Справа № 806/4284/14
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Житомир справа № 806/4284/14

категорія
5.2.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

за участю секретаря Барібан А.І.,

за участю представників:

позивача Камінського А.Ф., Макаренка
М.О.,

відповідача Меодушевського М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
"Фармацевтична фабрика
"Науково-виробниче об'єднання "Ельфа" до
Житомирської митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Житомирській області
про визнання протиправними та
скасування картки відмови №101030002/2014/00013
від 04.06.2014 р. і рішення №101030002/2014/300007/2
від 04.06.2014 р., стягнення 7251,86 грн.,

встановив:

Приватне підприємство "Фармацевтична
фабрика "Науково-виробниче об'єднання
"Ельфа" звернулося до суду з позовом, у
якому просить визнати протиправними і
скасувати рішення Житомирської
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості № 101030002/2014/300007/2 від 04
червня 2014 року, картки відмови у
митному оформленні № 101030002/2014/00013 від 04
червня 2014 року, а також стягнути з
Державного бюджету України через
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Житомирській області надмірно
сплачені податок на додану вартість у
сумі 6604,37 грн. і 647,49 грн. ввізного мита. В
обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідачем при митному
оформленні партій товару безпідставно
визначено митну вартість за
другорядним методом її визначення та
видано картки відмови в митному
оформленні. Вказав, що у відповідача
були в наявності всі документи,
необхідні для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, а тому
твердження відповідача з приводу
недостатності та неналежності таких
документів є необґрунтованими.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю і просили їх задовольнити.

Представник Житомирської митниці
Міндоходів у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав і просив у їх
задоволенні відмовити. Пояснив, що
оскаржуване рішення і картка відмови
відповідають вимогам чинного
законодавства. Органом доходів і
зборів обґрунтовано використаний
другорядний метод визначення митної
вартості товарів, зважаючи на
ненадання декларантом належних
документів у її підтвердження.

Представник Головного управління
Державної казначейської служби
України в Житомирській області до суду
не прибув, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
вчасно та належним чином про причини
неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представників
позивача, представника Житомирської
митниці Міндоходів, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що між Приватним
підприємством "Фармацевтична фабрика
"Науково-виробниче об'єднання "Ельфа"
(Покупець) та BASF SE (Німеччина)
(Продавець) укладено договір
купівлі-продажу хімічної сировини для
косметичного виробництва № 0115/SЕ-ЕМВ
ЕМО/2013 від 01 листопада 2013 року (а.с. 24-38).

За умовами даного договору Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
прийняти та оплатити товар (хімічну
сировину для косметичного
виробництва). У пункті 1.1 договору
передбачено, що найменування та
кількість поставки кожної партії
товару вказується в рахунках до даного
договору, пунктом 1.3 визначено, що ціна
договору вказується в рахунках
Продавця.

Пунктом 1.9 договору визначені умови
оплати, а саме: Покупець здійснює
оплату 100 відсотків вартості
замовленої партії товару не пізніше 60
календарних днів від дати виставлення
рахунку. Якщо дата рахунку
відрізняється від дати відвантаження,
то термін оплати відліковується від
дати відвантаження.

03 червня 2014 року позивачем подана МД
101030002/2014/008681 (а.с. 42-43) на митне
оформлення продукту не розфасованого
для роздрібної торгівлі не в
аерозольній упаковці, для виробництва
товарів побутової хімії та косметичних
засобів: згідно з паспортом безпеки
продукт є поверхнево-активною
речовиною алкіл ефір сульфат С 12-14 з ЕО
натрієва сіль (60%<х>75%) (АПАР) арт. 50201154
ТEXAPON № 70 - в кількості 22040 кг., загальною
митною вартістю товарів визначеною
позивачем 23582,80 Євро із розрахунку 1,07
Євро за один кг.

До декларації також додані наступні
документи:

- договір купівлі-продажу № 0115/SЕ-ЕМВ
ЕМО/2013 від 01 листопада 2013 року;

- картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами, № 101/2012/0000298 від 29
липня 2013 року;

- міжнародна автомобільна накладна (СМR)
ВР0466557 від 30 травня 2014 року;

- книжка МДП (Carnet TIR) YX 76445727 від 30 травня
2014 року;

- прейскурант (прайс-лист) виробника
товару - BASF SE від 01 квітня 2014 року;

- розрахунок ціни (калькуляція) б/н від 01
травня 2014 року;

- рахунок-фактура (інвойс) № від 27
травня 2014 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного
договору № 1 від 01 листопада 2013 року;

- сертифікат відповідності товару №
17-32/367 від 28 травня 2014 року;

- сертифікат про походження товару
загальної форми № 7/172652/1 від 27 травня 2014
року;

- копія митної декларації країни
відправлення MRN 14 DE92Е9 від 27 травня
2014 року.

Проте у митному оформленні за митною
декларацією 101030002/2014/008681 від 03 червня 2014
року було відмовлено у зв'язку з тим, що
документи зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного
кодексу України, подані для митного
оформлення, дають обґрунтовані
підстави вважати, що існуючий
взаємозв'язок між продавцем та
покупцем міг вплинути на заявлену
декларантом митну вартість товарів (п.14
Доповнення № 1 до Договору (контракту)
від 01.11.2013 року № 0115/SE-EMB EMO/2013
встановлено обмеження на
розпорядження продукцією, виробленою з
поставлених товарів), а також в зв'язку
з неподанням декларантом на письмову
вимогу органу доходів і зборів
відповідно до ч.4 ст. 53 МК України
додаткових документів, що
підтверджують заявлену митну вартість
товару, а саме: виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосується
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам. За
інформацією, яка наявна у органах
доходів та зборів відповідно, вартість
ідентичних товарів є вищою в
порівнянні з митною вартістю
оцінюваних товарів. Проведено
процедуру консультацій між органом
доходів та зборів з метою
обґрунтованого виробу другорядних
методів визначення митної вартості
товарів відповідно до вимог статей 59-64
МК України. Враховуючи обмеження,
зазначені у п.14 Доповнення № 1 до
Договору від 01.11.2013 року № 0115/SE-EMB EMO/2013
та застереження, передбачені ч. ст. 58 МК
України та п. 1 ст. 1 ч. 1 Угоди про
застосування статті VІІ Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року,
митна вартість оцінюваних товарів
визначена за методом 2а за ціною
договору щодо ідентичних товарів, яка
ґрунтується на раніше визнаних
(визначених) органами доходів і зборів
митних вартостях: на основі МД№50060006/4/969
від 16.04.2014 року, з урахуванням опису і
кількості товару, умов поставки,
комерційних умов тощо, що відповідає
принципам і критеріям, визначеним
Угодою про застосування статті VІІ
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року. Джерело інформації: інформація
цінової бази ЄАІС щодо товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, Митний
кодекс України від 13.03.2013 року №4495-VІ.

Суд не погоджується з висновками
митниці з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються Митним
кодексом України від 13.03.2013 року №4495-VІ
(далі по тексту - Кодекс, МК України).

Відповідно до статті 49 Кодексу
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 52 МК України
встановлено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

Згідно із частинами 1, 2 статті 53 МК
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53
Кодексу, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частиною 4 статті 53 МК України
визначено, що у разі якщо орган доходів
і зборів має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу органу доходів і
зборів, крім документів, зазначених у
частинах другій та третій цієї статті,
подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з частиною 1 статті 54 Кодексу,
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК
України, рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58 МК
України, метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Тобто, орган доходів і зборів має
повноваження витребувати додаткові
документи для перевірки правильності
визначення митної вартості товару,
однак, такі повноваження мають бути
реалізовані лише за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Під час розгляду даної справи судом не
встановлено обставин, які б свідчили
про існування достатніх підстав для
виникнення обґрунтованого сумніву у
Житомирської митниці щодо вартості
імпортованого товару.

Встановлено, що під час контролю за
правильністю визначення митної
вартості товару декларантом одночасно
з поданням МД, митному органу було
надано всі необхідні документи, які
підтверджують ціну товару, зазначену у
деклараціях, зокрема, умовами пункту 1.9
Договору встановлено, що покупець
здійснює оплату 100% вартості замовленої
партії товару не пізніше 60 календарних
днів від дати отримання рахунку.
Найменування, кількість та ціна
поставки кожної партії товару
вказуються в рахунках до Договору.

Не знайшли свого підтвердження доводи
відповідача, що декларантом на його
письмові вимоги не було надано
додаткових документів, що
підтверджують заявлену митну вартість
товару. Так, в матеріалах справи наявні
електронні запити Житомирської
митниці про надання Підприємством
виписки з бухгалтерської документації,
каталоги, специфікації, прейскуранти
виробника товару, висновки про якісні
та вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, із
зауваженнями позивача про уточнення,
які саме відомості про ціну товару
відсутні, про оплату товару у межах
визначеного договором строку
відстрочення платежів, про подачу усіх
необхідних документів без надання
додаткових.

Такі пояснення представника
декларанта залишені без задоволення.

Позивачем суду надано документи про
оплату товару, а саме: платіжне
доручення в іноземній валюті (а.с. 75).

Отже, митна вартість товарів позивачем
визначена обґрунтовано й у
відповідності із вимогами договору та
згідно з нормами закону.

Доводи відповідача стосовно того, що
митна декларація не може бути
оформлена, оскільки декларантом
заявлена митна вартість товару не
підтверджена документально, на
письмову вимогу митного органу не
надано додаткових документів, які
підтверджують заявлену митну вартість
товару, спростовуються тим, що усі
документи, які подавались відповідачу
під час розмитнення товару, містять
взаємно пов'язані реквізити та
характеристики, не містять жодних
розбіжностей, чітко визначають
вартість та ціну на товар, крім того, як
вбачається зі змісту картки відмови, у
розпорядження відповідача були надані
всі наявні у позивача документи, які
об'єктивно підтверджують заявлену ним
митну вартість товару.

При цьому суд зазначає, що наведеними
правовими нормами передбачено єдину
підставу для заборони застосування
методу визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту) -
не підтвердження декларантом
документально або не визначення
кількісно і достовірно та/або
відсутність хоча б однієї із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні.

Також, суд вважає недоцільним подання
висновків експертних установ про
вартісні характеристики товару,
оскільки вартість конкретного товару
була визначена інвойсами.

Крім того, в судовому засіданні
представник відповідача вказав, що
єдиною підставою для прийнятого
рішення про коригування митної
вартості, стала пов'язаність сторін за
договором поставки. Відповідач вважає,
що існуючий взаємозв'язок між
продавцем та покупцем міг вплинути на
заявлену декларантом митну вартість
товарів. Цією підставою відповідач
називає "обмеження зазначені у п.14
Доповнення №1 до Договору від 01.11.2013
№0115/8Е-ЕМВ ЕМО/2013, які стосуються
продовження строку збереження права
власності за продавцем при
несвоєчасних розрахунках за продукцію.

Разом з тим, відповідачем не враховано,
що згідно п.2.11.5 Договору передбачено,
що у випадку невідповідностей між
положеннями цього Договору та
Загальних умов продажів, переважну
силу буде мати текст цього Договору.

Згідно п. 2.4 Договору, право власності
на Товар переходить до Покупця в момент
передачі товару покупцю у
відповідності із застосованою базовою
умовою поставки "Інкотермс".

Тобто, в тексті договору чітко
встановлено момент переходу права
власності і відсутні будь-які
обмеження щодо права власності.

Таким чином, враховуючи п.2.11.5 та п.2.4
Договору, обмеження, зазначені в п. 14
Доповнення № 1 (Загальні умови
продажів) не діють.

Крім того, згідно п.12 ст.58 МК України,
той факт, що продавець і покупець
пов'язані між собою особи, сам по собі
не може бути підставою для розгляду
вартості операції як неприйнятної. У
таких випадках необхідно розглянути
обставини продажу та прийняти вартість
операції за умови, що взаємовідносини
покупця і продавця не вплинули на ціну
оцінюваних товарів.

Пунктом 13 статті 58 МК України
встановлено, що за наявності достатніх
підстав вважати, що відносини,
зазначені у частині дванадцятій цієї
статті, вплинули на ціну оцінюваних
товарів, орган доходів і зборів повинен
надати декларанту або уповноваженій
ним особі свої письмові обґрунтування,
що такий вплив мав місце.

Пунктом 14 статті 58 МК України,
визначено, що у разі відсутності
обґрунтувань з боку органу доходів і
зборів необхідно вважати, що
взаємовідносини, зазначені у частині
дванадцятій цієї статті, не вплинули на
ціну оцінюваних товарів.

Встановлено, що таке обґрунтування
відповідача відсутнє та позивачу не
надавалось.

Відповідно до п.16. ст..58 МК України, для
цілей цього Кодексу особи вважаються
пов'язаними між собою у випадках,
зазначених у статті 15 Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Згідно з п. 4. ст.. 15 Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди про тарифи й торгівлю 1994 року від
15.04.1994 року, для цілей цієї Угоди особи
вважаються пов'язаними між собою,
тільки якщо:

a) вони є службовцями або директорами
підприємств один в одного;

b) вони юридично визнані партнерами по
бізнесу;

c) вони є роботодавцем і працівником;

d) будь-яка особа безпосередньо чи
опосередковано володіє, контролює або
утримує 5 чи більше відсотків випущених
акцій, що дають право голосу, або акцій
обох з них;

е) один з них безпосередньо або
опосередковано контролює іншого;

f) обидва безпосередньо або
опосередковано контролюються третьою
особою;

g) разом вони безпосередньо або
опосередковано контролюють третю
особу;

h) вони є членами однієї й тієї самої
сім'ї.

Аналіз умов, за яких продавець і
покупець вважаються пов'язаними
особами, показує, що фактично лише в
одному із восьми випадків митний орган,
оперуючи документами, які надаються
під час митного оформлення, може
визначити "пов'язаність" таких осіб (це
умова № 5, коли одна з таких осіб прямо
або опосередковано контролює іншу). Як
правило, це буває у випадку, коли
продавець виступає засновником
імпортера.

Представником відповідача в судовому
засіданні не доведено, що сторони за
договором поставки є пов'язаними
особами в розумінні МК України та
Угоди. Крім того, з переписки
(консультування) сторін, що
здійснювалась під час митного
оформлення, вбачається, що відповідач
навіть і не намагався дослідити факт
пов'язаності сторін поставки.

Таким чином, посилання відповідача, як
на підставу прийняття ним оскаржуваних
рішень, на пов'язаність сторін
поставки, не відповідає дійсним
обставинам справи та протирічить
відповідним нормам митного
законодавства.

Крім того, застосовуючи передбачений
статтею 59 МК України метод визначення
митної вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів, відповідач не
врахував таке.

Згідно ч.2 ст.59 МК України, під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник.

Частиною 4 статті 59 МК України
встановлено, що ціна договору щодо
ідентичних товарів береться за основу
для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості та на тих
же комерційних рівнях, що й оцінювані
товари.

Згідно частини 5 статті 59 МК України, у
разі відсутності такого продажу
використовується вартість операції з
ідентичними товарами, що продавалися в
Україну в іншій кількості та/або на
інших комерційних рівнях. При цьому їх
ціна коригується з урахуванням
зазначених розбіжностей незалежно від
того, чи веде це до збільшення або
зменшення вартості. Інформація, що
використовується при здійсненні
коригування, повинна бути
документально підтверджена.

Позивачем заявлено до митного
оформлення отриманий від BASF CE товар за
назвою "продукт не розфасований для
роздрібної торгівлі не в аерозольній
упаковці, для виробництва товарів
побутової хімії та косметичних
засобів: згідно з паспортом безпеки
продукт є поверхнево - активною
речовиною алкіл ефір сульфат С 12-14 з ЕО
натрієва сіль (60%< х<75%) (АПАР) арт. 50201154
ТЕХАРОN N70 - в кількості 22040 кг. Форма
поставки- паста. Колір - жовтуватий.

Згідно витягу із інформаційної бази
ДМСУ, відповідач при визначенні митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів, використав
інформацію про ввезення товару за
назвою: "Органічні поверхнево - активні
речовини аніонні, не розфасовані для
роздрібної торгівлі, не в аерозольній
упаковці, у вигляді рідини,
використовуються як компоненти при
виробництві миючих засобів: ТЕХАРОN N70
по 225 кг - 4500 кг."

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач використав в якості
ідентичного той товар, який таким не
являється, оскільки: товар позивачем
завозився у формі "пасти", а
відповідачем в якості ідентичного
використано дані про товар у вигляді
"рідини"; товар позивача був не
розфасований, а завозився авто ємністю
загальною масою 22040 кг., а відповідач
використав інформацію про товар, що був
розфасований в тарі по 225 кг. на
загальну кількість всього 4500 кг.;
товар позивача мав призначення для
використання при виробництві товарів
побутової хімії та косметичних
засобів, а відповідач використав
інформацію про товар, що
використовується як компонент при
виробництві миючих засобів.

За таких обставин, не можуть вважатись
ідентичними товари, які відрізняються
за кількістю, за фасуванням та за
фізичною формою (паста та рідина).

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

В порушення вимог статті 266 МК України,
митний орган не навів обґрунтованих
підстав для застосування другорядного
методу, а саме: за ціною договору щодо
ідентичних товарів (2а), тобто
відповідач порушив послідовність
застосування передбачених зазначеною
нормою МК України методів визначення
митної вартості товару, не
обґрунтувавши неможливість
застосування попередніх.

Таким чином, Житомирською митницею не
обґрунтована та не доведена
неможливість застосування основного
методу визначення митної вартості - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), отже здійснене ним
коригування є протиправним.

Суд також звертає увагу на порушення
митним органом частин 1 та 2 статті 55 МК
України, при прийнятті рішення про
коригування митної вартості, оскільки
у ньому відсутні відомості, зокрема,
щодо того, які обґрунтовані підстави
встановив митний орган з приводу того,
що декларантом заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів; обґрунтування
числового значення митної вартості
товарів, скоригованої митним органом,
та фактів, які вплинули на таке
коригування; наявної в митного органу
інформації (у тому числі щодо числових
значень складових митної вартості,
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, інших
умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом.

Також, в порушення частини 2 статті 55 МК
України, відповідач при визначенні
митної вартості оцінюваних товарів із
застосуванням другорядного методу її
визначення, не зазначив у спірному
рішенні, зокрема, інформації, яка
використовувалися митним органом при
її визначенні, а саме: ним не було
зазначено митна вартість якого товару
бралася за основу, торгова марка,
фактурна вартість, країна експорту
цього товару, час експорту в Україну,
виробник, маршрут транспортування
товару та інші комерційні умови
поставки.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано суду достатніх
доказів правомірності прийняття
рішення про коригування митної
вартості товарів №101030002/2014/300007/2 від
04.06.2014 року та картки відмови у митному
оформленні №101030002/2014/00013 від 04.06.2014 року,
що є підставою для визнання їх
неправомірними та скасування.

Правовідносини що повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
регулюються правовими нормами Порядку
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затверджений наказом
Державної митної служби України від 20
липня 2007 року №618, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 року, із змінами та доповненнями
(надалі Порядок 618).

Відповідно до Порядку 618 для повернення
з Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником та
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою. За результатами такого
звернення готується відповідний
висновок про надмірність платежів, їх
відображення в митних деклараціях,
митних квитанціях, Картці-особового
рахунку платника, тощо.

В судовому засіданні встановлено
відсутність жодного звернення
позивача до відповідачів в розумінні
вимог Порядку 618 для повернення з
Державного бюджету України зазначених
митних платежів в сумі 7251,86 грн.

Таким чином, відповідно до вимог
Порядку 618 повернення надмірно
сплачених платежів можливо при
наявності наступних чинників:
наявність факту надмірної сплати
коштів, звернення платника до
відповідного митного органу та подання
митниці разом із зазначеним пакетом
документів.

При цьому, суд зазначає, що вказаними
нормативно - правовим актом визначений
також механізм безпосереднього
повернення таких коштів.

Зазначене свідчить про наявність
чіткого нормативно-правового
врегулювання дій саме відповідача, як
митного органу, щодо повернення
надмірно сплачених митних платежів та
їх обов'язкове відображення в цілого
ряду митних документах (митних
деклараціях, митних квитанціях,
Картці-особового рахунку платника,
тощо), які можуть бути вчинені саме
митним органом, а не судом чи іншим
державним органом.

На день розгляду судом даної справи
жодних таких дій митним органом не
вчинялося, так як не було відповідного
звернення самого підприємства.

В розумінні вимог ст.ст.6,99 КАС України
судовому захисту підлягають лише
порушені права. Своє право на
повернення із державного бюджету
зазначених митних платежів в сумі 7251,86
грн. позивач взагалі в установленому
порядку не реалізовував.

Судом не встановлено жодних дій
(бездіяльності) з боку Житомирської
митниці Міндоходів по даній справі, які
б перешкоджали реалізації позивачу
вказаного права, а тому його право не є
порушеним і не підлягає судовому
захисту. Позовні вимоги Приватного
підприємства "Фармацевтична фабрика
"Науково-виробниче об'єднання "Ельфа" в
цій частині позову є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

Крім того, постановляючи рішення про
стягнення надмірно сплачених митних
платежів, суд фактично визначає митну
вартість ввезеного товару, чим
підміняє митний орган.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 7 вересня 2012 року (справа № 21-242а12),
яка, відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, є обов'язковою для виконання.

Суд зазначає, що вказане судове рішення
не перешкоджає позивачу в
установленому порядку звернутися до
відповідного митного органу та органу
Державної казначейської служби щодо
повернення зазначених митних платежів.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню у частині визнання
протиправними і скасування рішення
Житомирської митниці Міндоходів про
коригування митної вартості товарів №
101030002/2014/300007/2 від 04.06.2014 року та картки
відмови у митному оформленні №
101030002/2014/00013 від 04.06.2014 року, а вимога про
стягнення надмірно сплаченого податку
на додану вартість у сумі 6604,37 грн. і 647,49
грн. ввізного мита задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 86, 94, 158-162, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
прийняті Житомирською митницею
Міністерства доходів і зборів України
рішення про коригування митної
вартості товарів № 101030002/2014/300007/2 від
04.06.2014 року та картку відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 101030002/2014/00013
від 04.06.2014 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Житомирський окружний
адміністративний суд у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 06
листопада 2014 р.