Справа № 815/1644/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/40171/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Сватко А.О.

та представників сторін:

позивача - Чубатюк І.В.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області (далі - ДПІ)

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 01.04.2014

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.06.2014

у справі № 815/1644/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Гол-Авто" (далі -
Товариство)

до ДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 01.04.2014,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 26.06.2014, позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 12.12.2013 №
та № з тих мотивів, що реальність
виконання операцій з придбання
позивачем транспортних послуг у
товариства з обмеженою
відповідальністю «Проф і союз» (далі -
ТОВ «Проф і союз»), товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укртранстранзит» (далі - ТОВ
«Укртранстранзит»), суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2
(далі - СПД ОСОБА_2) підтверджується
належними первинними документами, що
обумовлює правомірність відображення
цих операцій у податковому обліку
Товариства.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів наявним у справі
доказам та дійсним обставинам справи,
ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти обох попередніх інстанцій та
відмовити у позові. На обґрунтування
касаційних вимог скаржник зазначає,
зокрема, що позивач самостійно
виконував вантажні перевезення на
замовлення товариства з обмеженою
відповідальністю «Глобал Оушен Лінк»
(далі - ТОВ «Глобал Оушен Лінк»), а
залучення названих контрагентів до
перевезення було формальним, виключно
з ціллю отримання податкової економії.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено планову виїзну
перевірку Товариства з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2011 по
31.12.2012, оформлену актом від 22.11.2013 №
000/05/15-52-22-02/37609366.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було прийнято:

податкове повідомлення-рішення від
12.12.2013 № , згідно з яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 1 112 082 грн. (у
тому числі 938 343 грн. за основним
платежем та 173 739 грн. за штрафними
санкціями);

податкове повідомлення-рішення від
12.12.2013 № , за яким Товариству
нараховано грошове зобов'язання з ПДВ у
сумі 1 091 879 грн. (у тому числі 873 503 грн. за
основним платежем та 218 376 грн. за
штрафними санкціями).

Підставою для зазначених донарахувань
став висновок податкового органу про
протиправне формування позивачем
витрат та податкового кредиту за
операціями з придбання послуг з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у рамках господарських
правовідносин з ТОВ «Проф і союз», ТОВ
«Укртранстранзит», СПД ОСОБА_2

Так, досліджуючи динаміку
правовідносин між позивачем та ТОВ
«Укртранстранзит», ДПІ встановила, що
вказаного постачальника було залучено
позивачем для виконання своїх
господарських зобов'язань з
перевезення товару перед ТОВ «Глобал
Оушен Лінк» за договором перевезення
вантажів від 10.05.2011 № 10/11; у той же час, в
оформлених товарно-супровідних
документах позивач не фігурує як
учасник зазначених операцій; ТОВ
«Глобал Оушен Лінк» замовляв
розглядувані послуги безпосередньо у
ТОВ «Укртранстразит», у зв'язку з чим
Товариство безпідставно відобразило у
податковому обліку витрати та
податковий кредит за цими операціями.

Аналізуючи порядок виконання та
оформлення операцій з придбання
позивачем послуг з перевезення у ТОВ
«Проф і союз» та у СПД ОСОБА_2 податкова
інспекція встановила, що зазначені
перевезення здійснювалися позивачем
самостійно та документально
оформлювалися як послуги, надані
сторонньою особою.

За правилами пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України до витрат,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, належать, зокрема,
витрати операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, та за змістом
підпункту 138.1.1 пункту 138.1 включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.2 цієї ж статті
Кодексу витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За змістом пункту 138.8 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, та включає як прямі матеріальні
витрати, так і вартість придбаних
послуг, прямо пов'язаних з виробництвом
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг.

Пунктом 138.4 статті 138 Кодексу
передбачено, що витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, витрати позивача на
придбання товарів (робіт, послуг)
належать до категорії витрат, що
формують собівартість реалізованих
товарів, робіт, послуг, а відтак умовами
їх врахування при зменшенні
оподатковуваного доходу платника є:
факт понесення цих витрат у процесі
реальної господарської діяльності
платника, документальна
підтвердженість цих витрат, а також
декларування доходу, отриманого як
результат понесення цих витрат.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (зокрема, податковими
накладними).

Висновок судів про дотримання
позивачем вищевикладених умов
формування податкового кредиту та
витрат за розглядуваними операціями
мотивований посиланням на подані
позивачем первинні документи (акти про
надання послуг, податкові накладні,
товарно-транспортні накладні,
видаткові накладні, банківські
виписки, заявки на перевезення
вантажу), що містять необхідні для
цілей оподаткування відомості щодо
змісту розглядуваних операцій та
підтверджують їх виконання.

ДПІ, посилаючись на створення
позивачем схеми штучного руху активів,
спрямованої на створення формального
документообігу, не довела належними
засобами доказування існування
обставин, які виключають
обґрунтованість податкової вигоди
платника, як-от - неможливість
реального виконання платником
господарських операцій з урахуванням
часу, місця знаходження майна або
обсягу матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для виробництва
товарів, виконання робіт або надання
послуг, облік для цілей оподаткування
лише тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникнення
податкової вигоди, відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної економічної
діяльності.

Фактично по епізоду щодо формування
позивачем даних податкового обліку за
операціями з ТОВ «Глобал Оушен Лінк» та
ТОВ «Укртранстранзит» доводи ДПІ
зводяться до того, що позивач не був
учасником операцій з поставки послуг з
перевезення товарів вантажним
транспортом між названими
контрагентами. На обґрунтування цього
висновку відповідач зазначає, зокрема,
що у товарно-супровідних документах,
складених під час виконання цих
операцій, відправником значиться ТОВ
«Механічний завод», отримувачем -
Одеський торговельний порт,
перевізником - ТОВ «Укртранстранзит»,
подальшим перевізником - експедитор
ТОВ «Глобал Оушен Лінк».

Втім той факт, що відвантаження товару
(сплаву алюмінію) здійснювалося
напряму від виробника залученим
позивачем автоперевізником (ТОВ
«Укртранстранзит») не є доказом
безтоварності операцій між позивачем
як виконавцем перевезення та
замовником (ТОВ «Глобал Оушен Лінк»).
Застосована платником схема
перевезення вантажу є звичайною
практикою ділового обороту, при якій у
посередника відсутня необхідність
безпосередньо приймати вантаж у
виробника з подальшим фізичним
відвантаженням цього товару
залученому ним до транспортування
перевізникові.

Доводи ДПІ про фіктивний характер
операцій позивача з ТОВ «Проф і союз»
та з СПД ОСОБА_2 спростовуються
наявними у справі первинними
документами, що, як встановили суди,
відповідають законодавчо встановленим
вимогам та достовірно засвідчують
обставини, з яким податковий закон
пов'язує право на податковий кредит та
витрати у податковому обліку. ДПІ не
наведено достатнього переконливих
доводів на обґрунтування висновку про
створення позивачем видимості щодо
замовлення у цих контрагентів послуг з
перевезення (як-от фактичне виконання
перевезень працівниками Товариства,
належність транспортних засобів, що
виконували перевезення, позивачеві,
відсутність у названих контрагентів
дозвільних документів, транспортних
засобів для здійснення перевезень
тощо).

З урахуванням викладеного слід
погодитися з висновком судів про
відсутність законних підстав для
донарахування позивачеві грошових
зобов'язань з ПДВ та з податку на
прибуток за оспорюваними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Доводи касаційної скарги зводяться до
іншої, ніж надана судами, оцінки
доказів, що не може бути підставою для
скасування оскаржуваних судових актів,
позаяк ці доводи не спростовують
правомірність висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та не
свідчать про неправильне застосування
ними норм матеріального або
процесуального права.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали судів першої та апеляційної
інстанцій зі спору не вбачається.

За таких обставин, керуючись статтями
160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 01.04.2014 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.06.2014 у
справі № 815/1644/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько