Справа № 826/16192/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2014 року 08:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщук І.О.,
розглянувши адміністративну справу в
письмовому провадженні
за позовом ОСОБА_1до третя особа
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві ОСОБА_2проскасування
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
Позивач, в особі ОСОБА_1, звернувся
з адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання дій
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві при винесенні
Постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 02.10.2014 року № 44925618
незаконними; визнати протиправною і
скасувати Постанову державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м. Києві
від 02.10.2014 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) № 44925618; зобов'язати Відділ
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві відкрити виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа, виданого Шевченківським
районним судом м. Києва 24.09.2014 року
згідно вироку Шевченківського
районного суду м. Києва від 20 березня 2012
року у справі № 1-326/11 в частині
стягнення із засудженого ОСОБА_2 на
відшкодування матеріальної шкоди на
Позивач в обґрунтування позовних
вимог зазначає, що дії Відповідача про
відмову в відкритті виконавчого
провадження є протиправними, оскільки
відсутність ідентифікаційного номеру
Боржника в виконавчому листі виданого
Шевченківським районним судом м. Києва
24.09.2014 року згідно вироку
Шевченківського районного суду м.
Києва від 20 березня 2012 року у справі №
1-326/11 є безпідставним.
Представник Відповідача до суду
не з'явився, заперечень проти позовних
вимог не надав, вимоги Ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22.10.2014 р. не виконав.
Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи.
Представник позивача надав пояснення,
що ОСОБА_2 відбуває покарання в місцях
У відповідності до ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, але прибули не всі
особи, які беруть участь у справі, хоча
і були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду, суд
має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
можливе здійснювати подальший розгляд
справи в порядку письмового
Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,
Судом встановлено, що в Вироком
Шевченківського районного суду м.
Києва від 20 березня 2012 року вирішено
стягнути з засудженого ОСОБА_2 на
користь потерпілого ОСОБА_1
матеріальної шкоди та 341334 грн. 37 коп.
моральної шкоди (надалі по тексту Вирок
суду). Вирок суду набрав законної сили
26 листопада 2013 року.
На виконання Вироку суду 24 вересня 2014
року Шевченківським районним судом був
виданий виконавчий лист про стягнення
з ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної
шкоди на користь потерпілого ОСОБА_1 25
Позивачем 01 жовтня 2014 року Виконавчий
лист був пред'явлений до виконання до
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
Державним виконавцем прийнято
Постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 02.10.2014р. №
44925618 з виконання виконавчого листа №
1-326 від 24.09.2011р., який виданий
Шевченківським районним судом м. Києва
на підставі вироку Шевченківського
районного суду м. Києва.
Підставою для винесення Постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 02.10.2014 № 44925618 слугувала
відсутність ідентифікаційного номеру
Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про обґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.
В частині позовних вимог щодо визнання
дій державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві при винесенні
Постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 02.10.2014 року № 44925618
незаконними та визнати протиправною і
скасувати Постанову державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м. Києві
від 02.10.2014 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) № 44925618, суд зазначає
З матеріалів справи вбачається, що 01
липня 2014 року представник позивача
звернулася з адвокатським запитом до
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про надання інформації про
реєстраційний номер облікової картки
платника податків - фізичної особи
Листом від 08.07.2014 року № 1449/С/А/26-15-18-06-06
Головне управління Міндоходів у м.
Києві відмовило у наданні
вищезазначеної інформації,
посилаючись, що такі відомості є
інформацією з обмеженим доступом, та
повідомило, що відповідно до спільного
наказу Міністерства доходів і зборів
України та Міністерства юстиції
України від 05.02.2014 року № 254/5/119,
зареєстрованого в Міністерстві
органи державної виконавчої служби
можуть звернутися до Міністерства
доходів і зборів України через
державне підприємство «Інформаційний
центр» Міністерства юстиції України.
Представник позивача 24 липня 2014 року
звернулася до Шевченківського
районного суду м. Києва з клопотанням
про видачу виконавчого листа по справі
№ 1- 326/11. Даним клопотанням, серед
іншого, представник позивача просила
суд подати запит про реєстраційний
номер облікової картки платника
податку боржника ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина Російської Федерації, який
народився у м. Ленінград) до Державної
податкової служби України через
Адміністратора автоматизованої
системи документообігу суду.
В заяві про примусове виконання вироку
Шевченківського районного суду міста
Києва від 20 березня 2012 року, поданій
Відповідачу разом з виконавчим листом,
представник Позивача повідомляла
Відповідача про безрезультатність
самостійних пошуків реєстраційного
номера облікової картки платника
податку боржника ОСОБА_2 та просила
Відповідача звернутись з запитом до
Міністерства доходів і зборів України
через державне підприємство
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України про реєстраційний
номера облікової картки платника
податку боржника ОСОБА_2.
Державним виконавцем прийнято
Постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 02.10.2014р. №
44925618 з виконання виконавчого листа №
1-326 від 24.09.2011р., який виданий
Шевченківським районним судом м. Києва
на підставі вироку Шевченківського
районного суду м. Києва.
Вказана постанова прийнята на підставі
пункту 6 частини першої статті 26 Закону
України "Про виконавче провадження" та
в зв'язку з не зазначенням у
виконавчому документі індивідуального
ідентифікаційного номера боржника.
Відповідно до статті 1 Закону України
від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче
провадження" (надалі по тексту Закон №
606-ХІV), виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
Частинами першою та другою статті 2
Закону № 606-ХІV встановлено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(далі - державні виконавці).
Відповідно до частини першої статті 6
Закону № 606-ХІV Державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина
перша статті 11 Закону № 606-ХІV).
Відповідно до пункту 4 частини другої
статті 17 Закону № 606-ХІV підлягають
виконанню державною виконавчою
службою виконавчі листи, що видаються
судами.
Згідно частини першої статті 25 Закону
№ 606-ХІV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
Відповідно до частини другої статті 25
Закону № 606-ХІV державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.
Згідно пункту 6 частини першої статті
606-ХIV державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону.
Частиною першою статті 18 Закону № 606-ХІV
встановлено, що у виконавчому
документі зазначаються: 1) назва і дата
видачі документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо; 4)
резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Як вже було встановлено судом та
вбачається з матеріалів справи,
Позивачем вчинялися дії щодо отримання
ідентифікаційного номеру боржника
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
Російської Федерації, який народився у
м. Ленінград), проте, Позивачу було
відмовлено в отриманні даної
інформації від Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

Також, суд звертає увагу, що Позивач при
поданні заяви про примусове виконання
вироку Шевченківського районного суду
міста Києва від 20 березня 2012 року,
поданій Відповідачу разом з виконавчим
листом, повідомляла Відповідача про
безрезультатність самостійних пошуків
реєстраційного номера облікової
картки платника податку боржника
ОСОБА_2 та просила Відповідача
звернутись з запитом до Міністерства
доходів і зборів України через
державне підприємство «Інформаційний
центр» Міністерства юстиції України
про реєстраційний номера облікової
картки платника податку боржника
ОСОБА_2, проте, як свідчать матеріали
справи державним виконавцем було
залишено поза увагою звернення
представника Позивача.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі й конфіденційну.

З аналізу матеріалів справи та норм
законів, суд приходить до висновку, що
відсутність у виконавчому листі певних
даних про особу боржника не є підставою
для відмови державним виконавцем у
відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна позиція викладена в
Постановах Верховного Суду України від
21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14 та 25
червня 2014 року у справі № 6-62цс14.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Позивача в частині щодо
визнання протиправних дій Відповідача
та визнання протиправним та скасування
Постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 02.10.2014р. №
44925618 з виконання виконавчого листа №
1-326 від 24.09.2011р., який виданий
Шевченківським районним судом м. Києва
на підставі вироку Шевченківського
районного суду м. Києва підлягають
задоволенню в повному обсязі.

В частині позовних вимог щодо
зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м. Києві
відкрити виконавче провадження на
підставі виконавчого листа, виданого
Шевченківським районним судом м. Києва
24.09.2014 року згідно вироку
Шевченківського районного суду м.
Києва від 20 березня 2012 року у справі №
1-326/11 в частині стягнення із
засудженого ОСОБА_2 на відшкодування
матеріальної шкоди на користь
потерпілого ОСОБА_1 25915 грн. 63 коп., суд
зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, в
матеріалах кримінальної справи
відсутній ідентифікаційний номер
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
Російської Федерації, який народився у
м. Ленінград), в зв'язку з чим суд не має
можливості внести виправлення до
виконавчого листа Шевченківським
районним судом м. Києва 24.09.2014 року.

Згідно з частиною другою статті 13
Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про
судоустрій і статус суддів" судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України
неодноразово зазначав, що виконання
судового рішення є невід'ємною
складовою права кожного на судовий
захист і охоплює, зокрема, законодавчо
визначений комплекс дій, спрямованих
на захист і відновлення порушених прав,
свобод, законних інтересів фізичних та
юридичних осіб, суспільства, держави
(пункт 2 мотивувальної частини Рішення
від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012);
невиконання судового рішення загрожує
сутності права на справедливий розгляд
судом (пункт 3 мотивувальної частини
Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є
конституційною гарантією прав і
свобод, а обов'язкове виконання судових
рішень - складовою права на
справедливий судовий захист.

Крім того, згідно Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець наділений певними
повноваженнями для здійснення
виконання рішень судів, зокрема,
надсилати запити до юридичних осіб,
державних установ тощо (стаття 5 Закону
606-ХІV).

З урахуванням наведеного та враховуючи
відсутність у володінні
Шевченківського районного суду м.
Києва та Позивача даних про
ідентифікаційний номер боржника -
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
Російської Федерації, який народився у
м. Ленінград) та з метою захистку права
ОСОБА_1 на отримання коштів, стягнутих
на його користь судовим рішенням, суд
приходить до висновку про зобов'язання
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві вчинити дії щодо
прийняття виконавчого листа, виданого
Шевченківським районним судом м. Києва
24.09.2014 року, згідно вироку
Шевченківського районного суду м.
Києва від 20 березня 2012 року у справі №
1-326/11 в частині стягнення із
засудженого ОСОБА_2 на відшкодування
матеріальної шкоди на користь
потерпілого ОСОБА_1 25915 грн. 63 коп. до
виконання та відкриття виконавчого
провадження без даних про
ідентифікаційний номер боржника.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Частиною 1 статті 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 зазначеної статті
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Враховуючи всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
повністю.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.69, 70, 71, 158-163,167 КАС України,
Окружний адміністративний суд м. Києва,
-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити повністю.

2. Визнати дії державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві при винесенні
Постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 02.10.2014 року № 44925618
незаконними.

3. Визнати протиправною і скасувати
Постанову державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві від 02.10.2014 про відмову
у відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) № 44925618.

4. Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м. Києві
вчинити дії щодо прийняття виконавчого
листа, виданого Шевченківським
районним судом м. Києва 24.09.2014 року,
згідно вироку Шевченківського
районного суду м. Києва від 20 березня 2012
року у справі № 1-326/11 в частині
стягнення із засудженого ОСОБА_2 на
відшкодування матеріальної шкоди на
користь потерпілого ОСОБА_1 25915 грн. 63
коп. до виконання та відкриття
виконавчого провадження без даних про
ідентифікаційний номер боржника.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук