Справа № 2а-2110/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Справа № 33398/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області на
постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 25 липня
2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області про
зобов'язання провести нарахування та
виплату разової грошової допомоги як
учаснику війни -

В С Т А Н О В И Л А:

06 травня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, яким просила
зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації виплатити недоплачену
суму разової щорічної грошової
допомоги як учаснику війни відповідно
до ст.14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2007-2010 роки.

Постановою Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 25 липня
2011 року поновлено пропущений строк для
звернення до суду. Позов задоволено
частково. Визнано відмову управління
праці та соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області щодо неповної виплати щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня,
протиправною. Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації здійснити перерахунок
та виплатити ОСОБА_1 разової грошової
допомоги до 05 травня відповідно до ст.14
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» за 2007-2010 роки, з врахуванням
виплачених сум.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач управління праці
та соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації, вважає її такою, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову відмовити. На обґрунтування
вимог апеляційної скарги зазначає, що
при розрахунку щорічної разової
грошової допомоги позивача не
враховано положення ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки мінімальний розмір пенсії за
віком, визначений абзацом 1 ч. 1 цієї
статті застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
згідно з цим законом. Обчислення
розміру щорічної разової грошової
допомоги ветеранам війни регулюється
постановами Кабінету Міністрів
України, в яких відсутнє посилання на
визначення мінімального розміру
пенсії відповідно до законів про
Державний бюджет України.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно ст. 197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що позивач є учасником
війни та користується пільгами
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», про що свідчить
посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.04.2003р.
Статус позивача як учасника війни та
його право на щорічну разову грошову
допомогу до 5 травня відповідачем не
оспорюється.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5
травня учасникам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком.

Ст. 17-1 даного закону вказує, що щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5
травня здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами,
- за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» статтю 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
викладено в новій редакції, відповідно
до якої учасникам війни щорічно до 5
травня виплачується разова грошова
допомога в розмірах, які визначаються
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
ст.14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», відповідно до
якої розмір грошової допомоги щорічно
до 5 травня учасникам війни має
становити три мінімальні пенсії за
віком.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

У 2010 році Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не зупинявся та
не змінювався, тому позивач має право
на отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ст.14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Однак позивачу разова грошова допомога
до 5 травня як учаснику війни була
виплачена відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 18.03.2010
року «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2010 році
відповідно до законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» в розмірі
120 грн., що підтверджується листом
управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області №652/01-2.6/09
від 12.03.2011р.

Тобто, здійснюючи нарахування та
виплату позивачу зазначених виплат,
відповідач обчислював їх розмір не з
розміру мінімальної пенсії,
встановленої законодавством, як це
передбачено Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
керувався положеннями підзаконних
нормативно правових актів - постанов
Кабінету Міністрів України.

Такі дії відповідача є неправомірними,
виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами, тому
колегія суддів приходить до висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу не підлягають застосуванню
постанови Кабінету Міністрів України,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивача, передбачених ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Також надання законодавством Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри соціальних виплат не означає,
що останній, встановлюючи порядок та
розміри таких виплат, в тому числі
особам, які є ветеранами війни, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений
порядок, не порушуючи положень цього
Закону, чи інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної
пенсії.

Посилання відповідача щодо
відсутності бюджетного фінансування,
не може бути підставою невиконання
відповідним суб'єктом владних
повноважень покладених на нього
обов'язків. В свою чергу реалізація
особою права на отримання соціальних
виплат не може бути поставлена у
залежність від наявності відповідних
бюджетних асигнувань.

Разом із тим, у відповідності до ст. 99
КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Ч.1 ст.100 КАС України чітко вказує, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Проаналізувавши норми КАС України,
колегія суддів приходить до висновку
про безпідставність поновлення судом
першої інстанції пропущеного строку
звернення до суду, оскільки вказані
позивачем причини такого пропуску
вважати поважними не можна.

А тому враховуючи вищевикладене,
приймаючи до уваги дату звернення
позивача до суду із вищевказаним
позовом, а саме - 06.05.2011 року,
відсутність поважних причин для
поновлення строку, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що адміністративний позов в частині
вимог за період 2007-2009 років слід
залишити без розгляду, в зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

На підставі вищевказаного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
позовні вимоги позивача щодо
зобов'язання управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком відповідно
до ст.14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2010 рік
підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, тому оскаржувану постанову
слід скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст.
198, п. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 211, 212, 254
КАС України,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області задовольнити частково.

Позов ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області про зобов'язання провести
нарахування та виплату разової
грошової допомоги як учаснику війни за
період 2007-2009 років - залишити без
розгляду.

Постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 25 липня
2011 року у справі № 2а-2110/11 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області щодо нарахування та виплати
щорічної грошової допомоги до 05 травня
в розмірі, що не відповідає ст.14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» -
неправомірними.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 щорічну грошову
допомогу до 05 травня за 2010 рік
відповідно до ст.14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком, з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук