Справа № 2а-51/10/1470
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/24166/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10.03.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011

у справі № 2а-51/10/1470

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до 1. Державної податкової
адміністрації у Миколаївській області,

2. Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва

про визнання протиправними дій та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10.03.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16.03.2011, позов задоволено частково.
Скасовано рішення Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва від 24.11.2009 №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 22803,38 грн.

ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове судове рішення про
відмову в задоволенні позову.
Посилається на обставини, з яких
податковий орган виходив при прийнятті
оскаржуваного рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
застосування за рішенням від 24.11.2009 №
штрафних (фінансових) санкцій в
сумі 22803,38 грн. слугували висновки
перевірки, викладені в акті від 09.11.2009 №
1223/14/00/23/НОМЕР_2, про порушення
позивачкою, яка у 2009 році перебувала на
прощеній системі оподаткування, вимог
п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон
№ 265/95-ВР), що полягало у неведенні
обліку товарів в загальній сумі 11401,69
грн. за місцем їх реалізації.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині визнання неправомірними дій
відповідача щодо проведення перевірки,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що платник податків, який вважає
порушеним порядок та підстави
призначення податкової перевірки щодо
нього, має захищати свої права шляхом
недопуску посадових осіб
контролюючого органу до такої
перевірки. Якщо ж допуск до проведення
перевірки відбувся і перевірка
фактично проведена, суд повинен надати
правову оцінку суті виявлених в ході
перевірки порушень податкового та
іншого законодавства.

Задовольняючи позов в частині
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що у суб'єктів малого підприємництва
немає обов'язку вести облік товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правова оцінка на підставі
законодавства, що врегульовує спірні
відносини.

Пункт 12 частини 1 статті 3 Закону №
265/95-ВР зобов'язує суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі статтею 6 Закону № 265/95-ВР
облік товарних запасів фізичною особою
- суб'єктом підприємницької діяльності
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно з частиною третьою статті 2
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 № 996-ХГV суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Цей дозвіл на ведення спрощеного
обліку доходів і витрат надано
суб'єктам підприємницької діяльності
Законом «Про державну підтримку малого
підприємництва» від 19.10.2000 № 2063-ІП та
Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98.

Таким чином, на суб'єкта
підприємницької діяльності, що
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, поширюються правила
ведення бухгалтерського обліку і
подання фінансової звітності для
спрощеної системи обліку і звітності.

Відповідно до ст. 1 Порядку ведення
книги обліку доходів і витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1269, книга
обліку доходів і витрат (далі - книга)
ведеться суб'єктами підприємницької
діяльності - фізичними особами,
оподаткування доходів яких
здійснюється згідно із законодавством
з питань оподаткування суб'єктів
малого підприємництва (у тому числі
шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку), а також особами, які
мають пільговий торговий патент для
продажу товарів (крім підакцизних)
(надання послуг) відповідно до
законодавства з питань патентування
деяких видів підприємницької
діяльності, якщо такі особи не є
платниками податку на додану вартість
згідно із законодавством (далі -
суб'єкти підприємницької діяльності).

Форма Книги обліку доходів і витрат
встановлена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12 та
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 за № 64 (в редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин), і
така форма не передбачає ведення
обліку товарних запасів.

Отже, обов'язок ведення обліку товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації не може бути покладено на
суб'єкта малого підприємництва, який
здійснює підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності відповідно до
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98.

Правова позиція щодо відсутності
обов'язку у суб'єкта малого
підприємництва, який здійснює
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності, вести облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, викладена також у
постановах Верховного Суду України від
11.06.2013 у справі № 21-147а13 за позовом
фізичної особи-підприємця до ДПІ у
Жовтневому районі м. Харкова ДПС, третя
особа - ДПА у Харківській області, про
визнання протиправним та скасування
рішення, та від 03.12.2013 у справі № 21-412а13
за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 до
ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС
про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Ці постанови Верховного Суду України,
прийняті за результатами розгляду заяв
про перегляд судових рішень з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, відповідно до вимог
ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного
судочинства України є обов'язковими
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що місить
зазначені норми права, та для всіх
судів України, які зобов'язані привести
свою практику у відповідність з
рішеннями Верховного Суду України.

Враховуючи наведене, касаційна скарга
залишається без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 10.03.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун