Справа № 127/21631/14-а
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/796/14
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 листопада 2014 року
м.
Вінниця

Суддя Вінницького міського суду
Вінницької області Прокопчук А.В.,
розглянувши в порядку скороченого
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації про зобов'язання
перерахувати та виплатити щорічну
разову грошову допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач являється інвалідом війни 2
групи та має пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів
війни - інвалідів війни безтерміново.

Відповідно до вимог ст.17-1 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" на
органи соціального захисту населення
покладено повноваження виключно із
забезпечення виплати разової щорічної
допомоги ветеранам війни до 5 травня.
Відповідачем позивачу до 5 травня 2014
року було виплачено таку допомогу у
розмірі 2 250 грн., яка на думку позивача
не відповідає нормам чинного
законодавства, оскільки остання йому
повинна бути нарахована та виплачена у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком у відповідності до ст.13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Тому, позивач звернувся до відповідача
із заявою, в якій просив провести
доплату грошової допомоги до 5 травня
2014 року, на яку отримав лист- відмову
від 17.06.2014 року у виплаті такої
допомоги. Вказану відмову позивач
вважає незаконною.

У зв'язку з викладеним позивач просить
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації перерахувати та
виплатити йому разову грошову допомогу
до 5 травня 2014 року у відповідності до
ч.5 ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком, з
урахуванням виплаченої суми, виходячи
із розрахунку мінімальної пенсії за
віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" станом
на момент призначення йому щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
2014 року.

Заперечення відповідача проти позову
надійшли до суду 28.10.2014 року, в яких
позов ОСОБА_1 не визнається з підстав
того, що відповідно до Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" та постанови
Кабінету Міністрів України від 16.04.2014
року № 102 "Деякі питання виплати у 2014
році разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" і "Про жертви
нацистських переслідувань" ОСОБА_1 у
квітні 2014 року управлінням нарахована
та виплачена щорічна грошова допомога
до 5 травня в розмірі 2250 грн., як
інваліду війни II групи. Відповідно до
абз. 7 п. 27 ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" разова грошова
допомога до 9 Травня інвалідам війни та
прирівняним до них особам,
виплачується в розмірах, визначених
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України.
Оскільки Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади, який в межах своєї
компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання, а Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації є органом виконавчої
влади, який здійснює повноваження
виключно на стадії виконання
нормативних документів. Тому
управління діяло у межах наданих йому
повноважень та згідно чинних
законодавчих та інших
нормативно-правових актів, нарахувавши
та виплативши щорічну разову грошову
допомогу до 5 травня позивачу у 2014 році,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 16.04.2014 року № 102 в
розмірі 2250 грн. У зв'язку з цим
відповідач заперечує проти вимог
позивача у повному обсязі та просить у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
зобов'язання перерахувати та виплатити
щорічну разову грошову допомогу
відмовити.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши
докази в їх сукупності, встановлено
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
являється інвалідом війни 2 групи та
має пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів
війни, яке діє безтерміново, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, виданим УМВС України у
Вінницькій області 14.03.2012 року (а.с. 3).

З довідки серії 10 ААА № 696956
Вінницького обласного центру
медико-соціальної експертизи
встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ
групи у зв'язку із захворюванням,
пов'язаним з виконанням службових
обов'язків з ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, безстроково (а.с. 2).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" ветеранами війни
є особи, які брали участь у захисті
Батьківщини чи в бойових діях на
території інших держав. До ветеранів
війни належать: учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники війни.

Згідно ч.5 ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.4 ст. 17-1 вищевказаного
закону особи, які не отримали разової
грошової допомоги до 5 травня, мають
право звернутися за нею та отримати
її до 30 вересня відповідного року, в
якому здійснюється виплата допомоги.

Частиною першою статті 8 Конституції
України передбачено, що в Україні
визначається і діє принцип
верховенства права. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних не допускається звуження змісту
та обсягу існуючих прав та свобод (ч.3
ст. 22 Конституції України).

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік" внесено зміни до
деяких законодавчих актів України,
зокрема, до ст.13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", якими обов'язок
визначення розміру щорічної разової
грошової допомоги покладено на Кабінет
Міністрів України у межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Згідно з ч.2 ст. 152 Конституції України
закони, які визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

З моменту відновлення дії частини
п'ятої статті 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в редакції, яка
встановлювала розмір одноразової
грошової допомоги інвалідам війни ІІ
групи на рівні восьми мінімальних
пенсій за віком відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року №10-рп/2008 року, на момент
виникнення спірних правовідносин
Верховна Рада України жодних змін до
цієї статті не вносила, будь-яких інших
законодавчих актів щодо визначення
розміру щорічної допомоги до 5 травня
не приймала.

Таким чином, після 22.05.2008 року
застосуванню до спірних правовідносин
підлягають положення Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

З відповіді Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації від 17.06.2014 року № 810-Д, суд
вбачає, що позивачу як інваліду війни
ІІ групи щорічна допомога до 5 травня 2014
року була нарахована та виплачена
25.04.2014 року у розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
від 16.04.2014 року №102 "Деякі питання
виплати у 2014 році разової грошової
допомоги, передбаченої Законами
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" та
"Про жертви нацистських переслідувань",
в розмірі 2 250 грн.(а.с.4).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

А тому, з огляду на вищенаведене, до
спірних правовідносин не підлягає
застосуванню постанова Кабінету
Міністрів України від 16.04.2014 року №102
"Деякі питання виплати у 2014 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань", якою
визначений розмір виплат разової
грошової допомоги до 5 травня, оскільки,
виходячи із загальних принципів
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
розміру разової грошової допомоги
необхідно керуватися Законом України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", а не
підзаконним нормативно-правовим актом.

Аналогічні правові позиції висловлені
ВАС у постанові від 17.10.2013 року у справі
№К/9991/84130/12, ухвалі від 16.10.2014 року у
справі №К/800/29768/13 та інших.

Окрім того, суд не приймає до уваги
заперечення відповідача щодо розміру
вищезазначеної виплати, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
на підставу про відмову у задоволенні
позову з наступних міркувань.

Згідно ч.3 ст. 46 Конституції України
пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних
виплат, що є єдиним джерелом існування
не можуть бути нижче від прожиткового
мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України
"Про прожитковий мінімум" для
встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком застосовується прожитковий
мінімум.

З вищезазначеного випливає, що
прожитковий мінімум є основою для
розрахунку мінімальної заробітної
плати, мінімальної пенсії за віком,
інших соціальних виплат, виходячи з
вимог Конституції України та законів
України, та ґрунтується, зокрема, на
частині 3 статті 46 Конституції, у
відповідності до якої пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги не
можуть бути нижчими, ніж прожитковий
мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", згідно якої мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, положення
частини 3 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
соціальні виплати, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене та те, що
відповідач не довів правомірності
свого рішення, суд вважає, що вимоги
позивача є обґрунтованими, достатньо
вмотивованими та ґрунтуються на
наявних у справі доказах, а відтак
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.8, 19, 22, 46, 152 Конституції України,
ст.ст. 4, 13, 17-1 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", ст. 2
Закону України "Про прожитковий
мінімум", ст.ст. 2, 6, 9, 18, 71, 158, 159, 161-163, 183-2
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації про
зобов'язання перерахувати та виплатити
щорічну разову грошову допомогу -
задовольнити.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації перерахувати та
виплатити ОСОБА_1 разову грошову
допомогу до 5 травня 2014 року у
відповідності до ч.5 ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" в розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком, з
урахуванням виплаченої суми, виходячи
із розрахунку мінімальної пенсії за
віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" станом
на момент призначення ОСОБА_1 щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
2014 року.

Постанова може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністратвиного суду через
Вінницький міський суд Вінницької
області протягом 10 днів з дня отримання
її копії.

Суддя: