Справа № 314/118/14-а(2а/314/13/2014)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2014 рокусправа №
314/118/14-а(2а/314/13/2014)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М.
Шлай А.В.

розглянувши в письмовому провадженні в
м.Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Вільнянському районі Запорізької
області на постанову Вільнянського
районного суду Запорізької області від
06 березня 2014 року по справі № 314/118/14-а
(2-а/314/13/2014) за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Вільнянському районі Запорізької
області про визнання протиправними
дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Вільнянському районі Запорізької
області, в якому просила:

- визнати протиправним
(незаконним) рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Вільнянському районі Запорізької
області, щодо відмови у призначенні
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника;

- зобов'язати відповідача
призначити позивачу з 28 жовтня 2013 року
пенсію у зв'язку із втратою
годувальника.

Постановою Вільнянського районного
суду Запорізької області від 06 березня
2014 року адміністративний позов
задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просив скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
відповідно до статті 33 Закону України
«Про державну службу» заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.
Однак, у наданій позивачкою довідці від
22.10.2013 №08-03/419 не має складових
заробітної плати, які передбачені
Законом України «Про державну службу».

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
Позивач 28 жовтня 2013 року звернулась до
Відповідача із заявою про перехід з
пенсії в разі втрати годувальника, яку
вона отримувала відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника за
Законом України «Про державну службу».

До своєї заяви Позивач долучила
документи, передбачені Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Протоколом засідання комісії з
призначення та виплати пенсій від
07.11.2013 року №9 позивачці було
відмовлено у призначенні пенсії у
зв'язку з втратою годувальника і
мотивовано було тим, що надана нею
довідка про заробітну плату чоловіка
від 22.10.2013 року № 08-03/419 не містить
складових заробітної плати, які
передбачені Законом України «Про
державну службу».

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції обґрунтував свою
позицію тим, що відповідачем
неправильно було застосовано норми
Законів України «Про судоустрій і
статус суддів» та «Про державну
службу» в частині, що стосується
визначення системи оплати праці
суддів.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Статус професійного судді, загальний
порядок забезпечення діяльності
суддів та регулювання інших питань
судоустрою і статусу суддів, в т.ч.
порядок призначення пенсії суддям,
визначається Законом України «Про
судоустрій і статус суддів». Зокрема
статтею 138 зазначеного Закону
визначено, що судді, який вийшов у
відставку, після досягнення чоловіками
віку 62 роки, виплачується пенсія на
умовах, передбачених статтею 37 Закону
України "Про державну службу".

Статтею 37 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що на одержання
пенсії державних службовців мають
право чоловіки, які досягли віку 62 роки,
та жінки, які досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", за наявності
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку.

Також Постановою Кабінету Міністрів
України від 03.05.1994 року №283 «Про порядок
обчислення стажу державної служби» був
затверджений Порядок обчислення стажу
державної служби, і визначено, що,
обчислений відповідно до цього Порядку
стаж державної служби застосовується
для призначення пенсії. Пунктом 2
Порядку обчислення стажу державної
служби, визначено, що до стажу
державної служби зараховується робота
(служба), зокрема, на посадах суддів.

Згідно за наявних в матеріалах справи
документів встановлено, що станом на
01.06.2014 року стаж державної служби
чоловіка позивачки складає 20 років 11
місяців 09 днів, що відповідає однієї з
визначених у статті 37 Закону України
«Про державну службу» умов для
призначення пенсії державному
службовцю.

Окремо суд зазначає, що Закон України
«Про судоустрій і статус суддів» не
містить окремих положень, які
визначають умови призначення членам
сім'ї судді пенсії у зв'язку із втратою
годувальника-судді. Водночас
положення статті 138 цього Закону в
частині умов призначення судді пенсії
відсилають до умов, визначених статтею
37 Закону України «Про державну
службу».

У зв'язку із чим суд погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що умови призначення
членам сім'ї померлого судді пенсії у
зв'язку із втратою годувальника так
само будуть визначатись за умовами
статті 37 Закону України «Про державну
службу», оскільки іншого законодавство
не передбачає.

Так, відповідно до частини 10 «, - у разі
смерті особи у період перебування на
державній службі за наявності у
померлого годувальника стажу
державної служби не менше 10 років
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям - незалежно
від того, чи були вони на утриманні
померлого годувальника), призначається
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
на одного непрацездатного члена сім'ї у
розмірі 70 відсотків суми заробітної
плати померлого годувальника, з якої
було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а на двох і більше членів
сім'ї - 90 відсотків. До непрацездатних
членів сім'ї належать особи, зазначені
у статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відповідно до вимог п.1 частини 2 ст.36
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" непрацездатним членом
сім'ї вважається, зокрема, дружина, якщо
вона досягла пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.
Крім того, у частині 3 ст.36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначено, що до членів сім'ї, які
вважаються такими, що були на утриманні
померлого годувальника, відносяться
особи, зазначені в частині другій цієї
статті, якщо вони, зокрема, були на
повному утриманні померлого
годувальника або одержували від
померлого годувальника допомогу, що
була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування. Також в
останньому абзаці частини 3 статті 36
згаданого Закону визначено, що члени
сім'ї померлого годувальника, для яких
його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

За наявними в матеріалах справи
документами, судом встановлено, що на
день звернення позивачки із заявою про
перехід на пенсію у разі втрати
годувальника на умовах Закону України
«Про державну службу» позивачка
досягла 62-річного віку, у зв'язку із чим
за умовами пункту 1 частини 2 ст.36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" вона
відноситься до непрацездатних осіб.

Крім того, на день звернення із заявою
про перехід на пенсію у разі втрати
годувальника на умовах Закону України
«Про державну службу» позивачка
одержувала пенсію в разі втрати
годувальника після померлого чоловіка
на умовах Закону України від 9 квітня 1992
року N2262-XII «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

Також, відповідно до вимог пункту 18
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Мінюсті від
27.12.2005р. за №1566/11846) позивачем було
надано довідку (а.с. 24), про те, що вона
перебувала на повному утриманні у її
чоловіка.

Відповідно до частини 11 статті 37 Закону
України "Про державну службу", - право на
призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника на умовах, передбачених
частиною десятою цієї статті, мають
також непрацездатні члени сім'ї
померлої особи, яка отримувала або мала
право на пенсію за цим Законом.

Статтею 7 Закону України від 9 квітня 1992
року N2262-XII «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» передбачено, що
військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором.

З урахуванням того, що за своє життя
чоловік позивачки набув право на
призначення пенсії на умовах статті 37
Закону України "Про державну службу", а
також встановлених судом обставин щодо
перебування позивачки на утриманні її
чоловіка, належності позивачки до
непрацездатних осіб, отримання
позивачкою пенсії в разі втрати
годувальника на умовах Закону України
від 9 квітня 1992 року N2262-XII «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», наявності у позивачки права
перейти з одного виду державної пенсії
на інший, колегія суддів, згодна з
висновками суду першої інстанції, що
позивачка має право на призначення їй
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
на умовах статті 37 Закону України "Про
державну службу" після смерті свого
чоловіка.

Суд першої інстанції правильно визнав
безпідставною відмову у призначенні
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
з підстав надання позивачкою довідки
про складові заробітної плати її
чоловіка, що видана Територіальним
управлінням державної судової
адміністрації в Запорізькій області
від 22.10.13 року №08-03/419, яка не містить
складових заробітної плати, які
передбачені Законом України «Про
державну службу». Також судом не
приймаються посилання відповідача
щодо того, що у цій довідці не вказані
відомості про доплату за ранг, а
надбавка за вислугу років чоловіка
позивачки має розмір 50% посадового
окладу, що на думку відповідача
суперечить вимогам Закону України «Про
державну службу», у якому максимальний
розмір цієї надбавки визначено у
розмірі 40% від посадового окладу

Суд окремо звертає увагу на те, що
відповідно до статті 129 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів», -
суддівська винагорода регулюється цим
Законом, Законом України "Про
Конституційний Суд України" та не може
визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з
посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на
адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, яка передбачає
доступ до державної таємниці.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що
суддям виплачується щомісячна доплата
за вислугу років у розмірі, зокрема, за
наявності стажу роботи більше 20 років -
50 відсотків.

На підставі вищенаведеного суд
доходить висновку, що відповідачем не
з'ясований зміст суддівської
винагороди, яку отримують судді, який
визначений у статті 129 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів», а
тому відповідачем помилково було
прирівняно суддів в частині, що
стосується оплати їх праці, до
державних службовців з характерною для
них системою оплати праці, згідно
статті 33 Закону України «Про державну
службу».

В той же час відповідно до статей 1, 33
Закону України «Про державну службу»
державні службовці отримують
заробітну плату, яка складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Проаналізувавши положеня статті 129
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» та положень статей 1, 33
Закону України «Про державну службу»
суд приходить до висновку, що система
оплати праці судів є відмінною від
системи оплати праці державних
службовців, а саме - судді на відмінну
від державних службовців не отримують
заробітної плати, не отримують доплату
за ранг, а також можуть отримувати
доплату за вислугу років у розмірі 50
відсотків, в той час як державні
службовці за вислугу років отримують
не доплату, а надбавку, максимальний
розмір якої не перевищує 40 відсотків.

Такі самі висновки наведені і у
наданому позивачкою листі
Територіального управління державної
судової адміністрації в Запорізькій
області від 30.12.2013року №Ш-126/08-05/3170, де
зазначено, що інформація, яка внесена
до Довідки про складові заробітної
плати її чоловіка від 22.10.2013 року №08-03/419
відповідає вимогам Закону України «Про
судоустрій і статус суддів».

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що відповідач не всебічно
вивчивши та при помилковому розумінні
норм законодавства діяв
необґрунтовано, прийнявши рішення,
оформлене Протоколом засідання
комісії з призначення та виплати
пенсій від 07.11.2013 року №9, про відмову
позивачці у призначенні пенсії у
зв'язку з втратою годувальника на
умовах статті 37 Закону України «Про
державну службу» після смерті чоловіка
позивачки і мотивувавши, це рішення,
невідповідністю наданій позивачкою
довідці про заробітну плату її
чоловіка вимогам законодавства.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції обґрунтованими,
постанова суду ухвалена з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, зміні або скасуванню не
підлягає, а апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами законодавчих актів та
встановленими обставинами справи, а
отже відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Вільнянському районі Запорізької
області на постанову Вільнянського
районного суду Запорізької області від
06 березня 2014 року - залишити без
задоволення

Постанову Вільнянського
районного суду Запорізької області від
06 березня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай