Справа № 2а-164/1/13,0311/7460/2012
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014р.
Справа № 876/3557/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді
Левицької Н.Г.,

судді
Обрізка І.М.,

судді
Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, с.Боровичі
Маневицького району Волинської
області

на постанову Маневицького районного
суду Волинської області від 11.01.2013р.
№2а-164/1/2013

за позовом ОСОБА_1, с.Боровичі
Маневицького району Волинської
області

до Управління праці, соціальних питань
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Маневицької РДА Волинської області,
с.м.т. Маневичі, Волинської області, про
визнання відмови відповідача в наданні
державної допомоги незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2012 р. ОСОБА_1 (далі Позивач ОСОБА_1,)
звернувся в суд з позовом до Управління
праці, соціальних питань та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Маневицької
РДА (далі Відповідач - УПСЗН), про
визнання відмови відповідача в наданні
державної допомоги незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він,
будучи працездатним, здійснює догляд
за своєю матір'ю ОСОБА_2, інвалідом з
дитинства 1-ї групи, членом сім'ї
загиблого. При цьому отримує від
відповідача за здійснення такого
догляду 4 гривні 80 копійок (з
врахуванням індексації 13 гривень 86
копійок) щомісячно. Оскільки він не
працює із незалежних від нього причин,
крім цієї соціальної допомоги, яка є
основним джерелом його існування,
інших доходів немає, то вважає, що при
виплаті допомоги відповідач порушує
ст. 46 Конституції України, яка є нормою
прямої дії, і Закони України ,,Про
прожитковий мінімум, ,,Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії та не доплачує йому
щомісячно розміру такої допомоги, яка
повинна бути конституційно допустимою
та становити її прожитковий мінімум,
встановлений Законом.

На його лист до Управління, який був
надісланий відповідачу у жовтні 2012
року, про надання йому щомісячної
допомоги у розмірі прожиткового
мінімуму для працездатних осіб він
отримав відповідь, що державна
допомога йому, як непрацюючій
працездатній особі, надається згідно
Постанови Кабінету Міністрів України
,,Про підвищення розмірів державної
допомоги окремим категоріям громадян
№832 від 26 липня 1996 року і що виплата
компенсації в розмірі прожиткового
мінімуму для працездатних осіб
законодавством не передбачена.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив суд зобов'язати Управління
нараховувати та виплачувати йому,
ОСОБА_1, державну допомогу за догляд за
інвалідом 1-ї групи в розмірі
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, встановленого в
Законах України про Державний бюджет
на відповідний рік, починаючи з 1 червня
2012 року до обмеження чи припинення
цього права на дану виплату.

Постановою суду першої інстанції у
задоволенні позову ОСОБА_1 до УПСЗН.,
про визнання відмови в наданні
державної допомоги незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовлено за безпідставністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив Позивач ОСОБА_1 подавши на неї
апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги
покликається на ті ж доводи, що були
викладені в позовній заяві.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, хоча
належним чином були повідомлені про
дату, час та місце апеляційного
розгляду, що відповідно до частини 4
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України не перешкоджає
розгляду справи у їх відсутності.

Колегія суддів, у відповідності до п.3
ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у матеріалах
справи доказами.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно ст. 6
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом.

Довідкою до акта огляду МСЕК серії ВЛН
№ 063850 від 10 липня 2007 року (а. с. 7), яка
досліджена судом, поясненнями сторін в
судовому засіданні, запереченням
Управління на позовну заяву позивача №
3414/4 від 9 січня 2013 року (а. с. 25) доведено,
що ОСОБА_2 є інвалідом 1-ї групи з
дитинства, а ОСОБА_1 отримує
компенсацію по догляду за нею як
непрацююча працездатна особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до Закону України ,,Про
соціальні послуги фізичним особам, які
надають соціальні послуги,
призначаються і виплачуються
компенсаційні виплати в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Згідно п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України № 832 від 26 липня 1996
року ,,Про підвищення розмірів
державної допомоги окремим категоріям
громадян, пункту 3 Указу Президента
України ,,Про грошову реформу в Україні
№ 762/96 від 25 серпня 1996 року установлено
щомісячні компенсаційні виплати у
розмірі 4 гривні 80 копійок непрацюючій
працездатній особі, яка доглядає за
інвалідом І групи.

Відповідно з положеннями ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України. У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Із матеріалів справи та листа
Управління № 2769/5 від 1 листопада 2012
року, вбачається, що відповідачем
здійснювалась виплата компенсації
позивачу в розмірі 4 гривні 80 копійок (з
урахуванням індексації 13 гривень 86
копійок). Такий розмір виплати
визначений Постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року №
832 ,,Про підвищення розмірів державної
допомоги окремим категоріям громадян.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

З 01.01.2011 р. набрав чинності Бюджетний
кодекс України, частиною другою статті
4 якого передбачено, що виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються надходження та витрати
Державного бюджету України. Абзацом
другим даного пункту встановлено, якщо
іншим нормативно - правовим актом
бюджетні відносини визначаються
інакше, ніж у цьому Кодексі,
застосовуються відповідні норми цього
Кодексу.

Джерелом заявленої виплати є кошти
Державного бюджету України, відтак при
вирішені даної справи слід керуватися
приписами Бюджетного кодексу України.

Відповідно до статті 23 Бюджетного
кодексу України, будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету
здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення.

Згідно статті 48 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами. Зобов'язання, взяті
учасником бюджетного процесу без
відповідних бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених БК України та законом про
Державний бюджет України, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями і
не підлягають оплаті за рахунок
бюджетних коштів. Взяття таких
зобов'язань є порушенням бюджетного
законодавства. Витрати бюджету на
покриття таких зобов'язань не
здійснюються.

Вищевикладене в повній мірі
підтверджує той факт, що Управління має
право та можливість виплачувати
допомогу лише в тих розмірах, які
доведені йому розпорядниками коштів
вищого рівня. В іншому випадку
Управління буде порушувати положення
статті 48 Бюджетного кодексу України, що
може бути наслідком притягнення
посадових осіб управління до
відповідальності за нецільове
використання бюджетних коштів.

Конституційний Суд України 25 січня 2012
року в справі № 3-рп/2012 за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень статті
1, частин першої, другої, третьої статті
95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6
статті 116, частини другої статті 124,
частини першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України,
роз'яснив, що в аспекті конституційного
подання положення частини другої
статті 95, частини другої статті 124,
частини першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті 19,
частини першої статті 117 Конституції
України треба розуміти так, що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Згідно ст. ст. 63, 69 Закону України ,,Про
Конституційний Суд України від 16
жовтня 1996 року рішення Конституційного
Суду України є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Враховуючи майновий стан позивача
ОСОБА_1, зокрема, що він ніде не працює
із незалежних від нього причин,
оскільки здійснює догляд за матір'ю
інвалідом з дитинства 1-ї групи, крім
соціальної допомоги в розмірі 13
гривень 86 копійок, яка є основним
джерелом його існування, інших доходів
немає, то суд першої інстанції вірно у
відповідності до ч. 1 ст. 88 КАС України і
п. 2 ст. 8 Закону України ,,Про судовий
збір звільнив позивача від сплати
судового збору а решті позову відмовив
у повному обсязі.

А відтак, колегія суддів вважає що
немає підстав для задоволення
апеляційної скарги і погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову.

Таким чином, ухвалене по справі судове
рішення першої інстанції є законним і
обґрунтованим, а позиція апелянта є
помилковою. Відповідно, судове рішення
першої інстанції скасуванню не
підлягає, як таке, що прийняте за
вичерпних юридичних висновків при
правильному застосуванні норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 11.01.2013р.
№2а-164/1/2013 у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Маневицької РДА Волинської області,
про визнання відмови відповідача в
наданні державної допомоги незаконною
та зобов'язання вчинити певні дії, -
залишити без задоволення.

2. Постанову Маневицького районного
суду Волинської області від 11.01.2013р.
№2а-164/1/2013 у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Маневицької РДА Волинської області,
про визнання відмови відповідача в
наданні державної допомоги незаконною
та зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.Г. Левицька

Суддя
І.М. Обрізко

Суддя
В.П. Сапіга