Справа № 808/5245/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року ( 15 год. 55 хв.)Справа №
808/5245/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання
- Приймака Є.О.,

та представників

від позивача: Сосніна Л.І., довіреність
№ 8 від 12.02.2014; Чекіна В.О., довіреність
від 10.05.2014

від відповідача: Зозуля Д.П.,
довіреність № 42/10/33-10-019 від 17.06.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарське виробниче
підприємство «Агрофірма «Дружба», с.
Новомиколаївка

до відповідача: Токмацької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області, м. Токмак

про: визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське виробниче
підприємство «Агрофірма «Дружба» (далі
- позивач) звернулось із
адміністративним позовом до
Токмацької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - відповідач), в якому
позивач просить суд визнати нечинним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
07.08.2014.

В обґрунтування позову товариство
посилається на те, що акт від 22.07.2014 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
«Віанор Пром» був складений за період,
який вже перевірявся вході
документальної планової виїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства з 01.10.2010 по
30.09.2013 та за результатами перевірки
якого не було виявлено завищення суми
податкового кредиту на загальну суму
ПДВ 91 384 грн., в т.ч. за серпень-вересень
2013 року. Зазначає, що взаємовідносини
товариства з ТОВ «Віанор Пром»
підтверджуються наявними у
підприємства та наданими під час
проведення перевірки та до заперечень
на акт перевірки первинними
бухгалтерськими документами, зокрема,
договором, видатковими та податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, банківськими виписками,
книгою складського обліку,
лімітно-заборними картами,
оборотно-сальдовими відомостями тощо.
Вказує, що всі описані в акті перевірки
обставини, які на думку податкового
органу свідчать про відсутність
реального характеру укладеної між
позивачем та його контрагентом угоди,
ґрунтуються на обставинах, які виникли
після самих господарських операцій.
Посилається на відсутність в
матеріалах перевірки будь-яких
доказів, що підтверджували б
обізнаність позивача про обставини
діяльності постачальника. Посилається
на те, що ст. 215 ЦК України встановлено
презумпцію правомірності правочину, а
оскільки контролюючим органом не
наведено доказів існування судових
рішень, які б свідчили про зворотне, то
висновки контролюючого органу слід
вважати такими, що ґрунтуються на
припущеннях. Враховуючи положення ст. 61
Конституції України про
індивідуальних характер юридичної
відповідальності просить позовні
вимоги задовольнити та скасувати
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
наполягає на задоволенні позову.

Відповідач позов не визнав, у письмових
запереченнях від 05.09.2014 вих. № 2666/08-01-10-01
вказав на те, що фахівцями
контролюючого органу проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Сільськогосподарське
виробниче підприємство Агрофірма
«Дружба», якою встановлено заниження
податку на додану вартість в сумі 91 384
грн. та завищення суму податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість по спеціальній декларації в
сумі 91 058 грн. Зазначає, що перевіркою
встановлено взаємовідносини позивача
з ТОВ «ВІАНОР ПРОМ», яке відсутнє за
місцем реєстрації, відсутні офісні,
складські та інші приміщення,
термінали для зберігання ПММ, а також
їх оренда, транспортні засоби не
зареєстровані. З огляду на це,
податковий орган вважає, що ТОВ «ВІАНОР
ПРОМ» здійснювало діяльність
спрямовану на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам. Також
посилається на пояснення гр. ОСОБА_4,
який рахується директором ТОВ «ВІАНОР
ПРОМ», що останній участі у
фінансово-господарській діяльності
підприємства не брав, жодного
документу не підписував, печатки
підприємства у нього не було. А згідно
висновку експерта № Д/264 від 27.08.2014,
підписи від імені ОСОБА_4 в усіх
первинних документах, наданих ТОВ СВП
«Агрофірма «Дружба», виконані не
ОСОБА_4, а іншою особою. Крім того,
зазначає, що до перевірки позивачем не
надано пояснень та документів щодо
фактичного отримання дизельного
пального та безнзину А-92, паспорти
якості та /або сертифікати
відповідності заводу-виробника, акти
приймання-передачі, довіреності тощо.
На підставі викладеного, просить у
задоволені адміністративного позову
відмовити повністю.

Під час розгляду справи по суті
представник відповідача підтримав
заперечення з підстав викладених вище.

В судовому засіданні 01.10.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

ТОВ СВП АФ «Дружба» зареєстровано
24.12.1993 № 547 Токмацькою районною
державною адміністрацією за адресою
Запорізька область, Токмацький район,
с. Новомиколаївка, вул.
Космічна, 46, а у зв'язку із зміною форми
власності 07.04.2006 було здійснено
перереєстрацію, про що зроблено запис
№ 1 00261. Товариство взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби м. Токмак 18.01.1994 за №
64р.

На підставі наказу Токмацької ОДПІ від
11.07.2014 № 650, згідно п.п. 20.1.4 п. 20.1
ст. 20, п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 , п.п 79.1, п. 79.2 ст. 79
ПК України фахівцями контролюючого
органу проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
«СВП «Агрофірма «Дружба» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
«Віанор Пром» за період з 01.08.2013 по
30.09.2013, про що складено акт від 22.07.2014 №
758/22/03749520.

Перевіркою встановлено, порушення
товариством вимог:

- п. 185.1 ст. 185, ст.. 186, п. 198.1, п. 198.2, п.
198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 ПК
України в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 91 384 грн.;

- п. 209.2 ст. 209, п. 185.1 ст. 185, ст.. 186, п.
198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4
ст. 201 ПК України в результаті чого
завищено суму податкових зобов'язань з
податку на додану вартість по
спеціальній декларації в сумі 91 058 грн.

Не погоджуючись із висновками акту
перевірки ТОВ «СВП «Агрофірма «Дружба»
подало заперечення із додатковими
документами. За результати розгляду
заперечень листом від 05.08.2014 №
2150/10/08-33-22-013 податковим органом
залишено без змін встановлені
порушення за актом позапланової
невиїзної перевірки від 22.07.2014 №
758/22/03749520.

07.08.2014, на підставі акту перевірки від
22.07.2014 № 758/22/03749520, Токмацькою ОДПІ ГУ
Міндоходів у Запорізькій області
прийняте податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення Товариству з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське виробниче
підприємство Агрофірма «Дружба»
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 228 134,00
грн., в т.ч. 91 384 грн. за основним платежем
та 136 750 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Не погоджуючись з податковим
повідомленням-рішенням від 07.08.2014
№ ТОВ
«Сільськогосподарське виробниче
підприємство Агрофірма «Дружба»
звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з: а) постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно з п.п. 14.1.181 пункту 14.1 статті 1
розділу І ПК України, податковий кредит
- сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 розділу V ПК
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, датою виникнення права
платника податку на формування
податкового кредиту відповідно до
пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Платник податків не має права
відносити до податкового кредиту суми
податку, сплачені (нараховані) у зв'язку
з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу
(пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеним цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу (абзац
другий пункту 198.6 статті 198 розділу V
Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Отже, аналіз вищевказаних норм
податкового законодавства свідчить
про те, що право платника податку на
податковий кредит виникає в періоді, в
якому відбулося придбання товарів
(робіт/послуг) або зроблена попередня
оплата, але це право повинно бути
підтверджене належним чином
оформленою податковою накладною.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від
16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (зі
змінами та доповненнями) (далі - Закон №
996-ІV) передбачено, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704 (далі - Положення),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону
та п.2.4 Положення, первинні документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях та повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом з'ясовано, що 08.05.2013 між ТОВ
«Віанор Пром» (постачальник) та ТОВ СВП
«Агрофірма «Дружба» (покупець)
укладено договір поставки
нафтопродуктів № 011, відповідно до
якого постачальник зобов'язується
передати в погоджені строки, а покупець
прийняти та оплатити, на умовах
викладених в договорі, нафтопродукти
(далі-товар), найменування, кількість,
ціна яких вказується в накладних
документах на товар, які оформлюється
на кожну окрему партію товару.

Згідно з п. 1.2 договору номенклатура
товару, його кількість, ціна
встановлюється сторонами за
обопільною згодою на основі заявки
покупця й зазначаються в розрахункових
документах (рахунках-фактурах) та/чи у
відвантажувальних документах
(видаткових накладних) на товар, котрі
являються специфікацією в розумінні
ст. 266 ГК України та складають
невід'ємну частину цього договору.

Пунктами 2.1 та 2.2 договору передбачено,
що постачання товару підтверджується
накладними документами на товар
(видатковими накладними та/або актами
приймання-передачі,
товарно-транспортними накладними), які
підписані представниками обох сторін.
Постачання товару, в рамках цього
договору здійснюється в рамках
наступних базисів доставки: а) СРТ -
пункт призначення, вказаний покупцем в
заявці на відвантаження товару,
постачання транспортом і за рахунок
постачальника; б) EXW - резервуар
нафтобази зберігання, вказаний
постачальником, вивіз товару
транспортом та за рахунок покупця.

На виконання умов договору
постачальником за видатковими
накладними від 22.08.2013 № вп-155, від 29.08.2013
№ вп-168, від 10.09.2013 № вп-200, від 25.09.2013 №
вп-234 передано дизельне паливо та
бензин А-92 на загальну суму 548 302,27 грн., в
т.ч. ПДВ 91 383,71 грн. Товар отримувався
представниками позивача на підставі
довіреностей, що підтверджується
долученими до справи копіями
відповідних аркушів із Журналу виданих
та отриманих довіреностей.

Оскільки передача товару оформлена
сторонами шляхом підписання
видаткових накладних, для оформлення
актів приймання-передачі товару
підстави відсутні. Вказане, зокрема,
передбачено положеннями п. 2.1 договору
де визначається альтернатива в
оформлені документів на товар - або
видаткові накладні, або акти
приймання-передачі. Тож, доводи
податкового органу в цій частині суд
вважає безпідставним.

На поставку товару постачальником
виписані податкові накладні від 22.08.2013
№ 75, від 29.08.2013 № 82, від 10.09.2013 № 22 та від
25.09.2013 № 63.

Перевезення придбаного товару
здійснювалось сторонніми
організаціями на підставі
товарно-транспортних накладних від
22.08.2013 ПП ОСОБА_5 автомобілем МАЗ 5337,
держ.номер НОМЕР_7, причеп НОМЕР_8, від
10.09.2013 ТОВ «Скатрейд», автомобілем
НОМЕР_2, причеп НОМЕР_9 та від 25.09.2013 ПП
ОСОБА_6 автомобілем МАЗ НОМЕР_10. При
цьому посилання відповідача в акті
перевірки на те, що автомобілі, на яких
здійснювалось перевезення придбаних
нафтопродуктів, не зареєстровані в ДАЇ
спростовується долученою самим
представником контролюючого органу до
матеріалів справи відповіддю УДАІ
ГУМВС України в Запорізькій області б/н
б/д.

Товар оприбутковано позивачем, що
підтверджується долученими до справи
копіями витягу з оборотно-сальдової
відомості по рахунку 203 «Паливо» та
книги складського обліку ПММ за 2013 рік.

Оплата за придбаний товар здійснена
позивачем шляхом перерахування
грошових коштів в безготівковій формі
на рахунок ТОВ «Віанор Пром», що
підтверджується долученими копіями
банківських виписок від 27.08.2013 № 642, від
30.08.2013 № 681, від 11.09.2013 від 739, від 25.09.2013 №
805, а також відомістю по рахунку № 631 за
серпень-вересень 2013 року та
Журналом-ордером № 6 «Розрахунки з
організаціями» за серпень-вересень 2013
року.

У податковому обліку ТОВ «СВП
«Агрофірма «Дружба» податкові
накладні, отримані від ТОВ «Віанор
Пром» за серпень 2013 року та вересень 2013
року включено до реєстру за
серпень-вересень 2013 року отриманих та
виданих податкових накладних у розділі
І «Отримані податкові накладні» та
відображено у складі податкового
кредиту спеціальної податкової
декларації з ПДВ від 12.09.2013 № за
серпень 2013 року в сумі ПДВ 44 588 грн. та
від 18.10.2013 № за вересень 2013 року в
сумі ПДВ 46 470 грн.

Придбаний товар був використаний
позивачем у власній господарській
діяльності для заправляння власного
автотранспорту, що підтверджується
долученими до справи копіями
облікового листа
тракториста-машиніста за
серпень-листопад 2013 року та
лімітно-заборними картами за
серпень-листопад 2013 року.

Отже, придбаний товар в повному обсязі
оприбуткований ТОВ «СВП «Агрофірма
«Дружба» на підставі накладних,
оплачений та в подальшому використаний
у власній господарській діяльності, що
в свою чергу призвело до змін в активах
підприємства та його зобов'язаннях і
реально спричинило зміни майнового
стану платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні
документи містять назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; особистий підпис особи, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції; первинні
документи виписані реально існуючими
на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські
документи по формі та за змістом
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» та Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

Доводи позивача про те, що спірний
період по взаємовідносинам ТОВ «СВП АФ
«Дружба» вже був предметом перевірки
податкового органу, про що складено акт
про результати документальної
планової виїзної перевірки ТОВ СВП «АФ
Дружба» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2010 по 30.09.2013 валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
30.09.2013, після дослідження судом не
знайшли свого підтвердження. Так, як
вбачається із акту перевірки від 04.02.2014
№ 82/22/03749520 фахівцями
податкового органу досліджувались,
зокрема взаємовідносини позивача і ТОВ
«Віанор Пром» за період травень, липень
2013 року. Предметом же розгляду у даній
справі є господарські операції між
позивачем та його контрагентом за
серпень-вересень 2013 року.

Податковий орган в обґрунтування своєї
позиції в акті перевірки від 22.07.2014
№ 758/22/03749520 посилається на акт
позапланової невиїзної перевірки
Мелітопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Запорізькій області від 08.05.2014 №
622/22/38629540 з питань правомірності
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «АСТ КОНСАЛТІНГ» та ТОВ «СТОУН
ДЕВЕЛОПМЕНТ» за період з 01.07.2013 по
31.10.2013.

У вказаному акті не встановлено
фактичне місцезнаходження ТОВ «Віанор
Пром» за адресою місця реєстрації та за
адресою, за якою здійснювалось
відвантаження товару.

Проте, вказані доводи податкового
органу про відсутність контрагента за
місцезнаходженням зафіксована вже
станом на 2014 рік і безпосереднього
відношення до реальності вчинених
товариство господарських операцій у
серпні-вересні 2013 року не має.

Також, вже під час розгляду справи по
суті представником відповідача надані
та долучені до справи копія протоколу
допиту свідка ОСОБА_4 від 29.05.2014, в яких
останній зазначив, що до
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Віанор Пром» відношення не має,
документи фінансово-господарської
діяльності не підписував та нікого на
це повноваження не передавав тощо.

Однак, суд вважає, що в даному випадку
вказана інформація у вигляді протоколу
допиту свідка не може вважатись
належним доказом в розумінні ст.ст. 69, 70
КАС України.

Крім того, представником відповідача
наданий суду висновок експерта від
27.08.2014 Д/№264 в якому зазначається, що
первинні документи між ТОВ «Віанор
Пром» та ТОВ «СПС «Агрофірма «Дружба»
від імені ТОВ «Віанор Пром» підписані
не ОСОБА_4, а іншою особою (особами).

Однак, по-перше, вказаним висновком не
обґрунтовані твердження контролюючого
органу, викладені в акті перевірки ТОВ
«СПС «Агрофірма «Дружба» від 22.07.2014
№ 758/22/03749520; по-друге, вказаний
висновок проведений в межах
кримінального провадження за
матеріалами досудового розслідування
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000023 від 24.03.2014.

Згідно листа Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області від
16.09.2014 № 3588/09-03 суд встановив, що на
даний час досудове розслідування по
кримінальному провадженню № 0000023
триває. При цьому, кримінальне
провадження відносно гр. ОСОБА_4
порушено за ознаками вчинення злочину,
передбачено положеннями ч. 3 ст. 212 ПК
України, - ухилення від сплати податків.
Тобто, мова про фіктивну діяльність ТОВ
«Віанор Пром» в даному випадку не
йдеться.

З огляду на те, що відсутній наразі
вирок суду, яким би була встановлена та
доведена вина гр. ОСОБА_4 у вчинені
злочину, посилання податкового органу
як на протокол допиту свідка, так і
висновок експерта є безпідставними та
не приймаються судом до уваги з огляду
на положення ст. 70 КАС України в частині
належності доказів.

Також, суд зазначає, що чинним
законодавством України на одну із
сторін цивільно-правової угоди -
покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язку здійснення контролю за
дотриманням усіма постачальниками по
ланцюгу постачання вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників у ланцюгу постачання
або через відсутність висновків
зустрічних перевірок таких
постачальників зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
з податку на додану вартість, яке
виникло в результаті сплати податку на
додану вартість при придбанні товарів
(робіт, послуг).

Податковий кодекс України виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Несплата
продавцем податку на додану вартість
до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту. Така правова позиція
викладена, зокрема, в постановах
Верховного Суду України від 22.10.2010, від
31.01.2011.

На переконання суду, порушення
юридичною особою-контрагентом вимог
законодавства про оподаткування не
може призводити до недійсності всіх
угод, укладених з моменту державної
реєстрації такої юридичної особи до
моменту виключення її з державного
реєстру, та не позбавляє правового
значення видані за цими господарськими
операціями податкові накладні.

Законодавство не містить певних
критеріїв добросовісності платника
податків. Водночас, слід визнати
обґрунтованим застосування на
практиці цього підходу, оскільки
подібне розмежування платників
податків дозволяє індивідуалізувати
юридичну відповідальність особи та
забезпечити дотримання правопорядку у
галузі оподаткування навіть за
наявності певних прогалин у
законодавстві. У разі, якщо дії
платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву у їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних.
Прикладом подібного підходу є
постанова Верховного Суду України від
09 вересня 2008 року.

Зокрема, ст. 61 Конституції України
закріплює принцип індивідуального
характеру юридичної відповідальності
особи.

Постановою Верховного Суду України від
11.01.2011 по справі ЗАТ «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ
зазначено, що чинне законодавство
України не ставить в залежність
виникнення у платника ПДВ права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Крім того, рішеннями Європейського
Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав
проти України» та від 22.01.2009 «Булвес»
АД проти Болгарії, які згідно ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, вказано на те, що коли
Держави-члени Конвенції володіють
будь-якою інформацією про зловживання
у системі відшкодування ПДВ, що
здійснюються конкретною компанією,
вони можуть вжити відповідних заходів
з метою запобігання або усунення таких
зловживань…Суд вважає, що коли
національна влада за відсутності
будь-яких вказівок на пряму участь
фізичної або юридичної особи у
зловживаннях, пов'язаних зі сплатою
ПДВ, що нараховується при низці
операцій з поставок, або будь-яких
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все таки карає одержувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії чи бездіяльність постачальника,
який знаходився поза контролем
одержувача і по відношенню до якого не
було засобів відстеження і
забезпечення його старанності, то
влада виходить за розумні межі і
порушує справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
загальних інтересів і вимогами захисту
права власності.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи по
суті не знайшли свого підтвердження
доводи податкового органу про
порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185,
ст.. 186, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п.
201.4 ст. 201, п. 209.2 ст. 209 ПК України, а тому
податкове повідомлення-рішення від
07.08.2014 № про збільшення
Товариству з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське виробниче
підприємство «Агрофірма «Дружба»
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 228 134,00
грн. в т.ч. 91 384,00 грн. за основним
платежем та 136 750,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями є протиправним
та підлягає скасуванню.

У зв'язку із цим, адміністративний
позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарське виробниче
підприємство «Агрофірма «Дружба» до
Токмацької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, - задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Токмацької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області від 07.08.2014 № про
збільшення Товариству з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське виробниче
підприємство «Агрофірма «Дружба»
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 228 134,00
грн. в т.ч. 91 384,00 грн. за основним
платежем та 136 750,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Запорізький механічний
завод» 457,00 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко