Справа № 826/15886/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2014 року 14:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., розглянув в порядку
скороченого провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 доГенеральної
прокуратури України провадження в
якій відкрито відповідно до ухвали
суду від 20 жовтня 2014 року,
про: визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання вчинити
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Генеральної прокуратури
України, в якому просить суд: "визнати
протиправною бездіяльність
Генеральної прокуратури України, яка
полягає у не наданні мені роз'яснення
порядку оскарження листа (рішення тощо)
відповідача від 09 вересня 2014 року №23-916
вих-14 наданого (прийнятого) як
результат розгляду моєї заяви від 20
серпня 2014 року; зобов'язати відповідача
надати мені письмове роз'яснення
порядку оскарження листа (рішення)
відповідача від 09.09.2014 року №23-916 вих-14".
В обґрунтування протиправної
бездіяльності відповідача позивач
посилається на не роз'яснення у листі
Генеральної прокуратури України від
09.09.2014 №23-916 вих-14 за результатами
розгляду звернення позивача від 20.08.2014,
порядку оскарження рішення відповідно
до приписів частини 4 статті 15 та
частини 1 статті 19 Закону «Про
звернення громадян».
Позовні вимоги також ґрунтуються на
долучених до адміністративного позову:
листі позивача від 20.08.2014 під назвою
«Донос»; листі начальника відділу з
питань доступу до публічної інформації
Генеральної прокуратури України від
09.09.2014 №23-916 вих-14.
Відповідачем у встановлений судом
строк надано письмові заперечення
проти позову, які обґрунтовані тим, що
26.08.2014 до Генеральної прокуратури
України надійшов лист від 20.08.2014 під
назвою «Донос». Зазначений лист не
містив жодного прохання про сприяння
реалізації закріплених Конституцією
України та чинним законодавством
України прав та інтересів позивача або
повідомлення про порушення його прав,
чинного законодавства чи недоліки в
діяльності установ. При цьому,
позивачем не було наведено та не
обґрунтовано, яким чином його
пропозиції можуть вплинути на роботу
установи. Висловлене у листі бажання
позивача передати посадовим особам
прокуратури екземпляри Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
як і інші питання (отримання від
позивача коштів для фінансування
відпустки одного із працівників
Генеральної прокуратури України), не
можуть вважатись вимогами
(пропозиціями) звернення у розумінні
Закону України «Про звернення
громадян». Таким чином, лист позивача
від 20.08.2014 не може розглядатися як
звернення, оскільки не містить його
основних ознак. До порядку його
розгляду не можуть застосовуватися
вимоги Закону України «Про звернення
громадян», у тому числі й щодо
роз'яснення порядку оскарження листа
Генеральної прокуратури України від
09.09.2014 №23-916 вих-14.
Вирішуючи спір, суд виходить з
Відповідно до статті 40 Конституції
України кожна особа має право
направляти письмові звернення до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, які
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.
Статтею 1 Закону України «Про звернення
громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі -
Закон № 393/96-ВР) передбачено, що
громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності із заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.
Під зверненням громадян, згідно
частини 1 статті 3 Закону № 393/96-ВР слід
розуміти викладені в письмовій формі
або усній формі пропозиції
(зауваження), заяви (клопотання) і
Пропозиція (зауваження) - звернення
громадян, де висловлюються порада,
рекомендація щодо діяльності органів
державної влади і місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
посадових осіб, а також висловлюються
думки щодо врегулювання суспільних
відносин та умов життя громадян,
вдосконалення правової основи
державного і громадського життя,
соціально-культурної та інших сфер
діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян
із проханням про сприяння реалізації
закріплених Конституцією та чинним
законодавством їх прав та інтересів
або повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності. Клопотання- письмове
звернення з проханням про визнання за
особою відповідного статусу, прав чи
Скарга - звернення з вимогою про
поновлення прав і захист інтересів
громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
Згідно частини 1 статті 14 наведеного
Закону органи державної влади і
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, посадові особи
зобов'язані розглянути пропозиції
(зауваження) та повідомити громадянина
про результати розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
№ 393/96-ВР органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд
заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно
і вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).
Частиною 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР
визначено, що рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві
(клопотанні), доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на Закон і викладенням
мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 19
Закону № 393/96-ВР органи державної
влади і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані у разі
визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення.
Пунктом 4.14 Інструкції про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратори України, затвердженої
наказом Генерального прокурора
України від 21.06.2011р. № 9гн (далі -
Інструкція № 9гн), встановлено
вичерпний перелік рішень, які можуть
бути прийняті за підсумками вирішення
Так, за підсумками вирішення звернень
може бути прийнято одне з таких рішень:
задоволено - вжито заходів до повного
або часткового поновлення прав і
законних інтересів заявника. Не може
вважатися задоволеним звернення,
рішення по якому прийнято не за
вимогами громадянина, а за
результатами виявлених недоліків або
порушень закону. Частково задоволене
звернення - звернення, у якому
міститься дві чи більше вимог і за
результатами перевірки якого не всі з
них визнані обгрунтованими;

повторне задоволено - звернення щодо
оскарження відповіді певної
прокуратури, за яким приймалося
рішення про відмову в задоволенні
раніше поданого звернення. При цьому
первинне рішення скасовується;

відхилено - вимоги заявника, викладені
у зверненні, визнані необгрунтованими;

роз'яснено - за зверненням, у якому не
містилося прохань про задоволення
будь-яких вимог або клопотань, надано
роз'яснення з питань правового
характеру.

З аналізу викладених вище норм Закону
№ 393/96-ВР та Інструкції № 9гн
вбачається, що необхідною умовою для
зазначення у рішенні роз'яснення
порядку його оскарження є наявність
необґрунтованої заяви чи скарги.

Разом з тим, лист позивача від 20.08.2014 під
назвою «Донос», в якому останній
висловив бажання передати посадовим
особам прокуратури десять екземплярів
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», передати один
екземпляр вказаного Закону
відповідній посадовій особі
Генеральної прокуратури України та
надати відпустку відповідній
посадовій особі відповідача за рахунок
позивача й надати позивачу відповідні
рахунки для перерахування коштів на
зазначені цілі, не є заявою чи скаргою у
розумінні Закону № 393/96-ВР.

При цьому, з аналізу відповіді
Генеральної прокуратури України від
09.09.2014 № 23-916 вих-14 суд дійшов до
висновку, що не залишилось поза увагою
відповідача жодне з поставлених
позивачем питань.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність в діях
відповідача при розгляді звернення від
20 серпня 2014 року порушення прав
позивача, які б підлягали судовому
захисту, з огляду на що позовні вимоги
визнаються судом необгрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати, які підлягають
стягненню згідно з частиною другою
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України - відсутні.

На підставі вищенаведених норм
законодавства та керуючись вимогами
статей 69-71, 94, 158-163, 167, 183-2, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П
О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ч. 8 ст. 183-2, ст.
ст. 185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
В.П. Катющенко