Справа № 826/12170/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2014 року письмове
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Арсірія Р.О.,
розглянувши адміністративну справу
За позовомПриватного акціонерного
товариства «Холдингова компанія
«Укртехпром»до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпро визнання протиправним та
скасування податкових
Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з даним
позовом, в якому просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 05.08.2014 №
Ухвалами суду від 10.09.2014 відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду в судовому засіданні
на 15.10.2014.

Під час розгляду справи представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та зазначив, що
не погоджується з висновками Акта
перевірки щодо порушення позивачем
відповідних положень Податкового
кодексу України (надалі - Кодекс),
оскільки висновки відповідача за
наслідками проведеної перевірки щодо
порушень позивачем положень Кодексу
при визначенні суми прибутку та витрат
є хибними, базуються виключно на
суб'єктивних припущеннях перевіряючих,
які не мають підтвердження належними
доказами.

Представник відповідача в судове
засіданні не прибув, будучи
повідомленим належним чином про дату
час та місце проведення судового
засідання. Натомість, подав через
канцелярію суду письмові заперечення
проти позову, в яких посилався на те, що
під час проведення перевірки
встановлено заниження позивачем
доходу у формі безнадійної
кредиторської заборгованості та
роялті, а також встановлено завищення
позивачем витрат по транспортних
послугах, які не підтверджені належним
чином оформленими
товарно-транспортними накладними. За
таких обставин, податковий орган
просив суд в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження, у відповідності до ч. 6 ст.
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, за відсутності
необхідності заслуховувати свідків чи
експертів.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Окружний адміністративний суд міста
Києва встановив наступне.

05.08.2014 відповідачем на підставі акта
перевірки № 107/26-54-22-03-07/33056631 від 06.02.2013
прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу за порушення п.п. 135.1, 135.2, 135.5.4,
135.4.1, 135.5.12, 135.5.15, 138.1.1, 139.1.9 Податкового
кодексу України збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на прибуток» всього в сумі 4 403
454 грн., в т.ч. за основним платежем в
сумі 3 618 252 грн., штрафними
(фінансовими) санкціями в суму 785 202 грн.

Як вбачається з акта перевірки та
письмових заперечень відповідача,
збільшення грошового зобов'язання та
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій ґрунтується на
наступних обставинах.

Так, в частині заниження позивачем
скоригованого валового доходу в сумі 11
212 482 грн. (а.с. 19 Том І), відповідач
посилається на те, що по векселям,
емітованим позивачем на ТОВ «Хімбізнес
Плюс», ТОВ «Український Брокерський
Дім», ТОВ «Дельта Брокер», ЗАТ «Атланта
Капітал», минув строк позовної
давності на стягнення з позивача
кредиторської заборгованості, а
оскільки зазначені контрагенти
позивача станом на дату проведення
перевірки мають стан
банкрутів/перебувають в процесі
припинення/припинені, то зазначені в
векселях суми коштів є безнадійною
заборгованістю та, яке наслідок, мають
бути включені позивачем до інших
доходів господарської діяльності
перевіряємого періоду.

В частині заниження доходів на суму 4 500
000 грн. (не отримання роялті) суб'єкт
владних повноважень посилається на те,
що оскільки юридично сума в розмірі 4 500
000 грн. була отримана на підставі
ліцензійного договору (позивач надав
ТОВ «ТД «Атон» право на користування ТМ
«АТОН»), а фактично дана сума отримана
позивачем внаслідок договору поставки
товарів марки «Атон» на ТОВ «ТД «Атон»,
то ПАТ «ХК «Укртехнопром» неправомірно
занижено прибуток у формі роялті на
зазначену суму.

Інших обставин неправомірної
поведінки позивача в частині заниження
доходів на суму 15 712 482 грн. (11 212 482 + 4 500
000) акт перевірки в собі не містить.

Стосовно завищення позивачем витрат в
сумі 2 075 841 грн., контролюючий орган
посилається на те, що витрати на
транспорті послуги в сумі 44 175 грн. не
підтверджені належним чином
оформленими ТТН, а сума в розмірі 2 031 666
грн. вже була включена позивачем до
витрат попереднього періоду, який
перевірявся ДПІ.

Позивач, не погоджуючись з
правомірністю зазначених вище доводів
контролюючого органу звернувся до суду
з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, Окружний
адміністративний суд міста Києва
зазначає наступне.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про
цінні напери та фондовий ринок»
вексель - цінний папір, який посвідчує
безумовне грошове зобов'язання
векселедавця або його наказ особі
сплатити після настання строку платежу
визначену суму власнику векселя
векселедержателю).

Відповідно до додаткових угод про
продовження термінів погашення
простих векселів, термін погашення:
векселя АА 0360203 від 04.12.2006 продовжено до
04.12.2012, векселя АА 0360263 від 25.04.2007
продовжено до 25.04.2018, векселя АА 0360262
продовжено до 12.02.2018, векселя АА 0360260 від
27.03.2007, векселя АА 0360261 продовжено до
02.04.2018. векселя АА 0360264 від 13.06.2007
продовжено 13.06.2018.

При цьому, в простому векселі АА 0360801
від 10.02.2011 не зазначено дати погашення,
в векселях АА 0360789 від 18.03.2008 і АА 0360788
від тієї ж дати зазначено дати
погашення зазначених векселів 28.03.2018 і
18.03.2018 відповідно.

В простому векселі АА 0360259 від 12.03.2007
датою його погашення визначено 12.03.2012.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 4 Закону
України «Про обіг векселів в Україні»,
видавати прості векселі можна лише для
оформлення грошового боргу за фактично
ставленні товари, виконані роботи,
надані послуги. У разі видачі (передачі)
векселя, відповідно до договору,
припиняються грошові зобов'язання щодо
платежу за цим договором та виникають
грошові зобов'язання щодо платежу за
векселем.

Частиною першою статті 34 Уніфікованого
закону про переказні векселі та прості
векселі визначено, що «переказний
вексель строком за пред'явленням
підлягає оплаті при його пред'явленні.
Він повинен бути пред'явлений для
платежу протягом одного року віддати
його складання».

Підпунктом 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового
кодексу України передбачено, що інші
доходи включають, зокрема, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135
Податкового кодексу України до складу
інших доходів, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються: вартість товарів, робіт,
послуг, безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначена
на рівні не нижче звичайної ціни, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

У відповідності до п. 14.1.257 п. 14.1 ст.14
Податкового кодексу України,
визначено, що безповоротна фінансова
допомога - це: сума коштів, передана
платнику податків згідно з договорами
дарування, іншими подібними договорами
або без укладення таких договорів; сума
безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після списання такої безнадійної
заборгованості; сума заборгованості
одного платника податків перед іншим
платником податків, що не стягнута
після закінчення строку позовної
давності; основна сума кредиту або
депозиту, що надані платнику податків
без встановлення строків повернення
такої основної суми, за винятком
кредитів, наданих під безстрокові
облігації, та депозитів до запитання у
банківських установах, а також сума
процентів, нарахованих на таку основну
суму, але не сплачених (списаних); сума
процентів, умовно нарахованих на суму
поворотної фінансової допомоги, що
залишається неповерненою на кінець
звітного періоду, у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.

Отже, відповідач дійшов висновку, що
позивачем в порушення пп. 135.5.4 п. 135.5

ст. 135 Податкового кодексу України не
включено до складу доходів суму
безнадійної заборгованості в розмірі 11
212 482 грн.

Відносно висновків відповідача про
необхідність збільшення валових
доходів позивача у зв'язку з наявністю
безнадійної кредиторської
заборгованості в результаті спливу
строків позовної давності по виданим
останнім векселям, суд виходиться з
такого.

Відповідно до ст.194 ЦК України цінним
папером є документ встановленої форми
з відповідними реквізитами, що
посвідчує грошове або інше майнове
право і визначає взаємовідносини між
особою, яка його розмістила (видала), і
власником та передбачає виконання
зобов'язань згідно з умовами його
розміщення, а також можливість
передачі прав, що випливають з цього
документа, іншим особам.

Статтею 5 Закону про обіг векселів і ст.
14 Закону України «Про цінні папери та
фондовий ринок» визначено, що векселі
(переказні та прості) складаються у
документарній формі на бланках з
відповідним ступенем захисту від
підроблення.

Перелік обов'язкових реквізитів для
простого векселя наведено у ст. 75
Уніфікованого закону, зокрема це: назва
«простий вексель», безумовне
зобов'язання сплатити визначену суму
грошей, зазначення строку платежу,
зазначення місця, в якому повинен бути
здійснений платіж, найменування особи,
якій або наказу якої повинен бути
здійснений платіж, зазначення дати і
місця складання простого векселя,
підпис особи, яка видає документ
(векселедавець).

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 196 ЦК України
і статей 2, 76 Уніфікованого закону
документ, який не містить обов'язкових
реквізитів, перелічених у вказаних
статтях Уніфікованого закону, не має
сили векселя.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про
обіг векселів в Україні» вексель
підписується від імені юридичних осіб
власноручно керівником та головним
бухгалтером (якщо така посада
передбачена штатним розписом
юридичної особи) чи уповноваженими
ними особами. Підписи скріплюються
печаткою.

Копії векселів, що містяться в
матеріалах справи, відповідають
вказаним вище вимогам, а отже мають
силу векселя.

Як слідує зі ст. 4 Закону України «Про
обіг векселів в Україні» умова щодо
проведення розрахунків із
застосуванням векселів обов'язково
відображається у відповідному
договорі, який укладається в письмовій
формі. У разі видачі (передачі) векселя
відповідно до договору припиняються
грошові зобов'язання щодо платежу за
цим договором та виникають грошові
зобов'язання щодо платежу за векселем.

Строки платежу за векселем визначені
главою 5 Уніфікованого закону.

Так, за приписами ст. 34 Уніфікованого
закону переказний вексель строком
платежу «за пред'явленням» підлягає
оплаті в день його належного
пред'явлення до платежу.

Держатель такого векселя повинен
пред'явити його до платежу протягом
одного року від дати складення, якщо
векселедавець не скоротив або не
встановив більш тривалий строк.
Зазначені строки можуть бути скорочені
індосантами.

Строк для пред'явлення відраховується
з дати складання векселя. Якщо у
векселі строком «за пред'явленням»
вказано, що він не може бути
пред'явлений до платежу раніше
визначеної дати, строк для його
пред'явлення до платежу відраховується
з цієї дати.

У разі непред'явлення до платежу
переказного векселя в установлені
строки його держатель втрачає права за
ним стосовно індосантів, векселедавця,
а також інших зобов'язаних за векселем
осіб, за винятком акцептанта, а при
непред'явленні до платежу простого
векселя - за винятком векселедавця
(статті 53, 78 Уніфікованого закону). Такі
самі наслідки настають, якщо вексель зі
строком платежу на визначений день або
у визначений строк від дати складання
чи пред'явлення не пред'явлено до
платежу в день, коли він мав бути
оплачений, або протягом двох наступних
робочих днів (статті 38, 53, 78
Уніфікованого закону).

Правовідносини із позовної давності по
векселям визначаються главою 11
Уніфікованого закону.

Відповідно до абзацу 1 ст. 70
Уніфікованого закону позовні вимоги до
акцептанта, які випливають з
переказного векселя, погашаються через
три роки, які обчислюються від дати
настання строку платежу. Такий строк
застосовується як щодо позову
векселедержателя, так і щодо позовних
вимог, пред'явлених до акцептанта
переказного векселя векселедавцем,
індосантами, авалістами та іншими
особами, до яких права за векселем
перейшли внаслідок виконання ними
вексельного зобов'язання.

Аналогічно вирішуються спори і за
участю векселедавця простого векселя,
що передбачено ст. 78 Уніфікованого
закону, а також п. 19 Постановою Пленуму
ВСУ № 5.

Отже, перебіг трирічного строку на
пред'явлення позовних вимог до
акцептанта переказного векселя або до
векселедавця простого векселя
починається з дати настання строку
платежу, зазначеного у векселі.
Встановлені ст. 70 Уніфікованого закону
строки для пред'явлення позовних вимог
за векселем є присічними, вони не
можуть бути змінені за угодою сторін і
не підлягають зупиненню або
відновленню.

Наведене підтверджується в тому числі
і позицією Верховного суду України,
викладеній у п. 19 Постанови Пленуму № 5
від 8 червня 2007 року.

Отже, строк пред'явлення векселя до
платежу та строки позовної давності за
векселем є різними правовими явищами
за своєю суттю та правовими наслідками
їх порушення, і строки позовної
давності за векселем починають перебіг
з моменту закінчення перебігу строків
пред'явлення до платежу.

Відповідно до статті 11 Уніфікованого
закону будь-який вексель, навіть
виданий без прямого застереження про
наказ, може бути переданий шляхом
індосаменту іншій особі. Згідно ст.14
Уніфікованого закону індосамент
переносить всі права, що випливають з
векселя.

Відповідно до статті 16 Уніфікованого
закону власник векселя вважається його
законним держателем, якщо його право на
вексель базується на безперервному
ряді індосаментів. Згідно статті 38
Уніфікованого закону держатель
векселя зі строком платежу на
визначений день повинен пред'явити
вексель для платежу або в день, в який
він підлягає сплаті, або в один із двох
наступних робочих днів.

Згідно статті 78 Уніфікованого закону
векселедавець простого векселя
зобов'язаний так само, як акцептант за
переказним векселем. Відповідно ж до
статті 28 Уніфікованого закону
акцептант зобов'язується здійснити
платіж за векселем при настанні строку
платежу.

Таким чином, зважаючи на те, що прості
векселі були видані позивачем зі
строком платежу на визначений день
(вексель АА 0360203 - 04.12.2012, вексель АА 0360263 -
25.04.2018, вексель АА 0360262 -12.02.2018, вексель АА
0360260 - 27.03.2018, вексель АА 0360261 - 02.04.2018,
вексель АА 0360264 -13.06.2018, вексель АА 0360801 -
09.02.2012, векселі АА 0360789 і АА 0360788 - 28.03.2018 і
18.03.2018 відповідно, вексель АА 0360259 -
12.03.2012), то строк позовної давності на
момент закінчення перевірки не
закінчився.

Отже, факт визнання ТОВ «Хімбізнес
Плюс», ТОВ «Український Брокерський
Дім», ТОВ «Дельта Брокер», ЗАТ «Атланта
Капітал» кожного окремо або
банкрутом/або таким, що перебуває в
процесі припинення/або припиненим
жодним чином не впливає на вексельні
зобов'язання позивача, строки їх
подання та терміни позовної давності
за цими зобов'язаннями.

Сам по собі факт припинення суб'єктів
господарювання або визнання їх
банкрутами не означає те, що векселі,
видані позивачем, не будуть пред'явлені
до оплати іншими особами, які отримали
права за цими векселями на підставі
індосаменту, здійсненого
контрагентами (кредиторами) позивача.
Відповідачем не встановлено
достовірних фактів того, що емітовані
позивачем векселі залишились
контрагентів на момент
ліквідації/визнання банкрутом і не
були передані по індосаменту третім
особам.

За таких обставин, не впливає на
вексельні зобов'язання і факт
подальшої ліквідації
векселедержателя, так як, за таких
обставин, вексель як актив не втрачає
своєї правової сили та може і надалі
використовуватися в обігу.

З урахуванням наведених доводів та
нормативно-правових актів суд дійшов
висновку, що посилання відповідача на
сплив строків позовної давності по
емітованим позивачем векселям є
необґрунтованим та передчасним. За
даних обставин відсутні правові
підстави вважати заборгованість за
векселями безнадійною та такою, що
залишилась несплаченою після спливу
строків позовної давності (пп. 135.5.4 п.
135.5 ст. 135 Податкового кодексу України).
На підставі аналізу пояснень сторін та
акту перевірки суд зазначає, що
відповідачем безпідставно
ототожнюються поняття строків
позовної давності зі строками
пред'явлення векселя до сплати. А
припинення/визнання банкрутом певного
контрагента позивача, жодним чином не
свідчить про відсутність факту
звернення третьої
особи-векселедержателя до позивача з
вимогою про сплату коштів по такому
векселю.

Стосовно висновків контролюючого
органу про заниження позивачем доходу
(роялті) в сумі 4 500 000 грн., судом
встановлено наступне.

В даному випадку позиція ДПІ полягає в
тому, що позивачем занижено роялті за
ІІ - ІV квартали 2012. Разом з тим,
посадовими особами суб'єкта владних
повноважень залишено поза увагою той
факт, що всі без виключення
правовідносини позивача з ТОВ
«ТД-«АТОН» в рамках ліцензійному
договору № 01-10 від 01.04.2014 мали місце
протягом ІІІ кварталу 2011 - І кварталу
2012, що підтверджується актами
здачі-приймання робіт (надання послуг)
від 30.09.2011 № ОУ-20 та № ОУ-16, від 30.12.2011 №
ОУ-32, від 31.03.2012 № ОУ-49, які також
детально дослідженні відповідачем під
час проведення перевірки (а.с. 25 - 26 Том
І).

У відповідності до п.п. 135.1, 135.2, 137.11
Податкового кодексу України доходи у
вигляді роялті визначаються на
підставі первинних документів за датою
нарахування таких доходів, яка, в
даному випадку, встановлена відповідно
до умов укладеного ліцензійного
договору № 01-10 від 01.04.2010 та відповідних
актів здачі-приймання робіт (надання
послуг).

За таких обставин, зі змісту укладеного
між позивачем і ТОВ «Торговий дім -
Атон» ліцензійного договору та актів
здачі-приймання виконаних робіт
(надання послуг) вбачається, що позивач
не отримував роялті у II - IV кварталах 2012,
адже строк існування правовідносин з
використання ТОВ «Торговий дім - Атон»
торгового знаку «АТОН» сплив 31.03.2014,
внаслідок чого твердження ДПІ про
заниження позивачем доходів в ІІ - IV
кварталах 2012 на суму 4 500 000 грн. є
безпідставними та необґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на
неправомірність віднесення позивачем
до витрат суми в розмірі 44 175 грн.,
оскільки відсутні документи на
транспортне перевезення товару (ТТН),
суд зазначає, що відповідно до розділу 1
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14.10.1997
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку витрат платників
податку, а лише встановлюють права,
обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників).

При цьому, документи обумовлені
вказаними правилами, зокрема,
товарно-транспортна накладна та
подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Вищенаведеним спростовуються доводи
податкового органу, які наведені ним в
акті перевірки (а.с. 33 - 40 Том І), як
підстава для позбавлення позивача
права віднесення до витрат суми в
розмірі 44 175 грн.

В частині тверджень ДПІ з приводу
неправомірності формування позивачем
витрат в сумі 2 031 666 грн., суд зазначає
наступне.

Позиція відповідача в цій частині
полягає в тому, що позивачем шляхом
подання уточнюючої декларації
неправомірно включено до витрат за ІІІ
квартал 2011 суму в розмірі 2 031 666 грн.,
адже зазначений період вже було
перевірено відповідачем в рамках акта
№ 509/23-2/33056631.

Відповідно до п. 50.1 Податкового кодексу
України, у разі якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Пунктом 50.3 Податкового кодексу України
передбачено, що у разі, якщо платник
податків подає уточнюючий розрахунок
до податкової декларації, поданої за
період, що перевірявся, або не подає
уточнюючий розрахунок протягом 20
робочих днів після дати складення
довідки про проведення електронної
перевірки, якою встановлено порушення
податкового законодавства,
відповідний контролюючий орган має
право на проведення позапланової
перевірки платника податків за
відповідний період.

З урахуванням зазначених положень ст. 50
Податкового кодексу України подання
платником податків уточнюючої
декларації за вже перевірений період,
саме по собі жодним чином не свідчить
про неправомірність формування
суб'єктом господарювання відповідних
показників податкової звітності, а є
лише підставою для проведення
податковим органом позапланової
перевірки платника податків.

Оскільки акт перевірки (а.с. 42 - 47 Том І)
не містить в собі жодних зауважень до
належності первинних документів, на
підставі яких сформовано витрати в
сумі 2 031 666 грн., а відповідач
посилається лише на факт обривізування
податкового періоду, за який подано
уточнюючу декларацію, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
доводів контролюючого органу з приводу
відсутності у позивача права на
витрати в сумі 2 031 666 грн. за ІІІ
квартал 2011.

Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд м.
Києва вважає, що позовні вимоги, в
даному випадку, задоволенню не
підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 69-71, 158-163 КАС України, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2.Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 05.08.2014 № .

3.Судові витрати в сумі 487,20 грн.
присудити на користь Приватного
акціонерного товариства «Холдингова
компанія «Укртехнопром» за рахунок
Державного бюджету України.

4.Покласти на відповідний
підрозділ Державної казначейської
служби України виконання постанови
суду в частині стягнення судових
витрат за рахунок бюджетних асигнувань
Державної податкової інспекція у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 КАС України. Апеляційна скарга
подається до адміністративного суду
апеляційної інстанції через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
Р.О. Арсірій