Справа № 21-269а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка
В.В.,суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка
В.Л., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
представника фізичної
особи-підприємця ОСОБА_9 (далі - ФОП) -
ОСОБА_10 - до управління Пенсійного
фонду України в м. Сумах (далі -
управління ПФУ) про скасування рішення,

встановила:

У травні 2013 року представник позивача
звернувся до суду з позовом, у якому
просив визнати неправильним і
скасувати рішення управління ПФУ від 18
лютого 2013 року № 568 про застосування до
ФОП фінансових санкцій за
донарахування управлінням ПФУ
своєчасно не обчислених і не сплачених
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 45 656 грн 92
коп.

Вважає, що управління ПФУ при прийнятті
рішення про застосування фінансових
санкцій помилково послалося на пункт 4
частини дев'ятої статті 106 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (у редакції, що була
чинною на час виникнення спірних
відносин; далі - Закон № 1058-IV), оскільки
він втратив чинність з 1 січня 2011 року і
на час прийняття оскарженого рішення
не діяв, а тому не міг бути правовою
підставою для застосування до спірних
правовідносин.

Сумський окружний адміністративний
суд постановою від 11 червня

2013 року, залишеною без зміни ухвалами
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2013
року та Вищого адміністративного суду
України від 6 лютого 2014 року, відмовив у
задоволенні позовних вимог.

Свої рішення суди обґрунтували тим, що
в травні 2013 року управління ПФУ провело
перевірку правильності обчислення та
сплати страхових внесків ФОП за звітні
періоди - грудень 2006 року,
січень-грудень 2007 року, січень-березень
2008 року, за наслідками якої виявило, що
ФОП своєчасно не нарахував і не сплатив
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.
Управління ПФУ донарахувало
несплачені суми страхових внесків і
відповідно до пункту 4 частини дев'ятої
статті 106 Закону № 1058-ІV за
донарахування своєчасно не обчислених
та не сплачених страхових внесків
застосувало до страхувальника
фінансові санкції - штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

Згідно із Законом України від 8 липня 2010
року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон №
2464-VI), що набрав чинності 1 січня 2011 року,
пункт 4 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-VI був виключений. Водночас
відповідно до абзаців п'ятого, шостого
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону № 2464-VI стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій. При
цьому на період до повного стягнення
заборгованості з сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Оскільки перевірка управлінням ПФУ
правильності обчислення та сплати
страхових внесків проводилась на
підставі та відповідно до зазначених
положень законів, дії та рішення
управління ПФУ щодо ФОП не були визнані
неправомірними.

Не погоджуючись із рішенням суду
касаційної інстанції, представник
позивача звернувся із заявою про його
перегляд Верховним Судом України з
підстави неоднакового застосування
пункту 4 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-ІV та пунктів 7, 10
Прикінцевих та перехідних положень
Закону

№ 2464-VI.

На обґрунтування заяви надав ухвали
касаційного суду від 20 листопада, 13
грудня 2012 року (справи №№ К/9991/9042/12,
К/9991/49020/12 відповідно), 21 березня, 17
липня, 5 вересня, 11 вересня, 21 листопада
2013 року (справи №№ К/800/1571/13,
К/800/21792/13, К/9991/63262/12, К/800/39602/13, К/800/15073/13
відповідно).

В ухвалах, наданих на підтвердження
неоднакового застосування норм
матеріального права, касаційний суд,
погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні позову органів ПФУ,
зазначив, що органи ПФУ протиправно
винесли рішення про застосування до
відповідача фінансових санкцій та
нарахування пені за несвоєчасне
перерахування внесків на підставі
пункту 4 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-IV, оскільки зазначена норма
цього Закону втратила чинність з 1
січня 2011 року відповідно до Закону №
2464-VI і не діяла на дату прийняття
органом ПФУ вказаних рішень.

Перевіривши наведені заявником доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України вважає, що заява
представника позивача не підлягає
задоволенню з таких підстав.

В ухвалі від 6 лютого 2014 року, про
перегляд якої подано заяву, касаційний
суд зайняв таку ж правову позицію, що й
суди попередніх інстанцій, які дійшли
висновку, що управління ПФУ на підставі
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону № 2464-VI вправі
проводити стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків та сум
штрафних санкцій і після 1 січня 2011 року
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, тобто в
порядку статті 106 Закону № 1058-IV.

Пунктом 4 частини дев'ятої статті 106
Закону № 1058-IV, яка діяла до

1 січня 2011 року, було передбачено, що за
донарахування територіальним органом
ПФУ або страхувальником сум своєчасно
не обчислених та не сплачених
страхових внесків накладається штраф у
розмірі п'яти відсотків зазначених сум
за кожний повний або неповний місяць,
за який донараховано ці суми. Із
набранням чинності Законом № 2464-VI
наведена вище норма матеріального
права була скасована (підпункт
дванадцятий пункту 11 Прикінцевих та
перехідних положень зазначеного
Закону).

Водночас відповідно до абзацу п'ятого
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону № 2464-VI стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених до 1 січня 2011 року, в тому
числі страхових внесків, строк сплати
яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Проаналізувавши наведені норми права,
колегія суддів дійшла висновку, що
заборгованість у зв'язку з несплатою
страхових внесків, а отже, і накладений
штраф за донарахування своєчасно не
обчислених і не сплачених страхових
внесків за звітні періоди мають бути
застосовані (стягнуті) і після 1 січня
2011 року, оскільки зазначені
заборгованість і штрафні санкції
виникли в період дії пункту 4 частини
дев'ятої статті 106 Закону № 1058-IV.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування абзацу п'ятого пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону № 2464-VI була висловлена колегією
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України, зокрема, у постановах від
19 лютого, 26 березня та 15 жовтня 2013 року
(справи №№ 21-432а12, 21-71а13, 21-318а13
відповідно).

Згідно з частиною першою статті 244
Кодексу адміністративного судочинства
України Верховний Суд України
відмовляє у задоволенні заяви, якщо
обставини, які стали підставою для
перегляду справи, не підтвердилися.

З огляду на наведене, керуючись
статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

постановила:

У задоволенні заяви представника
фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 -
ОСОБА_10 - відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді: М.І.
Гриців М.Б. Гусак
О.А. Коротких
О.В. Кривенда
В.Л. Маринченко
О.Б. Прокопенко О.О.
Терлецький