Справа № 817/2384/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2384/14

05 листопада 2014 року 18год. 17хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Комшелюк Т.О. за
участю секретаря судового засідання
Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3,

третьої особи - публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк":
представник Оверчук О.М.,

третьої особи - публічного
акціонерного товариства
"Кредитпромбанк": представник не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_5

доприватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 ,
треті особи, які не заявляють
самостійний вимог на предмет спору на
стороні відповідача - публічне
акціонерне товариство "Кредитпромбанк"
та публічне акціонерне товариство
"Дельта Банк", про визнання дій
протиправними та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача - державного реєстратора,
як суб'єкта владних повноважень про
визнання його дій протиправними
таскасування рішенняпро державну
реєстрацію речових прав та їх обтяжень.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у
травні місяці 2014року відповідачем з
порушенням процедурного порядку було
прийнято рішення, внаслідок якого до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно було внесено запис по
зміні відомостей щодо особи
іпотекодержателя за Іпотечним
договором №09.06/01/101/07-НВкли від 01.03.2007
р.,згідно якого позивач виступає
іпотекодавцем, з ПАТ «Кредитпромбанк»
на ПАТ «Дельтабанк». При цьому, позивач
зауважив, обумовлене рішення та дії
відповідача суперечать вимогам Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме мано та їх
обтяжень, затвердженого постановою КМУ
№868 від 17.10.2013 р., оскільки, третьої
особою ПАТ «Дельтабанк» для вчинення
запису по зміні відомостей щодо особи
іпотекодержателя, не було надано для
відповідача, як державного
реєстратора, усіх визначених даним
Законом та Порядком документів, а
зокрема, не надано доказів сплати
державного мита за проведення
реєстраційних дій, не надано заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень із відповідним нотаріальним
написом про справжність підпису
представника заявника. Також, позивач
додатково покликається на відсутність
правових підстав, для внесення запису
по зміні відомостей щодо особиіпотеко
держателя, так як для вчинення
зазначених відповідачем дій, ПАТ
«Дельтабанк» було подано Договір
купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013
р. посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1441, який, на думку
позивача, є договором факторингу та не
включає в собі жодних умов про
відступлення прав вимоги за
вищевказаним Іпотечним договором, а
відтак не може слугувати правовою
підставою для заміни особи
іпотекодержателя.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, а також подав заяву про
зміну предмету позову, в якій дещо
змінив вимоги позовної заяви, а зокрема
вказав, що визнанню протиправними
підлягають дії відповідача по внесенню
у травні 2014 року змін до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
щодо об'єкта нерухомого майна-
трикімнатної квартири загальною
площею 70,7кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, належної позивачеві.

Відповідач подав письмові заперечення
проти позову в яких зазначив, що дійсно,
12 травня 2014 року до приватного
нотаріуса Київського нотаріального
округу ОСОБА_6 звернулися представники
ПАТ «Дельтабанк» з проханням здійснити
реєстраційну дію по зміні відомостей
щодо особи іпотекодержателя за
Іпотечним договором №09.06/01/101/07-НВкли
від 01.03.2007 р., на користь АТ «Дельта
Банк». При цьому, відповідач додатково
пояснив, що для вчинення відповідних
реєстраційних дій, ПАТ «Дельтабанк»,
окрім, належної заяви, довіреностей,
кредитного та іпотечного договору,
квитанцій про сплату державного мита,
також було надано Договір
купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013
р. посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1441. З поданого Договору
вбачалося, що 26.06.2013 р. між ПАТ
«Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельтабанк»
було укладено цивільно-правову угоду,
за наслідком якої ПАТ «Кредитпромбанк»
було продано (відступлено) для ПАТ
«Дельтабанк» право вимоги виконання
грошових зобов'язань за рядом
кредитних договорів, в тому числі і за
кредитним договором №09.06/01/07-НВкли від
01.03.2007 р., а також за усіма договорами
застави, іпотеки, поруки, які слугували
забезпеченням по відступленим
кредитним договорам. Відтак,
відповідач, як державний реєстратор,
дійшов до висновку, що ПАТ «Дельта
Банк» у цілковитій відповідності до
вимог чинного законодавства став
стороною за Кредитними договором
№09.06/01/07-НВклн від 01 березня 2007 року та
Іпотечним договором № 09.06/01/101/07-НВклн. А
відтак, приватним нотаріусом
Київського нотаріального округу
ОСОБА_6 було правомірно вчинено
реєстраційні дії по внесенню
відомостей щодо особи ПАТ
«Дельтабанк», як нового
іпотекодержателя та нового обтяжувала
за іпотечним договором №09.06/01/101/07-НВкли
від 01.03.2007 р.

Представник відповідача, у судовому
засіданні повністю підтримав правову
позицію відповідача викладену у
запереченнях, додатково повідомив, що
по початку розгляду справи по суті,
спірне рішення Приватного нотаріуса
Київського нотаріального округу
ОСОБА_6 скасоване на підставі
відповідної заяви іпотекодержателя, а
запис щодо особи первісного
іпотекодержателя відновлено, в
підтвердження чого надав відповідні
докази. Відтак, на думку, представника
відповідача, підстави з якими позивач
звертався до суду відпали, а права
позивача, якщо ті були порушені зазнали
відновлення, тим самим врегульовано
існуючі спірні правовідносини між
сторонами у справі.

Третьою особою ПАТ «Дельтабанк», також
було подано заперечення проти
заявлених позивачем позовних вимог.
Згідно правової позиції ПАТ
«Дельтабанк», останній з аналогічних
підстав повністю погоджується з
доводами відповідача. Представник ПАТ
«Дельтабанк»у судовому засіданні,
повністю підтримуючи правову позицію
викладену у запереченнях даної третьої
особи, просив відмовити в задоволенні
вимог позовної заяви.

Третьою особою ПАТ «Кредитпромбанк»
пояснення щодо по предмету та обставин
позову, не подавалися. Представник
даної третьої особи в судовому
засіданні участі не брав, хоча про час
та місце судового розгляду судом
повідомлялося завчасно.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, суд вважає, що позов не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 12 травня 2014 року
до приватного нотаріуса Київського
нотаріального округу ОСОБА_6 звернувся
представник ПАТ «Дельтабанк» із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяження у Державному реєстрі прав на
нерухоме майно, а зокрема, здійснити
реєстраційну дію по зміні відомостей
щодо особи іпотекодержателя за
Іпотечним договором №09.06/01/101/07-НВкли
від 01.03.2007 р. та вчинити запис про
реєстрацію іпотеки та реєстрацію
обтяження на користь АТ «Дельта Банк»,
щодо об'єкта нерухомого майна -
трикімнатної квартири загальною
площею 70,7кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, належного позивачеві.

Як вбачається із матеріалів справи, для
вчинення вище зазначених
реєстраційних дій, представником ПАТ
«Дельтабанк», окрім, належної заяви,
довіреності, кредитного та іпотечного
договору, квитанцій про сплату
державного мита датованих 14.05.2014 р.,
також було надано Договір
купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013
р. посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1441. З поданого Договору
вбачається, що 26.06.2013 р. між ПАТ
«Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельтабанк»
було укладено цивільно-правову угоду,
за наслідком якої ПАТ «Кредитпромбанк»
було продано (відступлено) для ПАТ
«Дельтабанк» право вимоги виконання
грошових зобов'язань за рядом
кредитних договорів, в тому числі і за
кредитним договором №09.06/01/07-НВкли від
01.03.2007 р., а також за усіма договорами
застави, іпотеки, поруки, які слугували
забезпеченням по відступленим
кредитним договорам.

Судом також встановлено, що 12.05.2014 р.
приватним нотаріусом Київського
нотаріального округу ОСОБА_6 з
результатами розгляду поданих ПАТ
«Дельтабанк» документів, було прийнято
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, індексний № 12973483, а
14.05.2014 р. було вчинено реєстраційні дії
по внесенню запису про зміну
відомостей щодо особи
іпотекодержателя з ПАТ
«Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельтабанк»,
як нового обтяжувала за іпотечним
договором №09.06/01/101/07-НВкли від 01.03.2007р.
Вказані обставини, підтверджено
відповідним рішеннямпро державну
реєстрацію прав та їх обтяжень,
індексний № 12973483 від 12.05.2014 р.та
витягами з Державного реєстру прав на
нерухоме майно (копії наявні в
матеріалах справи).

Разом з тим, зважаючи на доводи
позивача, які містяться у його позові,
судом враховано, що відповідно до п. 64
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №
868: «Державна реєстрація обтяження
нерухомого майна іпотекою, зміни умов
обтяження нерухомого майна іпотекою,
анулювання та видачі нової заставної,
відступлення прав за іпотечним
договором або передачі заставної,
видачі дубліката заставної, припинення
обтяження нерухомого майна іпотекою
проводяться з урахуванням
особливостей, визначених цим
Порядком».

Зокрема, пункт 98 вказаного Порядку
встановлює, що якщо під час проведення
державної реєстрації зміни умов
обтяження нерухомого майна іпотекою,
анулювання та видачі нової заставної,
відступлення прав за іпотечним
договором або передачі заставної,
видачі дубліката заставної, припинення
обтяження нерухомого майна іпотекою за
відсутності державної реєстрації
права власності на таке майно в
Державному реєстрі прав державний
реєстратор переносить відомості про
таку іпотеку з Державного реєстру
іпотек до спеціального розділу
Державного реєстру прав, після чого на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав вносить до
Державного реєстру прав відповідний
запис про зміну, припинення обтяження
нерухомого майна іпотекою.

Тобто, чітко розмежовано такі дії, як
проведення державної реєстрації зміни
умов обтяження нерухомого майна
іпотекою та відступлення прав за
іпотечним договором, та передбачає за
відсутності державної реєстрації
права власності на таке майно в
Державному реєстрі прав, переносити
відомості про таку іпотеку з
Державного реєстру іпотек до
спеціального розділу Державного
реєстру прав, після чого на підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію прав вносить до Державного
реєстру прав відповідний запис про
зміну.

Так, як реєстрація прав а ні позивачем,
а ні відповідачем на вказане майно в
договорі іпотеки майно не проводилась,
то відповідачем було перенесено
відомості про таку іпотеку з
Державного реєстру іпотек та Єдиного
реєстру заборон відчуження нерухомого
майна до спеціального розділу
Державного реєстру прав, після чого на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав внесено до
Державного реєстру прав відповідний
записи про зміну ПАТ «Кредитпромбанк»
на АТ «Дельта Банк».

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем було фактично
проведено державну реєстрацію змін
умов обтяження нерухомого майна
іпотекою, а не державну реєстрацію прав
на нерухоме майно, на що вказує позивач
у власному позові.

Крім того, суд не погоджується із
твердженням сторони позивача щодо
порушення приватним нотаріусом
Київського нотаріального округу
ОСОБА_6 вимог п. 1.ч. 2. ст. 9, п.5 ст. 10, п. 4.ч.
2. ст. 15 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (надалі - Закон)
при здійсненні вищенаведених
реєстраційних дій.

Так, відповідно до ч.2 ст.9 Закону
Державний реєстратор: 1) встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: - відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); - відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень; -
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; - наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; - наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

При цьому, судом не встановлено, а
позивачем не доведено, що в ході
здійснення обумовлених реєстраційних
дій, приватним нотаріусом, як державним
реєстратором не було забезпечено
дотримання вищенаведених вимог ст. 9
Закону та не перевірено наявність
необхідних на те правових підстав для
вчинення такої дії, а саме
відповідності форми правочину,
наявності повноважень особи, точність
відомостей щодо нерухомого майна.

Згідно ч.1 ст.15 Закону, згідно якої
Державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

В той же час, як вбачається із
матеріалів справи та пояснень сторін,
відповідачем, фактично було
забезпечено дотримання зазначених
вимог, а зокрема вчиненодії по
прийняттю і перевірці документів,
встановленні факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
прийнято рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, внесено
запис до Державного реєстру прав, а
також по завершенню реєстраційної дії
надано відповідний витяг для заявника -
ПАТ «Дельтабанк».

Водночас, як вбачається із матеріалів
справи та пояснень сторін,
відповідачем також з'ясовувались
обставини щодо відсутності або
наявності відповідних застережень в
умовах договору іпотеки, які
унеможливлювали б заміну обтяжувача
(іпотекодержателя) за таким договором.
Зокрема встановлено, що на підставі
п.3.2.5 Іпотечного договору
№09.06/01/101/07-НВкли від 01.03.2007 р. первісний
іпотекодержатель вправі відступити
власне право вимоги іншій особі без
відповідної на те згоди на
іпотекодавця, тобто власника майна.

Відтак, з наведеного вище слід
підсумувати, що під час вчинення
реєстраційної дії відповідачем, як
особою на яку покладено вчинення
державних реєстраційних дій, було
вчинено усі процедурні дії, які
пов'язані із перевіркою документів
поданих заявником на відповідність їх
вимогам Закону, та внесено запис до
відповідного реєстру у визначений
обумовленим Законом порядок та спосіб.

Що ж до тверджень позивача з приводу
того, що Договір купівлі-продажу прав
вимоги від 26.06.2013 р. є виключно
договором факторингу, а відтак на думку
позивача, не може містити жодних умов,
що стосуються переходу прав вимоги за
договорами забезпечення, то з
наведеним твердженням суд не
погоджується.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Водночас, частина 2 цієї
статті зауважує, що сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Так, згідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок: 1)
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
2) правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою. При цьому з огляду на ч. 1 ст. 513
ЦК України, правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

З наведеного вище, слід дійти до
висновку що ПАТ «Кредитпромбанк» та
ПАТ «Дельтабанк» при укладені Договору
купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013
р. фактично уклали договір, в якому
містяться елементи різних договорів,
тобто уклали змішаний договір, однак за
своєю суттю даний договір переважно
являє собою договір про відступлення
прав вимоги (цесії). В підтвердження
чого, слугують також умови вказаного
договору, згідно яких не вбачається
жодного роду дисконту, знижки, або
зменшеної суми грошової плати з
прийняття боргу у порівнянні із
фактичним розміром кредиторської
заборгованості, що на думку суду
становить головну відмінність даного
договору від договору факторингу. При
цьому, вчинення такого договору у
нотаріальній формі свідчить про
дотримання його сторонами вимог закону
щодо укладення такого договору у такій
самій формі, що і правочин, на підставі
якого виникло зобов'язання, право
вимоги за яким передається новому
кредиторові. Оскільки дотримання
нотаріальної форми відступлення
потребували саме договори іпотеки, що
слугували відповідним забезпеченням
виконання грошових зобов'язань
позичальників.

Поряд з тим, як вбачається із змісту
п.1.1. (Терміни, що вживаються в договорі)
Договору купівлі-продажу прав вимоги
від 26.06.2013 р., сторони даного договору,
обумовили, що разом переданням
(відступленням) прав вимоги за
кредитними договорами, здійснюється
також і відступлення прав вимоги за
усіма забезпечувальними договорами, в
тому числі за Іпотечним договором №
09.06/01/101/07-НВклн від 01 березня 2007 року.

Тому, на думку суду, відповідач
правомірно дійшов до висновку, що ПАТ
«Дельта Банк» став стороною за
Кредитними договором №09.06/01/07-НВклн від
01 березня 2007 року та Іпотечним
договором № 09.06/01/101/07-НВклн,
посвідченим ОСОБА_8, приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу, 01 березня 2007 року
за реєстровим № 574., що виступає в
якості забезпечення за вказаним
кредитним договором.

Поряд з тим, додатково слід зауважити,
що станом на день розгляду даної
судової справи, рішення приватного
нотаріуса про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень від 12.05.2014 р., на підставі
якого вчинено запис про реєстрацію
змін до відомостей щодо особи
іпотекодержателя за Іпотечним
договором №09.06/01/101/07-НВкли від 01.03.2007 р.
на користь АТ «Дельта Банк», яке є
предметом оскарження, у зв'язку із
надходженням відповідних заяв сторін у
справі є скасованим, про що свідчать
рішення про скасування від 03.10.2014 р. та
актуальні витяги із Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно. Відтак,
на даний час в Державному реєстрі
іпотек відновлено запис на користь
особи попереднього іпотекодержателя -
ПАТ «Кредитпромбанк».

Як наслідок, суд зауважує, що внаслідок
добровільного й самостійного
скасування оскаржуваного рішення
приватного нотаріуса, відбулося
відновлення прав позивача (якщо ті були
порушені), тим самим врегульовано
існуючі спірні правовідносини між
сторонами у справі.

Тому, суд погоджується із позицією
відповідача та третьої особи ПАТ
«Дельта Банк», що за таких обставин
відпала необхідність щодо здійснення
подальшого захисту прав позивача,
шляхом визнання його дій по прийняттю
рішення протиправними, оскільки такі
дії відповідача по прийняттю рішення, а
також внесенні змін на його підставі до
Державного реєстру, перебувають у
причинно-наслідковому зв'язку із самим
рішенням відповідача. А тому,
скасування раніше прийнятого рішення,
що на думку позивача порушувало його
права, унеможливлює його подальше
скасування судом.

Відтак, суд погоджується із тим, що самі
по собі дії відповідача без оскарження
відповідних результатів таких дій у
вигляді відповідного рішення, не
призводить до порушень прав позивача з
боку відповідача, а відтак не
потребують додаткового захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином, суд враховуючи
вищевикладене приходить до висновку,
що у зв'язку із припиненням підстав
позову, а відтак і можливих порушень
прав позивача на момент розгляду спору,
у задоволенні адміністративного
позову позивача слід відмовити.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 у задоволенні позову до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
треті особи, які не заявляють
самостійний вимог на предмет спору на
стороні відповідача - публічне
акціонерне товариство "Кредитпромбанк"
та публічне акціонерне товариство
"Дельта Банк", про визнання дій
протиправними та скасування рішення -
відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Комшелюк Т.О.