Справа № 810/3872/14
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/3872/14
інстанції: Лисенко В. І.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Губської О. А., Парінова А. Б.

за участю секретаря:
Тур В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві апеляційну
скаргу Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
р. у справі за адміністративним позовом
дочірнього підприємства "Фуршет Центр"
до Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ДП "Фуршет Центр" звернулось до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.05.2014 р. №
.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
р. позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою позовні
вимоги залишити без задоволення,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, у квітні 2014 року на підставі
наказу Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів
Київської області від 16.04.2014 р. № 325,
посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства щодо нарахування та
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «Атом Сталь» за
період з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 р., за
результатами якої складено Акт від
22.04.2014 р. № 422/22-4/37910513.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 198.2, 198.3 статті 198,
пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
підприємством занижено податок на
додану вартість на суму 296371,59 грн.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.05.2014 р. №
, згідно із яким позивачу
нараховане грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
296372,00 грн. та штрафні санкції у розмірі
74093,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України
визначено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на вищезазначені норми,
колегія суддів дотримується позиції,
що необхідною умовою для віднесення
сплачених цін за товари (послуги) до
валових витрат та сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на
додану вартість є факт придбання
товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Господарські операції для
визначення податкового кредиту для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та
податком на прибуток мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг відповідні
суми не можуть включатися до складу
податкового кредиту з ПДВ навіть
за наявності формально складених,
але недостовірних документів або
сплати грошових коштів.

Аналогічної позиції дотримується
Вищий адміністративний суд України,
який зазначає, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі господарської
операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням
основних фондів, імпортом товарів
(послуг), понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Так між позивачем та ТОВ «Атом Сталь»
укладений договір з надання
транспортно - експедиційних послуг від
01.01.2014 р. № 1 (а. с. 29-31).

За умовами даного договору контрагент
позивача здійснював транспортування
вантажу та передачу його
вантажоодержувачу.

Прийом вантажу оформлювався накладною.

Як вбачається колегією суддів з
матеріалів справи (29 томів), в них
містяться копії товарно-транспортних
накладних на перевезення товару з
зазначенням конкретних адрес
вантажоодержувача: магазинів «Фуршет»
в різних містах України.

Також матеріали справи містять в собі
копії завірених платіжних доручень
(177-229 Т. 10), якими підтверджується
перерахунок позивачем за виконані
роботи по транспортуванню вантажу на
користь контрагента у сумі 365103, 00 грн.

Згідно твердження відповідача в акті
перевірки у позивача перед
контрагентом рахується кредиторська
заборгованість на суму 1413126, 00 грн., що в
сумі зі сплаченими коштами становить
1778229, 00 грн., тобто фактичну вартість
виконаних робіт.

Крім того, в матеріалах справи
містяться накладні на товар, що
перевозився, з деталізацією кількості,
асортименту, вартості, штрихкодів
кожної одиниці товару.

Податкові накладні, наявні в
матеріалах справи, не містять
візуальних недоліків та мають статус
первинних документів.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначив, що актом ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська від 31.03.2014 р.
№ 472/04-62-22-3 «Про результати проведення
зустрічної звірки ТОВ «Атом Сталь»
щодо не підтвердження реальності
здійснення господарських відносин їх
реальності та повноти відображення в
обліку за січень 2014 року» встановлено,
що ТОВ «Атом Сталь» не знаходиться за
податковою адресою, у підприємства
відсутні складські приміщення,
посадові особи товариства не подають
звітність до податкового органу.

Натомість, колегія суддів зазначає, що
претензії у податкового органу щодо
належності оформлення податкових
накладних ТОВ «Атом Сталь» та
наявності відомостей про них в реєстрі
податкових накладних відсутні.

Особливу увагу колегія суддів звертає
на доводи апеляційної скарги в частині
встановлення вищезазначеним актом, що
єдиним постачальником ТОВ «Атом Сталь»
в січні 2014 року було ТОВ «Мега Комп ТД»,
яке також відсутнє за
місцезнаходженням.

Натомість, колегія суддів зауважує, що
в розрізі характеру господарських
відносин між позивачем та його
контрагентом
(транспортно-експедиційні послуги)
факт поставки товару будь-яким
суб'єктом господарювання на користь
ТОВ «Атом Сталь» для встановлення
реальності господарських операцій в
даній справі значення не має у зв'язку з
відсутність між контрагентом ТОВ «Атом
Сталь» та позивачем ланцюгу постачання
товару.

Між тим, зважаючи на те, що товариство
позивача є загальновідомим і здійснює
багато років свою діяльність на
території України через магазини
«Фуршет», колегія суддів не може
ставити під сумнів реальність
здійснення поставок товарів, що
визначені наявними в матеріалах справи
накладними.

В такому випадку, оскільки факт
здійснення поставок не заперечується і
відповідачем, колегія суддів вважає, що
в розумінні ст. 71 КАС України
податковий орган повинен був довести,
що перевезення товару здійснювалось
юридичною чи фізичною особою,
відмінною від ТОВ «Атом Сталь».

Такі докази в матеріалах справи
відсутні.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо неправомірності
з боку відповідача винесення спірного
податкового повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача
не спростовують позицію суду першої
інстанції та апеляційним судом
відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
р. у справі за адміністративним позовом
дочірнього підприємства "Фуршет Центр"
до Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2014
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя О.
А. ГубськаСуддя А. Б.
Парінов (Повний текст ухвали
виготовлено 11.11.2014 року)

.

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Губська О.А.

Парінов А.Б.