94 КАС України судовий збір
слід віднести за рахунок Державного
бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 6, 19, 21, 22, 46, 55, 57, 58, 68 Конституції
України, ст. ст. 33, 37 ЗУ «Про державну
службу», ст.ст. . 6-11, 71, 94, 158-163,183-2 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська про визнання відмови
в перерахунку пенсії незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська щодо відмови в
перерахунку пенсії ОСОБА_1, виходячи з
90-то відсоткового коефіцієнту від суми
місячної (чинної) заробітної плати, до
якої включаються всі види оплати праці,
з якої було сплачено внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська перерахувати з
01.07.2012 року пенсію ОСОБА_1, виходячи з
90-то відсоткового коефіцієнту від суми
місячної (чинної) заробітної плати, до
якої включаються всі види оплати праці,
з якої було сплачено внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська виплатити ОСОБА_1
різницю між фактично отриманою пенсією
та пенсією, що мала бути перерахована,
виходячи з 90-то відсоткового
коефіцієнту від суми місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.09.2013 року по 01.09.2014 року.

Стягнути з державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Бабушкінський районний суд міста
Дніпропетровська, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Т.В. Шевцова