Справа № 804/6493/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м.
Київ К/800/15130/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05.12.2013 р.

у справі № 804/6493/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мега-Дизайн»

до Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мега-Дизайн» (далі -
позивач, ТОВ «Мега-Дизайн») звернулось
до суду з позовом до Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби (далі -
відповідач, Західно-Донбаська ОДПІ) про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02.07.2013 р. у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05.12.2013 р. постанову

Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02.07.2013 р.
скасовано. Прийнято нову постанову,
якою позов задоволено. Скасовано
податкові повідомлення-рішення
Західно-Донбаської ОДПІ № від
19.04.2013 року та № від 19.04.2013 року.

У касаційній скарзі Західно-Донбаська
ОДПІ, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05.12.2013 р. скасувати, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02.07.2013 р.
залишити в силі.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

Західно-Донбаською ОДПІ проведено
планову виїзну документальну
перевірку ТОВ «Мега-Дизайн» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт
№105/22-2-33459556 від 04.04.2013 року.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: п.п. 135.5.4 п. 135 ст. 135, п.138.8 ст.
138, п.п.139.1.9 п. 139 ст. 139 ПК України, у
результаті чого підприємством
безпідставно занижено податок на
прибуток що підлягає сплаті до бюджету
на загальну суму 1317535 грн.; п. 193.3 ст. 193, п.
198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 744169,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.04.2013р. №
, яким позивачу збільшено
податкове зобов'язання з ПДВ на суму
744169,00 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 372086,00 грн.,
та податкове повідомлення-рішення від
19.04.2013р. № , яким позивачу
збільшено податкове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємство на суму 1317535, 00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 658768,00 грн.

Суд апеляційної інстанції визнав
необґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, з огляду на
наступне.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та ПП
«Темко», ТОВ ВАФ «Меркурій» та ТОВ
«Мега-Дизайн Плюс» укладалися угоди з
надання послуг та купівлі товарів.

Виконання зазначених договорів
підтверджено належним чином
складеними первинними документами:
податковими накладними, видатковим
накладними, актами приймання-передачі
тощо.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивачем виконані всі умови,
передбачені податковим
законодавством, які надають йому
правові підстави для формування витрат
та податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд апеляційної
інстанції вірно застосував норми
матеріального права, отже, прийняті
податковим органом спірні податкові
повідомлення-рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судом апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено, правова оцінка
обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05.12.2013 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області відхилити.

2.Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05.12.2013 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В.
Муравйов