Справа № 450/555/14-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
Справа №
876/3962/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.

суддів
Дяковича В.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

апелянта
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Пустомитівського
районного суду Львівської області від
24 березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області про визнання недійсним
рішення і зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Пустомитівського
районного суду Львівської області з
позовом до Давидівської сільської ради
про визнання недійсним рішення
Давидівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області від 20.02.2014 року про відмову
передати йому у приватну власність
земельну ділянку в с. Черепин
Пустомитівського району Львівської
області та просив зобов'язати
відповідача передати земельну ділянку
йому у приватну власність.

Вважає, що відповідачем порушене його
право на отримання у власність
земельної ділянки, яка йому була
виділена рішенням сільської ради ще у
1998 році і яку він має право
приватизувати на законних підставах,
оскільки вказана земельна ділянка
відноситься до земель комунальної
власності відповідача, є вільною, і він
користується нею більше 16 років.

Постановою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 24.03.2014 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено. Постанова мотивована тим,
що сільська рада, приймаючи
оскаржуване рішення, діяла в межах
наданих повноважень, її рішення
відповідає вимогам закону. Крім того, в
судовому рішенні зазначено, що після
виділення позивачу земельної ділянки
її межі в натуру не виносились, а отже,
немає підстав стверджувати, що
позивачу відмовлено саме щодо тієї
земельної ділянки, про яку він просив у
заяві.

Позивач оскаржив постанову суду першої
інстанції. Вважає, що оскаржувана
постанова винесена без належного
з'ясування обставин справи і з
порушенням норм матеріального права і
просить її скасувати і прийняти нову
про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення Давидівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області є недійсним, оскільки
оспорювана земельна ділянка не
відноситься до земель загального
користування, як зазначає відповідач,
що і стало підставою для відмови йому у
наданні дозволу на виготовлення
проектної документації по передачі
земельної ділянки у власність для
садівництва. Крім того, розташування
земельної ділянки підтверджується
наданими технічними документами.

Під час апеляційного розгляду апелянт
підтримав апеляційну скаргу з підстав,
що зазначені у ній.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням сесії Давидівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області № 460 від 20.02.2014 року
«Про розгляд заяви ОСОБА_1» було
відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на
виготовлення проектної документації
по передачі земельної ділянки у
власність для садівництва.

З протоколу засідання земельної
комісії Давидівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області від 20.02.2014 року вбачається, що
підставою для відмови у наданні такого
дозволу є те, що земельна ділянка
відноситься до земель загального
користування с. Черепин
Пустомитівського району Львівської
області.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
ухвалюючи оспорюване рішення, сільська
рада діяла в межах наданих їй
повноважень, на підставі закону і з
врахуванням всіх обставин, які мали
значення для прийняття рішення.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

У ст. 158 Земельного кодексу України
зазначено, що земельні спори
вирішуються судами, органами місцевого
самоврядування та органами виконавчої
влади з питань земельних ресурсів. У
разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.83 цього Кодексу
землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

За приписами ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 цього Кодексу громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 118 Кодексу встановлено, що
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб).

У відповідності до п. 7 ст. 118 ЗК України
відповідний орган виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» генеральний
план населеного пункту є основним
видом містобудівної документації на
місцевому рівні, призначеної для
обгрунтування довгострокової
стратегії планування та забудови
території населеного пункту.

Відповідно до ст. 83 ч. 4 ЗК України, до
земель комунальної власності, які не
можуть бути передані у приватну
власність належать, зокрема землі
загального користування населених
пунктів (майдани, вулиці, проїзди,
шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери,
бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів,
тощо).

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що земельна
ділянка, яку позивач хотів отримати у
власність, відноситься до земель
загального користування с. Черепин
Пустомитівського району Львівської
області, а отже, не може бути передана у
приватну власність.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване
рішення, Давидівська сільська рада
діяла на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність
прийняття сільською радою рішення про
відмову позивачу у наданні дозволу на
виготовлення проектної документації
по передачі земельної ділянки у
власність для садівництва.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до положень ст. 26 п. 34 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин належить до виключної
компетенції сільських рад, тому не
можуть бути розглянуті в судовому
порядку питання передачі земельної
ділянки у власність.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на те, що відповідачем
безпідставно було відмовлено йому у
задоволенні заяви про виділення у
власність земельної ділянки, якою він
користується 16 років, не доведені
позивачем. Фактичне надання йому у
користування і користування ОСОБА_1
однією і тією ж земельною ділянкою не
доводиться доказами, що наявні у
матеріалах справи. Рішення виконавчого
комітету Давидівської сільської ради
№ 49 від 10.09.1998 року лише надає дозвіл
ОСОБА_1 на долучення земельної ділянки
певної площі за рахунок земель
вільного присадибного фонду, але з 1998
року позивачем так і не були оформлені
відповідні документи і не винесені
межі земельної ділянки в натуру.

Доводи апелянта не беруться судом до
уваги, оскільки не спростовують
висновків суду першої інстанції і
суперечать положенням чинного
земельного законодавства, а
відповідачем доведено правомірність
прийняття оскаржуваного рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому постанову суду першої
інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 24 березня 2014
року у справі № 450/555/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Р.В. Кухтей

Ухвала складена в повному обсязі 06.10.2014
року