Справа № 212/2-а-10505/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/61221/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: представника третьої особи -
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 жовтня 2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Виконавчого комітету Вінницької
міської ради, треті особи: ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_8 про визнання
протиправними та скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_6 звернувся з позовом до
Виконавчого комітету Вінницької
міської ради про визнання
протиправними та скасування: рішення
Виконкому Вінницької міської ради № 1131
від 27 червня 2001 року в частині передачі
у приватну власність ОСОБА_8 земельної
ділянки, площею 761 кв. м, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1; рішення Виконкому
Вінницької міської ради № 1281 від 26
липня 2001 року в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_7 земельної
ділянки, площею 0,0860 кв. м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року, позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
рішення Виконкому Вінницької міської
ради № 1131 від 27 червня 2001 року в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_8
земельної ділянки, площею 761 кв. м,
розташованої в м. Вінниці по АДРЕСА_1; в
задоволенні позовних вимог в частині
визнання протиправним та скасування
рішення Виконкому Вінницької міської
ради № 1281 від 26 липня 2001 року в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_7
земельної ділянки, площею 0,0860 га,
розташованої по АДРЕСА_2, відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів в
частині задоволення позову, ОСОБА_4
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просив їх скасувати, прийняти нове
рішення про відмову в позові.

В запереченнях на скаргу позивач та
третя особа ОСОБА_7 просили залишити
скаргу без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника третьої особи ОСОБА_4,
перевіривши доводи касаційної скарги в
межах ст. 220 КАС України, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням
Виконкому Вінницької міської ради № 1131
від 27 червня 2001 року
затверджено проект відведення
земельної ділянки ОСОБА_8; вилучено
земельну ділянку, площею 761 кв. м, по
АДРЕСА_3 із землекористування ОСОБА_12.
та ОСОБА_10 за їх згодою та передано
безоплатно у приватну власність ОСОБА_8
по по АДРЕСА_1 земельну ділянку,
площею 761 кв. м, для будівництва і
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, з виділенням в
окреме будинковолодіння.

На підставі даного рішення ОСОБА_8 13
серпня 2001 року видано державний акт на
право приватної власності на
вищезазначену земельну ділянку.

Рішенням Вінницької міської ради № 669
від 22 грудня 2006 року передано у спільну
сумісну власність земельні ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на АДРЕСА_1,
площею 841 кв. м, на підставі договору
оренди від 27 липня 2004 року.

На підставі даного рішення позивачу 24
травня 2007 року видано державний акт на
право приватної власності на
вищезазначену земельну ділянку. Дана
земельна ділянка належала на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_11 та
ОСОБА_6

Згідно рішення Ленінського районного
суду м. Вінниці від 05 травня 2011 року, яке
набуло законної сили, визнано дійсним
договір купівлі-продажу нерухомого
майна від 27 лютого 2008 року (1/2 частки
незакінченого будівництва житлового
будинку, готовністю 51%, що розташований
на АДРЕСА_1, та частки земельної ділянки
(загальна площа земельної ділянки - 0,0841
га, кадастровий номер - :02:087:0017,
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_6;
визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2
частку незакінченого будівництва
житлового будинку, готовністю 51%, що
розташований у АДРЕСА_1; визнано за
ОСОБА_6 право власності на частку
земельної ділянки (загальна площа
земельної ділянки - 0,0841 га, кадастровий
номер -:02:087:0017, цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням Виконкому
Вінницької міської ради № 1131 від 27
червня 2001 року, позивач заявив цей
позов.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з того, що рішення Виконкому
Вінницької міської ради № 1131 від 27
червня 2001 року є незаконним, оскільки
при передачі у приватну власність
земельної ділянки ОСОБА_8 передано й
проїзд загального користування, що
забезпечував проїзд до належного
позивачу будинковолодіння. Окрім того,
суди зазначили, що відповідно до
матеріалів інвентаризаційної справи
на домоволодіння по АДРЕСА_1, а саме: з
копіювання схематичного плану
будівельного кварталу у АДРЕСА_1, -
станом на 2003 рік встановлений цегляний
паркан, внаслідок чого стало не можливо
використовувати проїзд загального
користування, що забезпечує проїзд до
земельної ділянки домоволодіння б/н по
АДРЕСА_1, належного ОСОБА_6, а створення
проїзду до домоволодіння позивача
через інші земельні ділянки, які з ним
межують, не можливо.

Суд касаційної інстанції не
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
встановлено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство
спрямоване на захист саме порушених
прав осіб у сфері публічно-правових
відносин, тобто для відновлення
порушеного права в зв'язку із
прийняттям рішення суб'єктом владних
повноважень особа повинна довести,
яким чином відбулось порушення її прав.

Таким чином, підставами для визнання
акта недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у справі.

При цьому під час надання оцінки
оскаржуваному акту суб'єкта владних
повноважень судам необхідно оцінювати
такий акт на предмет відповідності
його законам та порушення прав
позивача на момент його прийняття.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті, і є підставою для прийняття судом
рішення про відмову в позові.

Між тим, всупереч наведеним вище
приписам на підтвердження порушеного
права, на захист якого позивач
звернувся до суду, останній зазначив,
що рішенням Виконкому Вінницької
міської ради № 1131 від 27 червня 2001 року
порушуються його права як власника
земельної ділянки по АДРЕСА_1, тоді як
право власності на земельну ділянку до
нього перейшло значно пізніше
прийнятого оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що в момент прийняття
відповідачем рішення № 1131 від 27 червня
2001 року в частині передачі у приватну
власність ОСОБА_8 земельної ділянки,
площею 761 кв. м, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, - права позивача не
порушувались.

Отже, уявлення позивача про існування
підстав для задоволення позову у
обраний спосіб, за відсутності при
цьому порушень його прав та інтересів
оспорюваним рішенням, не є підставою
для задоволення такого позову,
оскільки відповідно до приписів ч. 1. ст.
2 КАС України особа звертається до суду
саме за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав та охоронюваних
законом інтересів.

Колегія суддів зазначає, що при
зверненні до суду позивачу необхідно
обирати такий спосіб захисту, який міг
би відновити його становище та
захистити порушене право.

Застосування конкретного способу
захисту права залежить як від змісту
суб'єктивного права, за захистом якого
звернулася особа, так і від характеру
його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати
характер спірних правовідносин сторін
(предмет та підставу позову), характер
порушеного права позивача та
можливість його захисту в обраний ним
спосіб.

Відповідно до положень норм статей 152
ЗК та 16 ЦК України власник земельної
ділянки вправі звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право. При цьому
суд, вирішуючи спір про відновлення
прав позивача щодо землекористування,
може дати оцінку законності рішення
Ради, якщо його прийняття сприяло
порушенню прав позивача.

Оскільки право власності є абсолютним
правом, яке включає право володіння,
користування та розпорядження майном,
якого ніхто не може бути позбавлений,
крім випадків, передбачених законом
(стаття 41 Конституції України, статті 316
- 319 ЦК), то власник не може бути визнаний
таким, що втратив право користування
своїм майном, зокрема земельною
ділянкою, житловим будинком, оскільки
це не відповідає характеру спірних
правовідносин.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновок, що після оформлення
права на спірні земельні ділянки між
сторонами виник спір про право
цивільне, а відтак і захищати свої
права та інтереси особи повинні у
способи, визначені у статтях 152 ЗК та 16
ЦК України.

Аналогічні правові позиції викладені у
Постановах Верхового Суду України від
21 лютого 2011 року № 21-3а11 та від 01 жовтня
2013 року № 21-365а13.

Враховуючи, що судами першої та
апеляційної інстанцій порушено норми
матеріального права, то скарга
підлягає задоволенню, судові рішення -
скасуванню з прийняттям нового рішення
про відмову в прозові.

Відповідно до статті 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 жовтня 2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року в частині визнання
протиправним та скасування рішення
Виконкому Вінницької міської ради № 1131
від 27 червня 2001 року скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до
Виконавчого комітету Вінницької
міської ради, треті особи: ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_8 про
визнання протиправним та скасування
рішення Виконкому Вінницької міської
ради № 1131 від 27 червня 2001 року в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_8
земельної ділянки, площею 761 кв. м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, -
відмовити.

В іншій частині постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від 07
жовтня 2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2013 року залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: