Справа № 286/4992/14-а
Суддя: Кулініч Я. В.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської
Справа № 286/4992/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року

Овруцький районний суд Житомирської
області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Овручі справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії та визнання незаконною і
скасування постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
третя особа: управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом та
просить визнати дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Житомирській
області Пономарьова К.В. щодо
повернення йому без виконання
виконавчого листа Овруцького
районного суду Житомирської області
від 11.01.2012 року №2а-6250/10 року. Визнати
незаконною та скасувати постанову
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Житомирській області від 17.06.2014 року ВП
№30690845 про повернення виконавчого
документа стягувачеві. Зобов'язати
керівника управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Житомирській
області подати Казначейству оригінал
виконавчого листа Овруцького
районного суду Житомирської області
від 11.01.2012 року 2а-6520/10 разом із
супровідним листом та завіреним
належним чином державним виконавцем
копіями інших матеріалів виконавчого
провадження ВП №30690845. Мотивуючи тим, що
відповідачем не було вчинено всіх
необхідних дій для виконання постанови
суду, а саме не направлено оригінал
виконавчого документу до Казначейства.

Позивач в судове засідання не з'явився,
але просить справу розглядати без його
участі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча був
належним чином повідомлений про час та
місце судового розгляду.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча був
належним чином повідомлений про час та
місце судового розгляду.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов
слід задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на виконанні
відділу державної виконавчої служби
Овруцького районного управління
юстиції Житомирської області
знаходилось виконавче провадження
№30690845 з виконання виконавчого листа
№2-а-6250/10 виданого 11.01.2012 року Овруцьким
районним судом про зобов'язання
управління праці та соціального
захисту населення Овруцької районної
державної адміністрації нарахувати та
виплату ОСОБА_1 за період з 22.05.2010 року
по 31.10.2010 року щомісячну грошову
допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства відповідно до
вимог ст.37 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи ", в розмірі 40% від
мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом України "Про
Державний бюджет України" на
відповідний рік, з урахуванням раніше
здійснених виплат.

З постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 17.06.2014 року
вбачається, що у зв'язку зі змінами
чинного законодавства, державні
виконавці позбавлені можливості
проводити будь-яке списання коштів за
виконавчими документами за якими
боржниками є державні органи, крім того
введено мораторій на примусову
реалізацію майна державних
підприємств.

З 16.10.2013 року набрали чинності зміни до
ЗУ « Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених ЗУ «
Про виконавче провадження», та
особливості їх виконання.

Відповідач посилається на даний Закон
як на обставини, що виключають
можливість подальшого виконання
рішення суду органами державної
виконавчої служби та як наслідок
подальшого здійснення виконавчого
провадження. Таким чином, зазначений
виконавчий документ підлягає
поверненню стягувачеві, як частково
виконаний, для подальшого виконання в
частині виплати нарахованої за
виконавчим документом суми до
відповідного органу ДКСУ у порядку
визначеному Законом.

При цьому зазначено, що боржник
підпадає під поняття визначені ст.2
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень», як
державний орган, у зв'язку з чим виникли
обставини, які виключають можливість
подальшого виконання рішення суду
органами державної виконавчої служби
та як наслідок подальшого здійснення
виконавчого провадження.

Для подальшого виконання виконавчого
документу позивачу роз'яснено право
звернення до органу Державної
казначейської служби України, так як
відповідно до ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження", рішення про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами
Державного казначейства України в
установленому Кабінетом Міністрів
України порядку.

Вирішуючи питання щодо правомірності
рішення, прийнятого відповідачем, що є
суб'єктом владних повноважень, суд,
згідно із приписами ч. 3 ст. 2 КАС
України, зобов'язаний перевірити, чи
прийнято рішення на підставі закону, в
межах повноважень, безсторонньо та
добросовісно.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" від 21
квітня 1999 року № 606-XIV (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, далі - Закону), виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

У статті 17 Закону зазначено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
зокрема, виконавчих листів, що
видаються судами.

Порядок повернення виконавчого
документа стягувачу визначено статтею
47 Закону.

Так, пунктом 9 частини 1 цієї статті
Закону передбачено, що виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Зі змісту постанови відділу
примусового виконання рішень від 26.07.2013
року вбачається, що повернення
виконавчого документа здійснено
внаслідок того, що відповідно до Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" виконання
даної категорії виконавчих документів
не підвідомче органам державної
виконавчої служби та здійснюється
органами Державної казначейської
служби України.

Закон України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень" набрав
чинності з 01 січня 2013 року.

Статтею 1 Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
визначено, що цей Закон встановлює
гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" (далі -
рішення суду), та особливості їх
виконання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є: державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

У відповідності до ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження» у
випадках, передбачених Законом,
рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами Державного казначейства
України в установлено Кабінетом
Міністрів України Порядку,
затвердженого постанова КМУ № 845 від
03.08.2011 року.

Проте, як убачається з матеріалів
справи, державним виконавцем до
внесення змін до вказаного Порядку, не
було вжито жодного заходу спрямованого
на виконання даного рішення, яке носить
зобов'язальний характер.

У зв'язку з набранням чинності Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", Постановою
Кабінету Міністрів України від 30.01.2013
року № 45 внесено зміни до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.11.2011
року №845 "Про затвердження порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників", якими визначено орган, до
якого необхідно звернутись із заявою
про виконання рішення (п.4 Порядку -
орган Казначейства), перелік
документів, що подаються разом із
заявою про виконання рішення ( п.6
порядку), а також механізм списання
коштів відповідно до кодів програмної
класифікації видатків та кредитування
державного бюджету (п.24-34 Порядку).

Так, пунктом 2 статті 7 зазначеного
закону передбачено, що у разі якщо
рішення суду, зазначені в частині
першій цієї статті, не виконано
протягом двох місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, крім випадків, коли
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, державний виконавець
зобов'язаний звернутися до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання рішення.

Проте, доказів на підтвердження того,
що державний виконавець на виконання
вимог даного Закону та відповідно до
ст.36 Закону України "Про виконавче
провадження" звертався до суду із
заявою про зміну способу та порядку
виконання судового рішення не надано
та не встановлено судом.

Також, відповідно до Порядку
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №440 з метою
реалізації пункту 3 розділу II
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»,
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржником за
якими є державний орган, державне
підприємство, установа, організація
або юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства, які
видані або ухвалені до 01.01.2013 р.,
подаються до органів державної
виконавчої служби для здійснення їх
обліку, інвентаризації та подальшої
передачі органам, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів для погашення заборгованості.

Особа на користь чи в інтересах якої
ухвалено рішення суду або видано
виконавчий документ, або її
представник звертається до управління
державної виконавчої служби
відповідного головного управління
юстиції за місцезнаходженням боржника,
рішення повертається заявнику у разі,
якщо перевіркою даних Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень встановлено, що воно
виконано в повному обсязі.

Враховуючи зміст оскаржуваної
постанови, наведені вище положення
чинного законодавства, суд дійшов
висновку про те, що посадова особа
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області, приймаючи
рішення про повернення виконавчого
документа позивачеві, діяла у спосіб,
що не передбачений положеннями Закону
України "Про виконавче провадження", що
є підставою для визнання протиправною
та скасування постанови від 17.06. 2014 року
про повернення виконавчого документа.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень.

З наведеного слідує, що скасування
рішення суб'єкта владних повноважень є
наслідком визнання цього рішення
протиправним.

Разом з тим, вжиття передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження» заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії на виконання судового
рішення, зазначеного у виконавчому
документі, є законним обов'язком
державних виконавців, що не потребує
ухвалення судового рішення для
виконання такого обов'язку, тому у
задоволенні вимог позивача щодо
направлення оригіналу виконавчого
листа Овруцького районного суду у
справі 2а-4338/10 від 23.04.2010 року до органів
Державної казначейської служби
України слід відмовити.

Від сплати судового збору позивач
звільнений згідно п.10 ст.5 Закону
України «Про судовий збір».

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.6, 9, 11, 12, 71, 158-163, 181, 254 КАС України ,
Законом України "Про виконавче
провадження",-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково .

Визнати дії державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Житомирській області Пономарьова К.В.
щодо повернення ОСОБА_1 без виконання
виконавчого листа Овруцького
районного суду Житомирської області
від 11.01.2012 року №2а-6250/10 року-
протиправними.

Визнати постанову державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області від 17.06.2014 року про повернення
виконавчого листа №2а-6250/10, винесену у
виконавчому провадженні №30690845
незаконною та скасувати її.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана через Овруцький районний
суд в Житомирський апеляційний
адміністративний суд протягом 10 днів з
дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: Я. В. Кулініч