Справа № 668/5572/14-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 668/5572/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Гонтар Д.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні на постанову
Суворовського районного суду м.
Херсона від 08 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
місті Херсоні про визнання
протиправним рішення та про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 (надалі -
позивач) звернулась до Суворовського
районного суду м. Херсона з позовом в
якому просила:

- визнати протиправним рішення
управління Пенсійного фонду України в
місті Херсоні (надалі - УПФУ в м.
Херсоні) від 22 січня 2014 року № 354/ОП про
відмову в поновленні виплати пенсії з
квітня 2010 року, за період проживання за
кордоном з квітня 2010 року по листопад
2013 року;

- зобов'язати УПФУ в м. Херсоні
поновити виплату пенсії за віком з
квітня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначила, що УПФУ в м. Херсоні
протиправно, всупереч рішенню
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року припинило їй виплату
пенсії за весь час проживання нею за
кордоном.

Постановою Суворовського районного
суду м. Херсона від 08 серпня 2014 року
адміністративний позов задоволено.

Суд, визнав протиправною рішення УПФУ в
м. Херсоні від 22 січня 2014 року №354/ОП про
відмову відновлення виплати пенсії з
квітня 2010 року, за період перебування
ОСОБА_1 у Канаді з жовтня 2009 року по 30
листопада 2013 року.

Також суд поновив позивачу виплату
пенсії за віком з квітня 2010 року.

В апеляційній скарзі УПФУ в м. Херсоні
зазначає, що постанова суду першої
інстанції винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить її скасувати та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Так, зокрема апелянтом зазначено, що
суд першої інстанції не звернув увагу
на той факт, що позивачу вже поновлено
виплату пенсії на підставі її заяви, з 03
грудня 2013 року.

Крім того, на думку апелянта відсутні
підстави для поновлення позивачу
виплат пенсії з квітня 2010 року, так як
останнім пропущено місячний строк
звернення до суду, встановлений ч.5 ст.99
КАС України.

Враховуючи, що відсутні клопотання від
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції, відповідно до
ч.1 п.1 ст.197 КАС України, розглянув
справу в порядку письмового
провадження.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
громадянкою України, у період з 19
березня 1992 року по 30 вересня 2009 року
перебувала на обліку в УПФУ в м. Херсоні
та отримувала пенсію за віком.

У жовтні 2009 року виїжджаючи на постійне
місце проживання за кордон до Канади
вона подала заяву про припинення
виплати пенсії.

У зв'язку з чим, розпорядженням УПФУ в м.
Херсоні від 09 жовтня 2009 року виплату
пенсії припинено з жовтня 2009 року та
виплачено пенсію за шість місяців
наперед (за період з жовтня 2009 року по
березень 2010 року).

ОСОБА_1 03 грудня 2013 року звернулась до
відповідача з заявою про поновлення
виплати пенсії на території України
відповідно до рішення Конституційного
суду України від 07 жовтня 2009 року, в
якій просила поновити виплату пенсії з
квітня 2010 року по листопад 2013 року,
тобто за час перебування у Канаді.

Листом від 22 січня 2014 року позивачу
було відмовлено в поновленні виплати
пенсії з квітня 2010 року та вказано, що
на підставі заяви та поданих
документів від 03 грудня 2013 року
позивача взято на облік та розпочато
виплату пенсії з цієї дати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з Рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009, яким
поновлено права пенсіонерів та
зазначено, що виплати пенсії не може
ставитись у залежність від місця
проживання громадянина України.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні
рішення, судом першої інстанції було
дотримано вимоги ст. 159 КАС України, у
зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, УПФУ
в м. Херсоні 09 жовтня 2009 року своїм
розпорядженням припинило позивачу
виплату пенсії на підставі ст.51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09
липня 2003 року № 1058-IV, в редакції чинній
до 07 жовтня 2009 року (надалі - Закон
№1058-IV), яка регламентувала, що у разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання.

Під час перебування за кордоном пенсія
виплачується в тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та
Канадою стосовно призначення та
виплати пенсії не укладалося.

Пункт 2 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV (в редакції
до 07 жовтня 2009 року) визначав, що
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року №25-пр/2009
вищевказані норми законодавства
визнані, такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), а саме положення п.2
ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону №1058.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Із викладеного слідує висновок, що
приймаючи 09 жовтня 2009 року
розпорядження про припинення позивачу
виплати пенсії з зазначеної дати, УПФУ
в м. Херсоні діяло на підставі ст.51
Закону №1058-IV, яка на той момент вже
втратила свою чинність.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
УПФУ в м. Херсоні не мало повноважень
припиняти виплату пенсії позивачу саме
на підставі ст.51 Закону №1058- IV, тому і
його відмова в поновленні цього права є
- необґрунтованою.

Так, виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

За таких обставин справи, колегія
суддів проаналізувавши вказані норми
законодавства, погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
УПФУ в м. Херсоні протиправно не
поновило виплату пенсії ОСОБА_1 з
квітня 2010 року, оскільки позивач
проживаючи в Канаді, як громадянин
України, має такі ж самі конституційні
права, як й інші громадяни цієї держави,
оскільки Конституція України та
пенсійне законодавство України не
допускають обмеження права на
соціальний захист, зокрема права на
отримання пенсії за ознакою місця
проживання.

Щодо доводів апелянта про пропуск
місячного строку звернення до суду,
який встановлений ч.5 ст.99 КАС України,
яка регламентує, що для звернення до
адміністративного суду щодо
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень, на підставі якого ним може
бути заявлено вимогу про стягнення
грошових коштів, встановлюється
місячний строк, колегія суддів вважає
за необхідним зазначити наступне.

В апеляційній скарзі апелянтом
вказано, що позивач дізналась про
порушення своїх прав з листа УПФУ в м.
Херсоні від 22 січня 2014 року, яким було
відмовлено у поновленні виплати пенсії
з квітня 2010 року, а звернулась тільки у
квітні 2014 року.

Однак, дана стаття не може бути
застосована до спірних правовідносин,
оскільки УПФУ в м. Херсоні не приймало
жодних рішень відносно до позивача, на
підставі якого він, як суб'єкт владних
повноважень, може заявити вимогу про
стягнення коштів.

У даному випадку, на думку суду
апеляційної інстанції, повинен
застосовуватися загальний
шестимісячний строк звернення до суду,
передбачений ч.2 ст.99 КАС України.

Враховуючи, що суб'єкт владних
повноважень відмовив позивачу у
поновленні пенсійних виплат у січні 2014
року, вона, звернувшись з позовом до
суду першої інстанції у квітні 2014 року,
строк - не пропустила.

Підсумовуючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції при вирішенні даного
спору було правильно встановлено
обставини справи та ухвалене судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні - залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного
суду м. Херсона від 08 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в місті Херсоні про визнання
протиправним рішення та про
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя
Л.В. Стас

суддя
І.П. Косцова