Справа № 820/15987/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 р.Справа №
820/15987/14Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.,

представників сторін: позивача -
Демського В.Ю., відповідача - Шамілової
Л.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014р. по
справі № 820/15987/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ"

до Державної податкової інспекції
у Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ" (далі
по тексту - ТОВ «Промметсплав»),
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області (далі по тексту -
ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
ГУ Міндоходів у Харківській області,
відповідач), в якому просив суд
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 04.09.2014
року про визначення позивачу сум
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 156000,00 грн. -
основний платіж, 78000,00 грн. - штрафні
санкції.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014 року
по справі № 820/15987/14 адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задоволено у повному обсязі.

Скасовано податкове повідомлення -
рішення № від 04.09.2014 року про
визначення позивачу сум податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 156000,00 грн. - основний
платіж, 78000,00 грн. - штрафні санкції.

Відповідач, не погодившись із
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014 року
та постановити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги з посиланням на акт
ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Метсільвер»
щодо документального підтвердження
господарських відносин з платниками
податків-покупцями та постачальниками,
їх реальності та повноти відображення
в обліку з ПДВ за січень-лютий 2014 року»
від 17.04.2014 року № 237/05-66-22-02/38422101
стверджує, що контрагент позивача ТОВ
«Метсільвер» відсутнє за
місцезнаходженням, у зв'язку з чим
неможливо визначити належність місця
навантаження придбаного позивачем
підготовчого алюмінієвого сплаву
(Донецька область, с. Новоукраїнка» до
фактичної адреси або складських
приміщень ТОВ «Метсільвер». Крім того,
вказує на ненадання позивачем до
перевірки сертифікатів якості на
алюміній, що унеможливлює відстеження
виробника вищезазначеного сплаву та
його дійсне походження. Враховуючи
викладене, наполягає на правомірності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав з підстав, викладених в
останній, просив суд апеляційної
інстанції скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014 р. по
справі № 820/15987/14, прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в надісланих до
суду письмових запереченнях та в
судовому засіданні просив суд
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.
Стверджує, що реальність господарських
операцій між ТОВ «Промметсплав» та ТОВ
«Метсільвер» повністю підтверджено
первинними документами, зауваження до
оформлення яких в акті перевірки
відсутні. Вказує, що в акті перевірки
відсутні посилання на конкретні
порушення позивачем вимог податкового
законодавства по відносинам із ТОВ
«Метсільвер». Чинним законодавством не
поставлено в залежність право платника
податку, в даному випадку позивача, на
включення до складу податкового
кредиту сплаченого ПДВ у ціні товару
від дотримання вимог податкової
дисципліни його контрагентами.
Зазначив, що з огляду на відсутність
рішень суду про визнання недійсним
правочину між ТОВ «Промметсплав» та
ТОВ «Метсільвер» відповідач не мав
права на відображення в акті перевірки
судження про вчинення позивачем
податкового законодавства щодо
правильності та повноти справляння
податків за цим правочином. З
посиланням на ухвалу Донецького
окружного адміністративного суду від
28.05.2014 року про забезпечення позову та
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16.06.2014 року
по справі № 805/6590/14 зазначив, що акт від
17.04.2014 року № 237/05-66-22-02/38422101 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Метсільвер" (код за ) щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків покупцями та
постачальниками, їх реальності та
повноти відображення в обліку з ПДВ за
січень-лютий 2014 року" не є належним
доказом безтоварності господарських
операцій між позивачем по справі та
вищевказаним контрагентом. Враховуючи
викладене, вважає податкове
повідомлення - рішення № від
04.09.2014 року про визначення позивачу сум
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість таким, що підлягає
скасуванню.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ"
зареєстроване як юридична особа 22.06.1998
року (т.1, а.с.187), є платником податку на
додану вартість з 14.07.1999 року (т.2, а.с.188)
та перебуває на обліку Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області.

Фахівцем податкового органу було
проведено позапланову документальну
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ПРОММЕТСПЛАВ" () з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України в частині
господарських взаємовідносин з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Метсільвер" () за січень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт
від 22.08.2014 року №3329/20-30-22-01/25611992, яким
зафіксовано порушення п.198.3 ст.198, п.198.6
ст.198, п.201.4, п.201.7 ст.201 ПК України, в
результаті чого ТОВ "ПРОММЕТСПЛАВ"
занижено суму податку на додану
вартість, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у розмірі
156000,00 грн. за січень 2014 року (т.1, а.с.8-25).

Позивач, не погодившись із висновками
акту, подав заперечення, які за
результатами їх розгляду Державною
податковою інспекцією у Дзержинському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області були залишені без
задоволення, а висновки акту перевірки
- без змін.

На підставі вищевказаних висновків
акту перевірки відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення від
04.09.2014 року № (т.1, а.с.6).

Скориставшись правом, наданим пунктом
56.1 ст.56 Податкового кодексу України,
звернувся до суду з даним позовом про
скасування зазначеного податкового
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з їх
обґрунтованості, оскільки
господарські відносини між позивачем
та його контрагентом ТОВ «Метсільвер»
повністю підтверджені первинними
документами, оформленими належним
чином, а відтак, визначення
відповідачем грошового зобов'язання з
ПДВ згідно зі спірним податковим
повідомленням-рішенням є протиправним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник повинен мати
податкові накладні, первинні
бухгалтерські документи, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначені для використання у
власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини другої статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів для цілей
ведення податкового обліку лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що між ТОВ "ПРОММЕТСПЛАВ"
(покупець) та ТОВ "Метсільвер"
(постачальник) укладено договір №020113
на поставку товару від 02.01.2013 року,
відповідно до якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупцю, а покупець - прийняти та
оплатити товар (підготовчий
алюмінієвий сплав) на умовах,
викладених в договорі (т.1, а.с.46-47).

В рамках виконання зазначеного
договору ТОВ "Метсільвер" виписало
позивачу видаткові накладні (т.1, а.с.48,
52, 56).

Розрахунки було проведено в
безготівковій формі, про що свідчить
платіжне доручення, копія якого наявна
в матеріалах справи (т.1, а.с.63).

Факт транспортування товару
підтверджується товарно-транспортними
накладними, відповідно до яких товар
перевозився на транспортному засобі
Рено, держ.НОМЕР_1, причіп/напівпричіп
держ.НОМЕР_2, автомобільний перевізник
ФОП ОСОБА_3 (т.1, а.с.50,54,58). Також в
матеріалах справи міститься копія
договору №01 перевезення вантажу від
06.01.2014 року, укладеного між позивачем
(замовник) та ФОП ОСОБА_3 (перевізник),
відповідно до якого перевізник
зобов'язується власними засобами
доставити вантаж замовника по
маршруту, вказаному в заявці, видати
вантаж отримувачу, а замовник
зобов'язується оплатити перевезення
вантажу (а.с.61). Розрахунки за даним
договором підтверджуються
розрахунковою квитанцією (а.с.62). Крім
того факт транспортування
підтверджується актами на виконання
робіт-послуг, підписаними між ФОП
ОСОБА_3 та ТОВ "ПРОММЕТСПЛАВ" (т.1,
а.с.51,55,59).

На підставі виконання договору від
02.01.2013 року №020113 ТОВ "Метсільвер"
виписало ТОВ "ПРОММЕТСПЛАВ" податкові
накладні, копії яких надано до
матеріалів справи (т.1, а.с.49,53,57).

З наявних в матеріалах справи копій
вищезазначених первинних документів
вбачається, що останні оформлені у
відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення
№88), а податкові накладні - згідно з
нормами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України.

Вищевказані документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак, є належними та допустимими
доказами реальності вчинення
господарських операцій.

Колегія суддів вважає за необхідне
вказати, що податкові накладні № 114 від
22.01.2014 року, № 115 від 28.01.2014 року, № 116 від
29.01.2014 року, виписані позивачеві
постачальником ТОВ «Метсільвер»,
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних, про що свідчить
відповідна відмітка на податкових
накладних, та що знайшло своє
відображення в акті перевірки (т.1, а.с.19,
арк..12 акту перевірки).

Посилання відповідача на розбіжності у
номерах податкових накладних,
виписаних контрагентами ТОВ
«Метсільвер» (постачальники по
ланцюгу) не свідчать про безтоварність
господарських операцій між позивачем
та вказаним постачальником, та не є
підставою для позбавлення ТОВ
«Промметсплав» права на віднесення сум
ПДВ до складу податкового кредиту.

З приводу тверджень відповідача про
відсутність сертифікатів якості
товару - алюмінієвого сплаву
підготовчого, колегія суддів зазначає,
що сертифікати якості та сертифікати
відповідності товару не є первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податків, отже у позивача
відсутній обов'язок зберігати отримані
від ТОВ "Метсільвер" документи щодо
якості товару.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає господарські операції між ТОВ
«Промметсплав» та ТОВ «Метсільвер»
такими, що належним чином підтверджені
первинними документами.

Таким чином, ТОВ "Метсільвер" виконало
свої зобов'язання за договором, а ТОВ
"ПРОММЕТСПЛАВ" прийняло товар, що
підтверджується даними податкового та
бухгалтерського обліку.

Також судом першої інстанції
встановлено, та підтверджено в суді
апеляційної інстанції, що позивач має в
оренді приміщення відповідно до
договорів оренди (т.1, а.с.135-166, 176-180) та
обладнання (т.1, а.с.167-175).

Як свідчать матеріали справи, в
подальшому товар, отриманий за
договором, було оприбутковано на
підприємстві позивача (т.1, а.с.64-64а),
виготовлено із нього вторинний
алюмінієвий сплав (т.1, а.с.65-77), який було
реалізовано контрагентам позивача -
подальшим покупцям (т.1, а.с.78-110).

Зазначені обставини підтверджуються
наявними в матеріалах справи копіями
матеріального звіту по складу за
січень 2014 року (т.1, а.с.111-123), складських
накладних, накладних-вимог на відпуск
(внутрішнє переміщення) матеріалів,
звітів начальника виробництва,
паспортів, складених лабораторією ТОВ
«Промметсплав» за результатами
хімічного аналізу придбаного
алюмінієвого сплаву, попередніми
калькуляціями вартості виробництва,
сертифікатами якості лабораторії ТОВ
«Промметсплав».

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що господарські
операції з придбання у ТОВ
«Метсільвер» алюмінієвого сплаву
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю позивача.

На підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ "Метсільвер", позивачем
було віднесено суми ПДВ до складу
податкового кредиту за січень 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час виникнення господарських відносин
з позивачем по справі ТОВ "Метсільвер"
було зареєстровано як юридична особа
та було платником податку на додану
вартість (т.1, а.с.191-199).

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що підставою для висновку
податкового органу про відсутність у
позивача права на віднесення ПДВ по
відносинам із ТОВ «Метсільвер» до
складу податкового кредиту слугували
відомості акту ДПІ у Куйбишевському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 17.04.2014 року №237/05-66-22-02/38422101
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Метсільвер",
яким, зокрема, зафіксовано відсутність
вказаного підприємства за юридичною
адресою, що, на думку відповідача по
справі, свідчить про неможливість
співвіднести місце навантаження
товару з місцезнаходженням
постачальника ТОВ «Метсільвер» та
ставить під сумнів реальність
господарських операцій з поставки
товару позивачеві вказаним
контрагентом.

Разом з тим, постановою Донецького
окружного адміністративного суду від
16.06.2014 року по справі №805/6590/14, яка
станом на час розгляду справи є чинною,
за позовом ТОВ «Метсільвер» визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області щодо коригування податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
системі АІС "Податковий блок" на
підставі акту №237/05-66-22-02/38422101 від 17.04.2014
року "Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Метсільвер" (код
за ) щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків покупцями та
постачальниками, їх реальності та
повноти відображення в обліку з ПДВ за
січень-лютий 2014 року" та зобов'язано
Державну податкову інспекцію у
Куйбишевському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області вилучити з системи
АІС "Податковий блок" інформацію,
внесену на підставі акту
№237/05-66-22-02/38422101 від 17.04.2014 року "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Метсільвер" (код за ) щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків покупцями та
постачальниками, їх реальності та
повноти відображення в обліку з ПДВ за
січень-лютий 2014 року" та поновити дані,
самостійно задекларовані товариством
з обмеженою відповідальністю
"Метсільвер" (т.1, а.с.213-222).

Крім того, колегія суддів зауважує, що з
системного аналізу положень п.73.5 ст.73
Податкового кодексу України, п.п.6. 7
Порядку проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок,
затвердженого постановою КМУ від
27.12.2010р. №1232, а також Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженої наказом ДПА України від
22.12.2010р. №984, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011р.
за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984)
випливає, що зустрічна звірка полягає у
співставленні первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання (в даному
випадку, позивача) з даними платника
податків (відносно якого проводиться
перевірка), з метою документального
підтвердження господарських відносин
з платником податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій і розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

Отже, зустрічна звірка суб`єкта
господарювання може бути проведена
податковим органом лише з питань
взаємовідносин з певним платником
податків (відносно якого проводиться
основна перевірка, в ході якої і
виникає необхідність ініціювання
зустрічної звірки) та лише в разі
наявності у розпорядженні податкового
органу первинних документів або
надання таких документів платником
податків на обов'язковий письмовий
запит податкового органу.

При цьому, судження податкового органу
відносно правильності справляння
платником податків сум податків та
зборів за відображеними в податковій
звітності показниками господарських
операцій можуть бути викладені
виключно в акті перевірки або довідці
зустрічної звірки. Чинним
законодавством не передбачено
відображення таких суджень в акті про
неможливість проведення перевірки або
акті про неможливість проведення
зустрічної звірки, де мають
зазначатись лише обставини, котрі
спричинили таку неможливість.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що акт ДПІ у Куйбишевському
районі м. Донецька №237/05-66-22-02/38422101 від
17.04.2014 року "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Метсільвер" (код за ) щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків покупцями та постачальниками,
їх реальності та повноти відображення
в обліку з ПДВ за січень-лютий 2014 року",
на які посилається відповідач в акті
перевірки ТОВ «Промметсплав», не є
належним та допустимим доказом
безтоварності господарських операцій
з придбання позивачем товару у
вказаного контрагента.

Згідно з п. 6 Порядку № 984 факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об`єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

У відповідності до п. 5. 2. Порядку № 984, у
разі встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожними
відображеним в акті фактом порушення
необхідно чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків, зазначити
період (місяць, квартал, рік) фінансово -
господарської діяльності та
господарську операцію, в результаті
якої здійснено порушення.

З огляду на приписи п.п. 5.2, 6
Порядку №984, колегія суддів дійшла
висновку, що до набуття законної сили
рішенням суду про визнання недійсним
правочину, за яким платником податків
було сформовано податковий кредит з
ПДВ, податковий орган не має правових
підстав для відображення в акті
перевірки судження про вчинення таким
платником порушення податкового
законодавства щодо правильності та
повноти справляння податків за цим
правочином.

Наявні у справі документи не містять
жодних доказів наявності між позивачем
та його контрагентами
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
Державі суспільного ладу або моральних
засад. Таких доказів суду апеляційної
інстанції відповідачем не надано, а
колегією суддів при виконанні вимог
ст.11 КАС України не виявлено.

Також, колегія суддів зазначає, що
відповідно до ст.61 Конституції України
юридична відповідальність має
індивідуальний характер. Кожен платник
податку несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Колегія суддів зазначає, що платник
податків, в даному випадку позивач ТОВ
«Промметсплав», не є уповноваженою
особою щодо перевірки дотримання
податкової дисципліни контрагентів
своїх контрагентів, що виконували
роботи за його замовленням, та не має
доступу до податкової інформації з
автоматизованих інформаційних систем
контролюючих органів, а отже не міг
бути обізнаний про можливі порушення
ними податкового законодавства.

При цьому колегія суддів зауважує, що
обов'язок контролю за правильністю
нарахування та сплати податку на
додану вартість покладаються на
відповідача, а не на позивача, у зв'язку
з чим відсутні підстави для
позбавлення позивача права на
податковий кредит через можливі
порушення податкового законодавства
постачальниками товарів (послуг) по
ланцюгу.

Якщо контрагент (постачальник по
ланцюгу) не виконав свого зобов'язання
по сплаті податку до бюджету, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення платника податку (покупця
товарів, робіт, послуг) права на
відшкодування ПДВ у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування і
має документальне підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

З огляду на вищевикладене, відсутність
за місцем знаходженням ТОВ
"Метсільвер", анулювання свідоцтва
платника ПДВ останнього 22.05.2014 року
(після проведення спірних
господарських операцій), неможливість
проведення зустрічної звірки щодо
факту реального здійснення
господарської діяльності TOB
"Метсільвер" з придбання товарів у ТОВ
"ТБ «Фаворіт" не є підставою для
позбавлення ТОВ "Промметсплав" права на
формування податкового кредиту з ПДВ
на суму 156000,00 грн.

Крім того, наявним в матеріалах справи
витягом з Єдиного державного реєстру
підприємств, організацій та установ
України (т.1, а.с.191-199) не підтверджено
доводів відповідача про відсутність
ТОВ «Метсільвер» за місцезнаходженням.

Вищенаведене узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України з
даного питання, викладеною у
постановах Верховного Суду України від
9 вересня 2008 року у справі N 21-500во08, від 1
червня 2010 року у справі N 21-573во10, яка в
силу ч.2 ст.244-2 КАС України є
обов'язковою для всіх судів України.
Судова палата в адміністративних
справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем
цілком правомірно було віднесено до
складу податкового кредиту суми ПДВ по
реальним господарським операціям з ТОВ
«Метсільвер», підтвердженим
первинними документами, оформленими
належним чином, результати яких
використано у господарській
діяльності позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення № від 04.09.2014
року про збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 156000,00 грн. - за основним
платежем, 78000,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями, діяв не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Податковим кодексом України, без
дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а
отже, наявні підстави для скасування
даного податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06.10.2014р. по
справі № 820/15987/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П. Повний текст ухвали
виготовлений та підписаний 11.11.2014 р.