Справа № 752/10407/14-а
Суддя: Шевченко Т. М.
Дата ухвалення: 2014-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/637/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва у складі

головуючого судді
Шевченко Т.М.

з участю секретаря
Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
начальника відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кантеміра
Василя Івановича та начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
Задерейко І.С. про визнання
бездіяльності протиправною та
спонукання до вчинення певних дій, -

в с т а н о в и в:

у липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся у суд з
позовом, в якому просить визнати
неправомірною бездіяльність
начальника відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кантеміра
В.І. та начальника Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
Задерейко І.С. за виконавчим листом по
справі № 2-а-455/11, виданим 22 вересня 2011
року Голосіївським районним судом м.
Києва, а також зобов'язати відповідачів
виконати виконавче провадження ВП
№32721522 за вказаним виконавчим листом.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що у провадженні
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві з жовтня 2011 року знаходиться
виконавчий лист у справі № 2а-455/11,
виданий 22.09.2011 року Голосіївським
районним судом м. Києва, щодо
зобов'язання УПФ України в
Голосіївському районі м Києва провести
та виплатити пенсії ОСОБА_1, як інваліду
3 групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відповідно до вимог ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» яка повинна становити 5
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка повинна становити 50% мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 21.06.2010 року, з
урахуванням проведених виплат.

Постановою від 29 травня 2012 року було
відкрито виконавче провадження № 32721522,
проте позивач до цих пір не отримав
належні йому компенсаційні виплати та
щомісячну основну та додаткову пенсію,
перераховану відповідно до положень
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

На думку позивача, старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві не було
вжито всіх належних дій для виконання
вказаного виконавчого листа, чим були
порушені його конституційні права щодо
отримання законної пенсії за рішенням
суду.

Листом від 26.06.2014 р. відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві позивачу
повідомлено, що виплата коштів йому
буде проведена відповідно до Закону
України «Про Державний бюджет України»
у порядку та розмірах, встановлених КМ
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України а
бюджету Пенсійного фонду України.

З такою відповіддю позивач не
погоджується, оскільки боржник у
своєму листі не зазначив конкретно
термін коли з'являться кошти для таких
виплат і не звернувся до суду із заявою
про відстрочку виконання рішення суду.

Також позивач зазначає, що державний
виконавець не перевірив виконання
рішення боржником, не з'ясував
поважність причини такого невиконання
і не притягнув боржника до
відповідальності, а начальник відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Кантемір В.І. не реагує на таку
бездіяльність державного виконавця,
тому позивач змушений звернутись до
суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з'явився,
надіславши заяву про слухання справи у
його відсутності.

Представник відповідача УПФ України в
Голосіївському районі м. Києва в судове
засідання надав письмові пояснення, в
яких просить відмовити в задоволенні
позову.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 лютого 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.09.2011 р.) позов ОСОБА_1. задоволено
частково. Постановлено зобов'язати УПФ
України в Голосіївському районі м.
Києва провести перерахунок та виплату
(з урахуванням проведених виплат)
ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії 3
групи інвалідності - з 21 червня 2010 року:

- державну пенсію відповідно до
вимог ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» яка повинна становити 5
мінімальних пенсій за віком,

- додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка повинна становити 50%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з
21.06.2010 року, з урахуванням проведених
виплат.

Державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
29 травня 2012 року ВП №32721522, якою
боржнику надано строк на самостійне
виконання рішення суду.

На виконання зазначеної постанови УПФ
України в Голосіївському районі м.
Києва здійснив перерахунок пенсії
позивача та управлінням з координації
за виплатою пенсій ГУПФ України в м.
Києві здійснено нарахування
недоотриманої пенсії у сумі 47 992,22
грн., про що листом УПФ України в
Голосіївському районі м. Києва від 28
грудня 2012 року № 17768/07 було повідомлено
державного виконавця.

Постановою державного виконавця від 28
грудня 2012 року виконавче провадження №
ВП 327215 22 було закінчено.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 квітня 2013 року
скасована постанова державного
виконавця від 28 грудня 2012 року та 26
червня 2013 року державним виконавцем
виконавче провадження було відновлене.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 27 червня 2014 року залишено
без задоволення подання державного
виконавця про зміну пособу та порядку
виконання постанови суду.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається. що постанова
Голосіївського районного суду м. Києва
від 17 лютого 2011 року виконана частково,
а саме здійснено перерахунок та
направлено до Головного управління
пенсійного фонду України в м. Києві для
затвердження та подальшої виплати.

Крім того, в листі УПФУ в
Голосіївському районі м. Києва за №
128/12/В-116 від 27 березня 2014 року зазначено,
що на управління покладено функції
обліку одержувачів пенсійних виплат,
їх первинного призначення та
перерахунку, прийому громадян. Питання
фінансування та виплати коштів до
компетенції управління не входить.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 255 КАС України,
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній справі, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо якої
встановлено ці обставини.

Відповідач, не виконуючи рішення суду,
посилається на відсутність
відповідного фінансування. Суд
категорично не погоджується з таким
твердженням відповідача, з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 38 рішення
Європейського суду з прав людини від 29
червня 2004 року по справі «Жовнер проти
України», державний орган не може
посилатися на відсутність коштів, щоб
не виплачувати борг, підтверджений
судовим рішенням.

Боржником у даній справі виступає
держава, яка в особі компетентного
органу повинна повернути борг
позивачу. Відтак, відсутність
бюджетних коштів не може бути
підставою для невиконання судового
рішення, яке набрало законної сили.

За таких обставин, суд вважає, що
невиконання управлінням Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва постанови від 17 лютого 2011 року
у повному обсязі є неправомірним та
таким що грубо порушує вимоги чинного
законодавства України.

Згідно ч.9 ст. 267 КАС України
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову, має право подати до суду
першої інстанції заяву про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, що вчинені суб'єктом
владних повноважень відповідачем на
виконання такої постанови суду або на
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Крім того, особа, яка бере участь у
справі, може звернутися до суду із
заявою про вирішення питання щодо
судового контролю за виконанням
судового рішення в будь-який час після
проголошення постанови.

Тобто, позивач, не погоджуючись з
частковим невиконанням відповідачем
постанови Голосіївського районного
суду м. Києва від 17 лютого 2011 року,
правомірно звернувся з заявою в
порядку судового контролю за
виконанням судових рішень в
адміністративних справах,
передбаченому ст.267 КАС України.

За таких підстав позов підлягає
частковому задоволенню.

Частиною 10 ст. 267 КАС України,
передбачено, що у разі наявності
підстав для задоволення заяви про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання постанови суду або порушення
прав позивача, підтверджених такою
постановою суду, суд ухвалює одну із
постанов, що передбачені ч. 2 ст. 162 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач,
як суб'єкт владних повноважень, не
надав суду достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності його
бездіяльності.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 30 цього Закону
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Станом на час розгляду справи
виконавчий лист Голосіївського
районного суду м. Києва від 22 вересня 2011
року №2а-455/11 не виконаний, а державним
виконавцем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано суду жодних
доказів про здійснення ним виконавчих
дій в порядку та строки встановлені
Законом, з примусового виконання
виконавчого листа.

При цьому, згідно ч. 1, 2 ст. 83 Закону
України "Про виконавче провадження"
контроль за своєчасністю, правильністю
і повнотою виконання рішень державним
виконавцем здійснюють начальник
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
а також керівник вищестоящого органу
державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
при здійсненні контролю за рішеннями,
діями державного виконавця під час
виконання рішень має право у разі, якщо
вони суперечать вимогам закону, своєю
постановою скасувати постанову або
інший процесуальний документ (або їх
частину), винесені у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
визнати недійсним складений державним
виконавцем акт, зобов'язати державного
виконавця провести виконавчі дії в
порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, бездіяльність начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, що виявилась у відсутності
контролю за своєчасністю, правильністю
і повнотою виконання рішень державним
виконавцем, є неправомірною.

Керуючись ст. ст. 94, 160, 254, 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
начальника відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кантеміра
Василя Івановича та начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
Задерейко І.С. про визнання
бездіяльності протиправною та
спонукання до вчинення певних дій -
задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва щодо
невиконання постанови Голосіївського
районного суду м. Києва від 17 лютого 2011
року у справі № 2а-455/2011 в частині щодо
зобов'язання Управління пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м Києва провести та виплатити пенсії
ОСОБА_1, як інваліду 3 групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, відповідно
до вимог ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
повинна становити 5 мінімальних пенсій
за віком, та додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка повинна становити 50%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з
21.06.2010 року, з урахуванням проведених
виплат.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва виконати постанову
Голосіївського районного суду м. Києва
від 17 лютого 2011 року щодо проведення
виплати пенсії ОСОБА_1, як інваліду 3
групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи, відповідно до вимог ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка повинна становити 5
мінімальних пенсій за віком, та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка повинна становити 50% мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 21.06.2010 року, з
урахуванням проведених виплат.

Визнати неправомірною бездіяльність
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кантеміра
Василя Івановича щодо виконання
виконавчого провадження ВП №32721522 за
виконавчим листом № 2а-455/11 від 22.09.2011
року.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.

Суддя