Справа № 815/2470/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
---------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2470/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Соколенко О. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сівєлькіної С.Є.,

представника відповідача Гудирі Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Арцизької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 19
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «БЕССАРАБІЯ-В» до
Арцизької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2014 року приватне підприємство
«БЕССАРАБІЯ-В» (далі - ПП
«БЕССАРАБІЯ-В») звернулося до суду з
адміністративним позовом до Арцизької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів в Одеській області (далі -
Арцизька ОДПІ, або Арцизька ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області, або
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 05.03.2014 року
№.

В обґрунтування позову зазначено, що
Арцизькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
Управління Міндоходів в Одеській
області проведено позапланову
невиїзну перевірку ПП «БЕССАРАБІЯ-В» з
правомірності нарахування податкового
кредиту та податкових зобов'язань з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ТОВ
«Вторметекспорт» () за
період з 01.01.2012 р. по 31.03.2012 р., за
результатами якої відповідачем
складено акт від 03.03.2014 р. №104/22-35434347,
яким встановлено порушення позивачем:
ч. 1, ч. 5 ст. 203, пп. 1,2 ст. 215, ст. 228 ЦК
України, у зв'язку з чим угоди, укладені
між ПП «Бессарабія-В» та TOB
«Вторметекспорт» у податковому
кредиті мають ознаки нікчемності; п.
198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого зменшено залишок
від'ємного значення з ПДВ, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду, на
суму 261135 грн., в тому числі по періодах:
за лютий 2012 р. - в сумі 25656 грн., за
березень 2012 р. - у сумі 235479 грн. На
підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.03.2014 року
№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 261135 грн., яке
за наслідками його оскарження в
адміністративному порядку до ГУ
Міндоходів в Одеській області залишено
без змін. ПП «БЕССАРАБІЯ-В» вважає
зазначене податкове
повідомлення-рішення таким, що не
відповідає нормам діючого
законодавства та підлягає визнанню
протиправним і скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року адміністративний позов ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Арцизької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів в Одеській області від
05.03.2014 року №.

Не погоджуючись із постановленим у
справі судовим рішенням Арцизька
об'єднана державна податкова інспекція
Головного Управління Міндоходів в
Одеській області подала апеляційну
скаргу, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права та неповне з'ясування обставин
справи, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову,
якою у задоволенні адміністративного
позову ПП «БЕССАРАБІЯ-В» відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, пояснення на неї
представника відповідача Гудирі Н.К.,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла таких
висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» зареєстровано як
юридична особа 19.02.2008 року, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, копія якого
наявна в матеріалах справи (т.1 а.с.154-156).

Підприємство знаходиться на
податковому обліку в Арцизькій ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області, та у
період, за який проводилась перевірка,
«БЕССАРАБІЯ-В» було зареєстровано
платником податку на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг), що підтверджується свідоцтвом
№200053628 про реєстрацію платника податку
на додану вартість (т.1 а.с.157) та п. 2.4.
акту перевірки (т.1 а.с.22-23).

На підставі абзацу 3 підпункту 75.1.2
пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11
пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79
Податкового Кодексу України, згідно
постанови старшого слідчого з ОВС
першого ВКР ФР ГУ Міндоходів в Одеській
області майора податкової міліції
Яшиної Г.Ю. «Про призначення
документальної позапланової
перевірки» від 20 січня 2014 року (т.2
а.с.47-48), відповідно повідомлення про
початок документальної позапланової
невиїзної перевірки від 17.02.2014 року
№1551/10/15-07-22 та наказу Арцизької ОДНІ ГУ
Міндоходів в Одеській області від
17.02.2014 року №108 (т.1 а.с.175), начальником
відділу податкового аудиту Арцизької
ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області
Бєзугловим Є.О. з 18.02.2014 року по 24.02.2014
року проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
приватного підприємства
«БЕССАРАБІЯ-В», з
питань правомірності нарахування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість,
отриманого від особи, яка мала
відносини з платником податків -
товариством з обмеженою
відповідальністю «Вторметекспорт»
() за період з 01.01.2012 року
по 31.03.2012 року.

Перевірку проведено з відома директора
ПП «БЕССАРАБІЯ-В», що не заперечується
позивачем.

За результатами вказаної перевірки
Арцизькою ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області складено акт від
03.03.2014 року №104/22-35434347, яким встановлено
порушення позивачем: ч. 1, ч. 5 ст. 203, пп. 1,2
ст. 215, ст. 228 ЦК України, у зв'язку з чим
угоди, укладені між ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
та TOB «Вторметекспорт» у податковому
кредиті 261135 грн. мають ознаки
нікчемності; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п.
201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого зменшено залишок
від'ємного значення з ПДВ, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду, на
суму 261135 грн., в тому числі по періодах:
за лютий 2012 року - в сумі 25656 грн., за
березень 2012 року - у сумі 235479 грн. (т.1
а.с.21-47).

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.03.2014 року
№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у сумі 261135 грн. (т.1
а.с.48,176).

Не погоджуючись із зазначеним
податковим повідомленням-рішенням, ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» звернулось із
відповідною скаргою до Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (т.1 а.с.49-65), яка рішенням
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про результати
розгляду первинної скарги від 07.04.2014
року №880/10/15-32-10-02-07 залишена без
задоволення, а оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 05.03.2014 року
№ - без змін (т.1 а.с.66-70).

Задовольняючи адміністративний позов
ПП «БЕССАРАБІЯ-В» суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем правомірно
віднесено до складу податкового
кредиту суму ПДВ у розмірі 261135 грн., в
тому числі по періодах: за лютий 2012 р. - в
сумі 25656 грн., за березень 2012 р. - у сумі
235479 грн..

Апеляційний суд погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Як вже зазначалося вище, спірне
податкове повідомлення-рішення
базується на викладених в акті
перевірки висновках відповідача про
порушення позивачем: ч. 1, ч. 5 ст. 203, пп. 1,2
ст. 215, ст. 228 ЦК України, у зв'язку з чим
угоди, укладені між ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
та TOB «Вторметекспорт» у податковому
кредиті 261135 грн. мають ознаки
нікчемності та п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198,
п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого зменшено
залишок від'ємного значення з ПДВ, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на суму 261135 грн., в тому числі по
періодах: за лютий 2012 року в сумі 25656
грн., за березень 2012 року у сумі 235479 грн.

В свою чергу, вказані в акті перевірки
висновки відповідача ґрунтуються на
інформації від СУ ФР ГУ Міндоходів в
Одеській області та ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві». Так, відповідно до надісланої
постанови від 24.01.2014 року № 241/8/22 СУ ФР
ГУ Міндоходів в Одеській області,
досудовим розслідуванням встановлено,
що службові особи TOB «Олімпекс Купе
Інтернешнл» в період 2011-2013 р.р. шляхом
безпідставного формування податкового
кредиту та валових витрат від
«транзитних» підприємств TOB
«Укрвторметагро», TOB «Регіональне
Агропостачання - Сервіс», TOB «Ферко», TOB
«Вторметекспорт», умисно ухилились від
сплати податку на прибуток та податку
на додану вартість на загальну суму
понад 3000000 грн.

Встановлено, що у TOB «Вторметекспорт»
() відсутні фізичні,
технічні та технологічні можливості до
вчинення господарських операцій, а
саме; відсутній кваліфікований
персонал, незначний штат працюючих при
тому, що діяльність потребує участі
більшої кількості людей, у тому числі
зі спеціальною освітою, відсутні
основні фонди, у тому числі транспортні
засоби, приміщення для зберігання
товарів, тощо. Вищенаведені обставини
свідчать про відсутність у TOB
«Вторметекспорт» можливості
здійснювати реальні господарські
операції з СГД - постачальниками та СГД
-покупцями. Окрім того, аналізом
податкової звітності TOB
«Вторметекспорт» ()
встановлено відсутність у зазначеного
підприємства задекларованих
зобов'язань та податкового кредиту
протягом 2012 року.

Згідно надісланого акта від ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві про неможливість проведення
зустрічної звірки від 18.11.2013 року
№1936/22-01/30127924 ТОВ «Вторметекспорт» () щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.01.2012 р. по 30.09.2013 р.
(т.1 а.с.177-243), зустрічну звірку неможливо
провести у зв'язку з тим, що згідно
інформаційного ресурсу Міністерства
доходів і зборів України «Податковий
блок», який використовується в ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві,
станом на момент проведення зустрічної
звірки стан підприємства: 9 -
«направлено повідомлення про
відсутність за місцезнаходженням».

Водночас, як вказується в акті
перевірки, проведеним аналізом
фінансово-господарської діяльності
встановлено відсутність у TOB
«Вторметекспорт» необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
відсутність власних основних фондів,
технічного персоналу у необхідній
кількості, власних виробничих активів,
власних складських приміщень,
транспортних засобів у необхідній
кількості, відсутність ведення
бухгалтерського обліку на
підприємстві, вбачається проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру, платник
не знаходиться за місцезнаходженням,
тому наведені обставини свідчать про
відсутність факту реального
здійснення господарської діяльності
зазначеного підприємства за період з
01.01.2012 року по 30.09.2013 року.

При цьому, у п. 4.2.2 «Податковий кредит»
акту перевірки зазначається, що згідно
додатків №5 «Розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів» за допомогою
підсистеми «Співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
рівні Міндоходів України» за період
лютий, березень 2012 року встановлено
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам із контрагентом TOB
«Вторметекспорт».

Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період лютий 2012
року, березень 2012 року встановлено його
завищення всього у сумі 261135,00 грн., у
тому числі: за лютий 2012 року - 25656,00 грн.,
за березень 2012 року - 235479,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з акту
перевірки, відповідачем наводиться
перелік договорів, податкових
накладних, видаткових накладних (із
зазначенням їх реквізитів та змісту) на
підставі яких, відповідачем зменшено
податковий кредит ПП «Бессарабія-В» за
лютий та березень 2012 року, та
зазначається, що ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
розрахувалось за поставлений товар
(соняшник) згідно платіжних доручень,
які також відображені в акті перевірки
( а.с. 20-22).

Також, відповідач зазначає, що
зазначені операції між TOB
«Вторметекспорт» та ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
не містять у суті своїй розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) систематичного (протягом місяця)
придбання та продажу товарів.

Відсутність поставок продукції
позивачу TOB «Вторметекспорт» свідчить
про укладення угод з ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
без мети настання реальних наслідків, і
отже, зазначені угоди відповідно до
п.п.1, 5 ст. 203, п.п.1, 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України є нікчемними і в силу
ст. 216 ЦК України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю.

З такими висновками акта перевірки
погодитися не можна.

Так, відповідно до частини першої
статті 3 Господарського кодексу
України, під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи копій витягів з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відносно ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» та підприємства
«Вторметекспорт» у формі ТОВ (ТОВ
«Вторметекспорт») (т.1 а.с.87-92, 154-156),
одним із основних видів діяльності
позивача за КВЕД є: 10.41 - виробництво
олії та тваринних жирів, а один із
основних видів діяльності
підприємства «Вторметекспорт» у формі
ТОВ є: 46.21 - оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин.

Судами 1-ї та 2-ї інстанцій встановлено,
що між ПП «БЕССАРАБІЯ-В» (Покупець) та
ТОВ «Вторметекспорт» (Продавець)
укладені договори купівлі-продажу від
22.02.2012 року №22/02/12-1 (т.1 а.с.94-95) та від
07.03.2012 року №07/03/12 (т.1 а.с.100-101), згідно
умов яких передбачено, що Продавець
зобов'язується поставити у власність
Покупця, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити
сільгосппродукцію (товар) на умовах
даних Договорів (п.1.1. Договорів).
Найменування, кількість та ціна за
одиницю товару визначається згідно
видаткових накладних Продавця (п. 1.2
Договорів). Згідно п. 3.1 Договорів
оплата здійснюється Покупцем на
підставі даних про залікову вагу, а
також на підставі наданих Продавцем
документів (рахунок, видаткова,
податкова та товарно-транспортна
накладні). Пунктом 6.1 Договорів
визначено, що ці Договори вступають в
силу з моменту їх підписання та діють
до повного виконання сторонами умов
Договорів.

На підтвердження виконання вказаних
договорів позивачем надано належним
чином засвідчені копії: рахунків на
оплату товару (соняшника), видаткових
накладних та податкових накладних на
товар (соняшник) (т.1 а.с. 96-99, 102-128),
детальний перелік яких наведено в акті
перевірки на сторінках 20-22.

Транспортування вказаної продукції
позивачу згідно умов зазначених вище
договорів купівлі-продажу
здійснювалось ТОВ «Вторметекспорт», що
підтверджується товарно-транспортними
накладними, виписаними у період
лютий-березень 2012 року (т.2, а.с.69-80), в
яких відображено, зокрема, залікову
вагу товару (соняшника), пункт
розвантаження: м. Ізмаїл, Болградське
шосе, 8, дані водіїв та транспортних
засобів, а також містяться підписи
уповноважених осіб, які дозволили
відпуск товару, одержали товар, тощо.

При цьому, на підтвердження наявності у
позивача місць для розміщення та
зберігання придбаної
сільгосппродукції у ТОВ
«Вторметекспорт» за адресою, що
зазначена в ТТН: м. Ізмаїл, Болградське
шосе, 8, позивачем надано: засвідчені
копії свідоцтва на право власності
позивача на нерухоме майно (виробничий
комплекс), який розташований за
адресою: м. Ізмаїл, Болградське шосе, 8
від 23.01.2012 року №241 та акт державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта за адресою: м. Ізмаїл,
Болградське шосе, 8 (цех по виробництву
соняшникової олії та складські
приміщення) (т.2 а.с.88-92).

Про фактичне отримання від ТОВ
«Вторметекспорт» та оприбуткування
позивачем вказаного товару, окрім
вказаного вище, свідчать також надані
позивачем у засвідчених копіях:
довіреності на отримання ОСОБА_4, яка
згідно наказу №01-к від 01.02.2009 року
займає посаду комірника на ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» (т.2 а.с.68)
товарно-матеріальних цінностей
(соняшника) від ТОВ «Вторметекспорт»
згідно виписаних рахунків (т.2 а.с.100-105);
прибуткові накладні на товар
(соняшник), який одержала комірник
ОСОБА_4 (т.2 а.с.106-112) та накладна
оприбуткування продукції на склад №247
від 22.03.2012 року, серед якої олія
соняшникова нерафінована складає 174
тони (т.2 а.с.113); картки аналізу зерна за
формою №47 на соняшник 2011 року врожаю,
складені за період лютий-березень 2012
року, які містять назву відправника
(ТОВ «Вторметекспорт»), пункт
розвантаження: м. Ізмаїл, Болградське
шосе, 8, дані транспортних засобів,
якими здійснювалась доставка кожної
партії товару (соняшника) (т.2 а.с.54-67).

Також, судами 1-ї та 2-ї інстанцій
враховано, що ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
здійснило оплату грошовими коштами, в
тому числі з урахуванням суми податку
на додану вартість, за отриманий від
ТОВ «Вторметекспорт» товар - соняшник,
що підтверджується копіями платіжних
доручень, перелік яких наведено в акті
перевірки та засвідченими копіями
виписок ПАТ «Терра Банк» по рахунку ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» за період з 14.03.2012 по
31.03.2012 року та за 20.02.2012 року (т.1 а.с.129-133,
т.2 а.с.52-53).

Податкові накладні, виписані ТОВ
«Вторметекспорт» у періоді
лютий-березень 2012 року, які були надані
до Державної податкової служби України
в електронному вигляді та
зареєстровані в Єдиному реєстрі
податкових накладних, дають право на
віднесення сплачених в ціні придбаного
товару сум ПДВ до складу податкового
кредиту та є необхідною умовою для
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість.

Вказані податкові накладні належним
чином оформлені, були отримані
позивачем від його контрагента на
кількість товару відповідно до
укладених угод та згідно
товарно-транспортних накладних, що,
поміж іншого, підтверджується
реєстрами отриманих та виданих
податкових накладних за період
лютий-березень 2012 року (т.1 а.с.140-153).

Суми податку на додану вартість
відповідно до вказаних вище податкових
накладних позивач включив до складу
податкового кредиту з ПДВ за
лютий-березень 2012 року, що
підтверджується податковими
деклараціями з податку на додану
вартість за вказаний період та
додатком 5 до них (т.1 а.с.134-139, т.2 а.с.114-120).

Водночас, як вже зазначалось вище,
одним із видів діяльності за КВЕД, який
здійснює позивач, є: 10.41 - виробництво
олії та тваринних жирів.

Як вже зазначалося вище, на
підтвердження наявності умов, основних
засобів та обладнання для здійснення
своєї господарської діяльності із
виробництва олії, позивачем надано
засвідчені копії свідоцтва на право
власності позивача на нерухоме майно
(виробничий комплекс), який
розташований за адресою: м. Ізмаїл,
Болградське шосе, 8 від 23.01.2012 року №241
та акт державної приймальної комісії
про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта за
адресою: м. Ізмаїл, Болградське шосе, 8
(цех по виробництву соняшникової олії
та складські приміщення), а також
засвідчену копію витягу про наявність
на підприємстві позивача основних
засобів (рухомого майна) (т.2 а.с.93-99).

На підтвердження того, що позивачем був
придбаний вищевказаний товар
(соняшник) у ТОВ «Вторметекспорт» з
метою його подальшого використання в
межах господарської діяльності
позивача, а саме для подальшої
переробки на соняшникову олію з метою
реалізації такої олії для отримання
прибутку, останнім надано копії:
контракту від 10.04.2012 року №108/TR,
укладеного між компанією «Risoil Overseas LTD»
(покупець) та ПП «БЕССАРАБІЯ-В»
(продавець), згідно якого продавець
продає, а покупець приймає та оплачує
сиру нерафіновану пресовану олію із
насіння соняшника врожаю 2011 року,
українського походження, наливом (т.1
а.с.248-253); вантажно-митні декларацій за
травень 2012 року, згідно яких
задекларований в цих ВМД товар (сира
нерафінована пресована олія із насіння
соняшника врожаю 2011 року, українського
походження, виробник: ПП
«БЕССАРАБІЯ-В») вивезена за межі митної
території України (т.2 а.с.83-86).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з тим, що вказане свідчить
про фактичне здійснення позивачем
господарської діяльності з придбання у
його контрагента - ТОВ
«Вторметекспорт» товару та його
використання у подальшій
господарській діяльності з метою
отримання прибутку.

Спірні суми ПДВ віднесені позивачем до
складу податкового кредиту за
наслідками проведення господарських
операцій із його контрагентом ТОВ
«Вторметекспорт» за період
лютий-березень 2012 року.

Суд першої інстанції правильно виходив
з того, що правові відносини щодо
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість з 01.01.2011 року
регулюються Податковим кодексом
України, веденням бухгалтерського
обліку по податкових операціях
встановлено Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон Про
бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності на
підставі даних, не підтверджених
документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський
облік визначено загальне поняття та
характеристика документу, на підставі
якого виникає право та обов'язок в
платника податків на формування
показників податкової, бухгалтерської
та фінансової звітності. Таким
документом є первинний документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Вимоги до первинного
документу встановлені ст. 9 цього ж
Закону та повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту визначений ст. 198 Податкового
кодексу України (надалі - ПК України).

Відповідно до п.п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг. Пунктом
198.2. ст. 198 ПК України встановлено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг, або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
відповідні реквізити.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено,
що право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення до податкового кредиту
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання у власній господарській
діяльності. Податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК
України постачання товарів - будь-яка
передача права на розпорядження
товарами як власник, у тому числі
продаж, обмін чи дарування такого
товару, а також постачання товарів за
рішенням суду та відповідно п. 14.1.202
зазначеної статті продаж (реалізація)
товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів.

Як правильно враховано судом першої
інстанції, позивачем на підтвердження
обґрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість за перевіряємий період
були надані отримані від його
контрагента належним чином оформлені
податкові накладні, видаткові
накладні, товарно-транспортні накладні
та інші супутні бухгалтерські та
первинні документи, відповідно до
договорів на кількість придбаного
товару за договорами купівлі-продажу
сільськогосподарської продукції.

Разом з цим, єдиною підставою для
настання відповідальності платника
податку є неможливість підтвердження
сум податку, включеного до складу
податкового кредиту, податковими
накладними, проте, як вже встановлено
судами 1-ї та 2-ї інстанцій, відповідні
податкові накладні у позивача на час
перевірки були наявні.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер. Тобто,
невиконання контрагентом позивача
своїх зобов'язань по сплаті податку,
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо контрагента.

Сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) в разі фактичного
здійснення господарської операції не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем. Жоден законодавчий
акт не вимагає від платника податків
контролювати сплату своїм
контрагентом до бюджету податків та
ведення ним бухгалтерського та
податкового обліку. Контроль за
дотриманням платниками податків
податкового законодавства та
своєчасну сплату ними податків
здійснює податкова служба, про що вірно
зазначено судом першої інстанції.

З розшифровок податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів (Додаток 5) вбачається, що
у розділі «Податкові зобов'язання» ТОВ
«Вторметекспорт» відобразило платника
податку-покупця з індивідуальним
податковим номером « 78», яким
згідно свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ є ПП «БЕССАРАБІЯ-В», із
зазначенням обсягів поставки (без ПДВ)
та ПДВ за лютий 2012 року, що відповідає
даним, які позивач відобразив у своєму
податковому обліку з податку на додану
вартість за цей період по
взаємовідносинам із ТОВ
«Вторметекспорт» (індивідуальний
номер - 91) за господарськими
договорами купівлі-продажу
сільгосппродукції.

Водночас, як вбачається із наданої
звітності позивача та його контрагента
за березень 2012 року (додаток 5), у
розділі «Податкові зобов'язання» ТОВ
«Вторметекспорт» відобразило платника
податку-покупця з індивідуальним
податковим номером « 78», із
зазначенням обсягів поставки (без ПДВ) -
1177394,97 грн. та ПДВ - 235478,99 грн., в той час,
як позивачем у розділі «Податковий
кредит», по контрагенту із
індивідуальним податковим номером «
91», яким є ТОВ «Вторметекспорт»,
зазначено обсяг постачання (без ПДВ) -
1177717,59 грн. та ПДВ - 235543,52 грн.

На сторінці 17 акту перевірки
відповідачем відображено, що в
податковій декларації позивача з ПДВ
за березень 2012 року відхилення суми ПДВ
по контрагенту ТОВ «Вторметекспорт»
становить 64,53 грн., та відповідно
позивачу, згідно висновків акту
перевірки та оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, було
зменшено суму податкового кредиту у
розмірі 235479 грн., тобто суму, яка
відображена контрагентом позивача.

У акті ДПІ У Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 18.11.2013 року
№1936/22-01/30127924 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Вторметекспорт» щодо підтвердження
господарських відносин із
контрагентами за період з 01.01.2012 року по
30.09.2013 року» зазначено, що при звірці
використано податкову звітність з ПДВ
ТОВ «Вторметекспорт» та додатки 5 до
неї за вказаний період.

Вказане свідчить про те, що
контрагентом позивача - ТОВ
«Вторметекспорт» відображено у його
податковому обліку дані за результатом
здійснення вищевказаних господарських
операцій з придбання соняшника
позивачем.

Судом встановлено, що і позивач, і його
контрагент на час укладання спірних
правочинів, були зареєстровані як
платники податку на додану вартість (т.1
а.с.93, 157). Вказана обставина також не
заперечувалася відповідачем.

Разом з цим, з наявних в матеріалах
справи копій витягів з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців вбачається,
що ТОВ «Вторметекспорт» включений до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців за
своєю юридичною адресою, що була
зазначена в податкових накладних,
виписаних на адресу позивача.

Європейський суд з прав людини (п'ята
секція) у своєму рішенні від 22.01.2009 р.
(заява №3991/03) у справі «Булвес»АД проти
Болгарії зазначив наступне:
«Враховуючи своєчасне і повне
виконання компанією-заявником своїх
обов'язків із декларування ПДВ,
неможливості з її сторони забезпечити
дотримання постачальником його
обов'язків щодо декларування ПДВ і той
факт, що не було ніякого шахрайства
стосовно системи оподаткування, про
яке компанія-заявник знала чи могла
знати, Суд вважає, що компанія-заявник
не повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування і, як наслідок, сплачувати
ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає,
що такі вимоги прирівнюються, до
надзвичайного обтяження для
компанії-заявника, що порушило
справедливий баланс, який повинен був
підтримуватися між вимогами загальних
інтересів та вимогами захисту права
власності».

Разом з тим, діючим законодавством
України не передбачено і не визначено
обов'язку підприємства встановлювати
ланцюг суб'єктів підприємницької
діяльності, з якими контрагенти такого
підприємства мали договірні відносини,
а також підприємству не надано право
вимагати від його контрагентів такої
інформації. Проте, як вбачається з акту
перевірки, податковий орган поставив
право позивача на отримання
податкового кредиту в залежність від
дотримання контрагентами ТОВ
«Вторметекспорт» вимог податкового
законодавства.

Отже суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про підтвердження
фактичного здійснення господарських
операції щодо отримання позивачем від
його контрагента-постачальника ТОВ
«Вторметекспорт» сільгосппродукції
(соняшника), а також про
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також про
правомірність віднесення позивачем
спірних сум до податкового кредиту з
податку на додану вартість відповідно
до первинних бухгалтерських
документів та за податковими
накладними, які виписані на виконання
умов викладених вище договірних
відносин.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що позивачем у
відповідності до вимог п. 198.1. п. 198.2, п.
198.3 ст. 198 Податкового кодексу України
віднесено до складу податкового
кредиту податок, сплачений в ціні
придбаних товарів, на підставі
податкових накладних, оформлених
належним чином та виданих
підприємством, що на момент здійснення
господарської діяльності мало статус
платника податку на додану вартість.

Вирішуючи питання обґрунтованості
висновку відповідача в акті перевірки
на те, що договори, укладені між ПП
«БЕССАРАБІЯ-В» та ТОВ «Вторметекспорт»
не спричиняють реального настання
правових наслідків, мають ознаки
нікчемності, суд першої інстанції
виходив з наступного, з чим
погоджується апеляційний суд.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну, або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо встановлена законом або якщо він
не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Нікчемний правочин є
недійсним в силу закону, а тому також не
створює інших наслідків, крім тих, що
пов'язанні із його недійсністю.

Згідно зі ст. 228 ЦК України, правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули
чинності зміни, внесені до ЦК України,
зокрема, було викладено частину першу
статті 203 у новій редакції та доповнено
статтю 228 частиною третьою. На підставі
частини 3 статті 228 ЦК України чи статті
207 Господарського кодексу України (далі
ГК України) доводити недійсність
правочинів (господарських зобов'язань)
органи державної податкової служби
зобов'язані виключно у судовому
порядку.

Суд вірно виходив з того, що в даному
випадку договори купівлі-продажу
сільгосппродукції відповідають
вимогам ст. 203 ЦК України, недійсність
таких договорів прямо законом не
встановлена, а також дані договори
судом недійсними не визнавались, а отже
є чинними.

В свою чергу, відповідач в акті
перевірки зазначав про нікчемність
договорів, посилаючись на те, що ТОВ
«Вторметекспорт» відсутнє за своїм
місцезнаходженням.

Однак, слід підкреслити, що згідно
витягів з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відносно ТОВ
«Вторметекспорт» станом на 22.02.2012 року,
26.09.2013, 24.01.2014 (т.1 а.с.87-92, т.2 а.с.2-4)
вбачається, що у розділі «статус
відомостей про юридичну особу» -
«відомості підтверджено», та
місцезнаходження юридичної особи
станом на 22.02.2012 року відповідає тим
даним, що зазначені у виданих ТОВ
«Вторметекспорт» податкових накладних
за лютий-березень 2012 року. Також, згідно
вказаних витягів вбачаться, що
відносно контрагента позивача не
вносилось жодних записів щодо
відсутності вказаної юридичної особи
за її місцезнаходженням.

До того ж, відповідачем не надано
доказів того, що на момент видачі
податкових накладних ТОВ
«Вторметекспорт» не знаходились за
адресою, що зазначена у податкових
накладних.

Крім того апеляційний суд наголошує на
тому, що незнаходження юридичної особи
за її місцезнаходженням тягне
наслідки, передбачені Законом України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців», із
застосуванням певної процедури,
встановленої цим законом, серед яких
невизнання органом ДПС даних
податкової звітності контрагентів
такої юридичної особи, як і
встановлення ознак нікчемності його
угод не значиться.

Вирішуючи питання обґрунтованості
висновку податкового органу щодо
відсутності необхідних умов для
здійснення господарської діяльності
контрагента позивача, суд першої
інстанції вірно зазначив, що чинним
законодавством не регламентована
обов'язкова кількість необхідних
ресурсів для здійснення тої чи іншої
діяльності. В залежності від специфіки
виду діяльності підприємство у разі
виникнення такої потреби може залучити
до виконання роботи інших осіб з
наявними ресурсами визначеного обсягу
і структури.

При цьому слід враховувати, що ні в акті
перевірки, ні в апеляційній скарзі не
зазначено, яка саме кількість
трудового ресурсу, та які саме умови
для здійснення господарської
діяльності для виконання договорів
купівлі-продажу сільгосппродукції
були відсутні у ТОВ «Вторметекспорт».
Крім того, не надано доказів того, що у
контрагента позивача на час здійснення
господарських операцій із позивачем
щодо постачання соняшника були
відсутні необхідні умови для її
проведення.

В свою чергу, з метою підтвердження
господарської діяльності та
товарності операцій між TOB
«Вторметекспорт» та ПП «Бессарабія -В»
за періоди лютий 2012 р., березень 2012 р. та
вересень 2013 р. позивачем на адресу
директора ТОВ «Вторметекспорт»
направлено лист із проханням надати,
зокрема, належним чином засвідчені
копії: документів що підтверджують
наявність у TOB «Вторметекспорт»
власних або/та орендованих приміщень,
складів, транспортних засобів,
елеватору, обладнання для зважування
зерна, складу зерна, лабораторії, тощо;
довідки про кількість персоналу;
звітів, які подавались TOB
«Вторметекспорт» до Держкомстату (звіт
про основні показники діяльності
підприємства 2012 р., звіт з праці 2012 р.,
тощо.).

У відповідь на вказаний лист ТОВ
«Вторметекспорт» надало позивачу
завірені копії документів, які в свою
чергу позивачем були надані до суду, а
саме, щодо наявності у ТОВ
«Вторметекспорт» основних засобів та
трудового ресурсу, як то, копія витягу з
бази даних гідротехнічних споруд
відносно наявності у ТОВ
«Вторметекспорт» причалу тари №56
(вантажного) та копію листа ТОВ
«Вторметекспорт», згідно якого станом
на 01.10.2013 року зазначена балансова
вартість майна у розмірі 13891 тис. грн.
(об'єкти нерухомості, технологічне
обладнання, інше) та зазначено, що
чисельність працівників згідно
штатного розкладу складає 80 осіб (т.2
а.с.9, 25-27).

При цьому, як встановлено з ТТН, які
досліджені судом, транспортування
придбаної позивачем у ТОВ
«Вторметекспорт» продукції (соняшника)
здійснювалось ТОВ «Вторметекспорт» із
залученням інших осіб у якості
перевізників, оскільки згідно
вищевказаного листа-довідки ТОВ
«Вторметекспорт» вбачається, що
балансова вартість автотранспорту
складає 0,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
зроблений вірний висновок про
відсутність доказів того, що зміст
вищезазначених договорів не
відповідає діючому законодавству
України, дійсним намірам сторін та що
ці наміри спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, незаконне заволодіння ним.
Укладені договори не визнані у
встановленому законом порядку
недійсними, інших відомостей, які б
свідчили, зокрема, про необґрунтоване
завищення від'ємного значення податку
на додану вартість за лютий-березень 2012
року судом не встановлено.

Отже, позивачем правомірно віднесено
до складу податкового кредиту суму ПДВ
у розмірі 261135 грн., в тому числі по
періодах: за лютий 2012 р. в сумі 25656 грн.,
за березень 2012 р. у сумі 235479 грн.

Отже, враховуючи те, що позивачем
цілком правомірно віднесено суму,
сплачену в ціні придбаного товару за
вищевказаними договорами, укладеними
із ТОВ «Вторметекспорт», до складу
податкового кредиту, а також те, що
судом не встановлено порушень
законодавства, що регулює вказані
питання, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що зменшення позивачу
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у сумі 261135 грн.
здійснено безпідставно та
неправомірно, у зв'язку із чим
оскаржуване податкове повідомлення
рішення підлягає скасуванню.

За таких обставин колегія суддів
вважає правильним рішення суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову ПП «БЕССАРАБІЯ-В».

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач,
який є суб'єктом владних повноважень,
свою позицію не довів та не
обґрунтував. В свою чергу позивач довів
протиправність прийнятого
відповідачем податкового
повідомлення-рішення від 05.03.2014 року
№.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та не
допустив порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність рішення суду не
спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Арцизької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів в Одеській області
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Арцизької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів в
Одеській області - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 19
травня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали апеляційного суду в повному
обсязі.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов