Справа № 2а-16669/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м.
Київ К/800/6818/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Ситникова О.Ф., Швеця
В.В.розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
громадянина Афганістану ОСОБА_1 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 грудня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року за позовом громадянина
Афганістану ОСОБА_1 до Державної
міграційної служби України про
визнання неправомірними дій,
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва, на новий розгляд надійшла
справа, після перегляду її Вищим
адміністративним судом України за
позовом ОСОБА_1 до Державної
міграційної служби України про
визнання неправомірним та скасування
рішення № 612-12 від 05.11.2012 року про
відмову у визнанні біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту;
зобов'язання повторно розглянути його
заяву відповідно до чинного
законодавства.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 грудня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати, справу
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

У письмових запереченнях на касаційну
скаргу, які надійшли до Вищого
адміністративного суду України,
представник відповідача просить
відмовити у її задоволенні, залишити
оскаржувані рішення без змін.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач
народився у місті Кабул, неодружений,
за національністю - пуштун, за
віросповіданням - мусульманин - суніт.

Приблизно 2008-2009 року позивач залишив
країну громадянської належності
виїхавши до Пакистану. Після тривалого
часу перебування в Пакистані (5-6
місяців), позивач повернувся до
Афганістану, після чого через 7-8
місяців залишив Афганістан.

В Пакистані заявник звертався до УВКБ
ООН і його визнали мандатним біженцем,
де за час перебування погроз на його
адресу не надходило.

17 серпня 2010 року позивач прибув
до України перетнувши її кордон
нелегально за допомогою автомобіля та
пішки. Прямував через такі країни як
Узбекистан, Туркменістан. Документів,
що посвідчують його особу, не надав, а
причиною залишення країни
громадянської належності позивач
зазначив побоювання стати жертвою
переслідувань через релігійні
переконання його подруги.

За наслідками розгляду заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, рішенням
Державної міграційної служби України
від 05.11.2012 року № 612-12 позивачу
відмовлено у визнанні біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, про що його сповіщено
повідомленням від 14.11.2012 р. № 137.

Суди попередніх інстанції
відмовляючи у задоволені позовних
вимог, прийшли до висновку з яким
погоджується колегія суддів, що
оскаржуване рішення ухвалене з
дотримання критеріїв протиправності
рішень, в межах повноважень суб'єкта
владних повноважень передбачених
частиною 3 статті 2 КАС України.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються Законом
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту», відповідно до
статті 1 якого біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутись до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з ч. 5 ст. 10 вказаного Закону за
результатами всебічного вивчення і
оцінки всіх документів та матеріалів,
що можуть бути доказом наявності умов
для визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади з питань
міграції приймає рішення про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, чи про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Необхідність доказування наявності
умов для надання статусу біженця
знаходить своє підтвердження у
міжнародно-правових документах. Згідно
з п. 195 Керівництва з процедур і
критеріїв з визначення статусу біженця
Управління Верховного Комісара ООН у
справах біженців (згідно з Конвенцією
про статус біженців 1951 року та
Протоколом щодо статусу біженців 1967
року), у кожному окремому випадку всі
необхідні факти повинні бути надані в
першу чергу самим заявником, і тільки
після цього особа, уповноважена
здійснювати процедуру надання статусу
біженця (перевіряючий), повинна оцінити
всі твердження і достовірність
переконань заявника.

Виходячи із змісту Конвенції про
статус біженців 1951 року та ст. 1 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту», поняття
«біженець» включає чотири основні
підстави, за наявності яких особі може
бути наданий статус біженця. До таких
підстав відносяться: знаходження особи
за межами країни своєї національної
належності або, якщо особа не має
визначеного громадянства - за межами
країни свого колишнього місця
проживання; неможливість або
побоювання користуватись захистом
країни походження; наявність цілком
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань; побоювання стати
жертвою переслідувань повинно бути
пов'язано з причинами, які вказані в
Конвенції про статус біженців 1951 року,
а саме: расова належність, релігія,
національність (громадянство),
належність до певної соціальної групи,
політичні погляди.

Враховуючи, що в матеріалах справи
відсутні докази чи документи, які б
підтвердили факт переслідування
позивача вказаними у Конвенції
ознаками, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку щодо
відсутності підстав для надання
позивачу статусу біженця.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
правильно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення - залишити без змін.

Встановлені порушення вимог
матеріального та процесуального права
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 02 жовтня 2013 року К/800/23446/13
судами попередніх інстанцій були
усунуті.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційні скарги без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу громадянина
Афганістану ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 грудня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2014
року, у справі № 2а-16669/12/2670 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
О.Ф. Ситников

В.В. Швець