Справа № 2а-2465/10/1070
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/44451/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Богуславському районі Київської
області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року

у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в
Богуславському районі Київської
області до фізичної особи-підприємця
(далі - ФОП) ОСОБА_4 про стягнення
фінансових санкцій,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року УПФУ в Богуславському
районі Київської області звернулося до
суду з позовом про стягнення з ФОП
ОСОБА_4 фінансових санкцій за порушення
вимог пункту 6 частини 2 статті 17, статті
19 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з квітня 2005 року
по квітень 2008 року у сумі 15120,94 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2012
року, яку залишено без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі УПФУ в
Богуславському районі Київської
області порушує питання про скасування
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій та ухвалення нового судового
рішення про задоволення позовних
вимог. Зазначає, що судами порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами встановлено, що у липні 2007 року
УПФУ в Богуславському районі Київської
області проведено документальну
позапланову перевірку ФОП ОСОБА_4 з
питань правильності обчислення,
повноти нарахування та своєчасності
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за період з 01 травня 2005
року по 01 липня 2007 року, за наслідками
проведення якої виявлено порушення
вимог пункту 6 частини другої статті 17,
статті 19 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що призвело до не
нарахування страхових внесків на суми
фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників на загальну суму
17745,19 грн.

За результатами перевірки позивачем
прийнято вимогу від 09 серпня 2007 №Ф100
про сплату боргу (недоїмки зі сплати
страхових внесків) у сумі 17745,19 грн та
рішення від 08 вересня 2007 року про
застосування до відповідача
фінансових санкцій у сумі 12328,65 грн.

За наслідками судового оскарження,
зазначена вимога залишена без змін.

Крім того, у травні 2008 року позивачем
проведено документальну позапланову
перевірку відповідача з питань
правильності обчислення, повноти
нарахування та своєчасності сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за період з 02 липня 2007 року
по 05 травня 2008 року, за наслідками якої
встановлено порушення відповідачем
вимоги пункту 6 частини другої статті 17,
статті 19 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що призвело до не
нарахування страхових внесків на суми
фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників на загальну суму
8804,64 грн.

За результатами вказаної перевірки
прийнято вимогу від 13 травня 2008 №Ф167
про сплату боргу (недоїмки зі сплати
страхових внесків) у сумі 8804,64 грн та
рішення про застосування фінансових
санкцій №179 від 06 травня 2008 року.

Суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, визначені названими
вимогами відповідачем сплачені у
повному обсязі, проте фінансові
санкції у сумі 15120,94 грн є непогашеними,
а тому, на думку позивача, підлягають
стягненню в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058-IV )
платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зазначені в статті 14 цього Закону,
зокрема, роботодавці, які є фізичними
особами - підприємцями.

Згідно із частиною 2 статті 17 Закону №
1058-IV страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески. Частиною 6
статті 19 цього Закону встановлено, що
страхові внески нараховуються на суми,
зазначені в частинах 1 та 2 цієї статті,
незалежно від джерел їх фінансування,
форми, порядку, місця виплати та
використання, а також незалежно від
того, чи були зазначені суми фактично
виплачені після їх нарахування до
сплати.

Стаття 20 вказаного Закону визначає
порядок обчислення та сплати страхових
внесків. В абзаці 1 частини 6 цієї статті
зазначено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Частинами 1, 2, 5, 9 статті 106 Закону № 1058-IV
(в редакції до 01 січня 2011 року)
передбачалось, що у разі виявлення
своєчасно несплачених сум страхових
внесків страхувальники зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною 3 статті 20 цього
Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

За рахунок сум, що надходять від
страхувальника або від державної
виконавчої служби в рахунок сплати
недоїмки, погашаються суми недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі, коли страхувальник має
несплачену недоїмку, пеню та фінансові
санкції і здійснює сплату поточних сум
страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників такі
фінансові санкції: за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Разом з тим, на час розгляду судами
справи, до статті 106 Закону № 1058-IV
внесено зміни, зокрема, абзацами 2 та 3
частини 15 передбачено, що фінансові
санкції (штраф, пеня) та
адміністративні стягнення, а також
примусові стягнення органами
виконавчої служби за несплату внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування, не
застосовуються. Нараховані органами
Пенсійного фонду України суми
фінансових санкцій, зазначених в
абзаці другому цієї частини, та не
сплачені фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування,
підлягають списанню.

Судами встановлено, що позивач є
суб'єктом підприємницької діяльності,
який обрав особливий спосіб
оподаткування, а саме: є платником
єдиного податку, що підтверджується
матеріалами справи.

Отже, суди дійшли правильного висновку
про відсутність підстав для стягнення
з відповідача фінансових санкцій.

Відповідно до положень статті 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Зазначена правова позиція у подібних
правовідносинах висловлена Верховним
Судом України, зокрема, у постановах
від 03 грудня та 10 грудня 2013 року
(№№21-436а13 та 21-448а13 відповідно).

Враховуючи наведене, суди дійшли
правильного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, тому
підстав для скасування ухвалених
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України, якщо суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Богуславському районі Київської
області залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 січня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський Ю.К.
Черпак