Справа № 2-а/1970/3315/12
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2012-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/3315/12

08 жовтня 2012 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючого судді Осташа А.В. при
секретарі Твердохліб Н.В.

за участю:

представника позивача - Горуна В.З.;

представників відповідача -
Біскупської Н.В. та Решетухи А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Тернополі
адміністративну справу за

позовом Державної фінансової
інспекції в Тернопільській області

до Тернопільського комунального
підприємства теплових мереж
«Тернопільміськтеплокомуненерго»

про зобов'язання виконати повністю
пункт 2 обов'язкових вимогдержавної
фінансової інспекції в Тернопільській
області від 7 серпня 2012 року №19-07-13-14/4940,
а саме: вжити заходів щодо
відшкодування зайво нарахованого та
сплаченого єдиного соціального внеску
(обов'язкових платежів до державних
цільових фондів) на загальну суму 59 731,15
грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекції в
Тернопільській області (надалі по
тексту - позивач, або ДФІ в
Тернопільській області) звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Тернопільського обласного
комунального підприємства теплових
мереж «Тернопільтеплокомуненерго»
(надалі по тексту - відповідач або
підприємство) про зобов'язання
виконати повністю пункт 2 обов'язкових
вимог державної фінансової інспекції в
Тернопільській області від 7 серпня 2012
року №19-07-13-14/7940, а саме: вжити заходів
щодо відшкодування зайво нарахованого
та сплаченого єдиного соціального
внеску (обов'язкових платежів до
державних цільових фондів) на загальну
суму 59 731,15 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з мотивів, що викладені
в адміністративному позові. Він
зокрема пояснив, що ревізією
нарахування та сплати єдиного
соціального внеску (обов'язкових
платежів до державних цільових фондів)
встановлено, що в порушення п. 2.2.12.
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13.01.2004 № 5,
підприємством за період з 01.04.2011 р. по
01.04.2012 р. проведено нарахування єдиного
соціального внеску на компенсацію за
невикористані щорічні відпустки
звільненим працівникам, які є оплатою
за невідпрацьований час, що призвело до
зайвої сплати єдиного соціального
внеску на загальну суму 59731,15 грн.

Також зазначив, що на запит Державної
фінансової інспекції в Тернопільській
області від 7 серпня 2012 року №19-07-13-14/4940
про усунення порушень фінансової
дисципліни не вжито заходів щодо
відшкодування зайво нарахованого та
сплаченого єдиного соціального внеску
(обов'язкових платежів до державних
цільових фондів) на загальну суму 59 731,15
грн.

Просить зобов'язати виконати пункт 2
обов'язкових вимог Державної
фінансової інспекції в Тернопільській
області від 7 серпня 2012 року №19-07-13-14/4940
(надалі по тексту - вимоги).

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечили.
Пояснили, що позовні вимоги не
підлягають до задоволення, оскільки,
для нарахування єдиного внеску для
роботодавців та найманих працівників є
сума нарахованої заробітної плати за
видами виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці».

Також зазначили, що згідно з
підпунктом 2.2.12 Інструкції зі
статистики заробітної плати суми
грошових компенсацій у разі
невикористання щорічних (основної та
додаткових) відпусток входять до фонду
оплати праці у складі фонду додаткової
заробітної плати. Таким чином,
зазначені виплати є об'єктом для
нарахування та утримання єдиного
внеску.

Враховуючи вищенаведене, представники
відповідача просили відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Крім пояснень представників сторін
судом досліджені письмові докази,
наявні у матеріалах справи.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника
позивача та представників відповідача,
дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що до п. 2.13 Плану
роботи Державної фінансової інспекції
України на II квартал 2012 року проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності комунального підприємства
теплових мереж
«Тернопільміськтеплокомуненерго»
Тернопільської міської ради за період
з 01.04.2011 р. по 01.04.2012 р. та в частині
використання коштів субвенції,
виділеної з державного бюджету
місцевим бюджетам для погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися або погоджувалися
відповідними органами державної влади
чи органами місцевого самоврядування
за період з 01.10.2009 р. по 31.12.2011 р.

За наслідками проведення ревізії
складено акт від 20.07.2012 р. № 07-20/81.

Як вбачається з матеріалів справи,
ревізією встановлено, що в порушення п.
2.2.12. Інструкції зі статистики
заробітної плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13.01.2004 № 5,
підприємством за період з 01.04.2011 р по
01.04.2012 р. проведено нарахування єдиного
соціального внеску на компенсацію за
не використані щорічні відпустки
звільненим працівникам, які є оплатою
за невідпрацьований час, що призвело до
зайвої сплати єдиного соціального
внеску на загальну суму 59731,15 грн.

На підставі п.7 ст.10 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» від 26.01.1993 № 2939-ХІІ
відповідачу пред'явлено вимоги від
07.08.2012 року №19-07-13-14/4940, якими
відповідача зобов'язано, зокрема:

- пунктом 2 вжити заходів щодо
відшкодування зайво нарахованого та
сплаченого єдиного соціального внеску
(обов'язкових платежів до державних
цільових фондів) на загальну суму 59 731,15
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звертався із запитом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі про зарахування зайво
сплачених коштів в сумі 59731,15 грн. як
сплату нарахованого єдиного
соціального внеску на компенсацію за
невикористанні щорічні відпустки
звільненим працівникам, в рахунок
майбутніх платежів.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі листом №13748/02 від 31.08.2012
року повідомило, що підстав для
зарахування сплаченого та правильно
нарахованого єдиного соціального
внеску на суми компенсації за
невикористані щорічні відпустки в
рахунок майбутніх платежів, немає.

Статтею 12 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-УІ від
08.07.2010 р. (надалі по тексту - Закон)
визначено повноваження Пенсійного
фонду України щодо збору та обліку
єдиного внеску. Зокрема, пунктом 9
частини 2 Закону передбачено право
надавати роз'яснення з питань
застосування законодавства про збір та
ведення обліку єдиного соціального
внеску.

Так, у листі Пенсійного фонду України
№ 33/03-20 від 03.01.2012 р. зазначено, що базою
для нарахування єдиного внеску для
роботодавців та найманих працівників
відповідно до пункту 1 частини першої
статті 7 Закону є сума нарахованої
заробітної плати за видами виплат, які
включають основну та додаткову
заробітну плату, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, у тому числі в
натуральній формі, що визначаються
відповідно до Закону України «Про
оплату праці».

Визначення видів виплат, що
відносяться до основної, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат, при нарахуванні єдиного внеску
передбачено Інструкцією зі статистики
заробітної плати, затвердженою наказом
Державного комітету статистики
України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрованою
в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р.
за № 114/8713.

Відповідно до статті 116 Кодексу
законів про працю України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Згідно з підпунктом 2.2.12 Інструкції зі
статистики заробітної плати суми
грошових компенсацій у разі
невикористання щорічних (основної та
додаткових) відпусток та додаткових
відпусток працівникам, які мають дітей,
у розмірах, передбачених
законодавством, входять до фонду
оплати праці у складі фонду додаткової
заробітної плати.

Крім того, суд вважає за необхідне
відмітити, що перелік видів виплат, на
які не нараховується єдиний внесок,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 22.12.2010 р. N 1170.

До даного Переліку, який є вичерпним не
включено компенсацію за не використані
щорічні відпустки звільненим
працівникам.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що зазначені виплати є об'єктом для
нарахування та утримання єдиного
внеску.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
безпідставним висновок позивача про
порушення відповідачем вимог п. 2.2.12.
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13.01.2004 № 5 та
вимоги від 07.08.2012 року №19-07-13-14/4940, якими
відповідача зобов'язано, зокрема:
пунктом 2 вжити заходів щодо
відшкодування зайво нарахованого та
сплаченого єдиного соціального внеску
(обов'язкових платежів до державних
цільових фондів) на загальну суму 59 731,15
грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд,
приходить до висновку, що позивачем не
доведено правомірності обставин
викладених в позовній заяві, а надані
докази в повній мірі не підтверджують
заявлених позовних вимог, а тому
прийшов до переконання, про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Згідно з ст.94 КАС України судові
витрати понесені позивачем не
відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Державної
фінансової інспекції в Тернопільській
області до Тернопільського
комунального підприємства теплових
мереж
«Тернопільміськтеплокомуненерго» про
зобов'язання виконати повністю пункт 2
обов'язкових вимог Державної
фінансової інспекції в Тернопільській
області від 7 серпня 2012 року №19-07-13-14/4940,
а саме: вжити заходів щодо
відшкодування зайво нарахованого та
сплаченого єдиного соціального внеску
(обов'язкових платежів до державних
цільових фондів) на загальну суму 59 731, 15
грн., відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
постанову. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу (оголошення вступної та
резолютивної частини постанови), а
також: прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 10 жовтня 2012
року.

Головуючий суддя
Осташ А. В.

копія вірна:

Суддя
Осташ А. В.