Справа № К/9991/59385/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/59385/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Заїки М.М.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Єнакієве Донецької області
про визнання дій неправомірними та
перерахунок пенсії за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в м. Єнакієве Донецької
області на постанову Єнакіївського
міського суду Донецької області від 18
лютого 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 29 квітня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

3 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС категорії 2, з 8
липня 2002 року отримує пенсію за віком
відповідно до статті 14 Закону України
«Про пенсійне забезпечення». Згідно
вимог статті 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивач
має право на отримання додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 30 процентів мінімальної пенсії
за віком. Проте управління Пенсійного
фонду України в м. Єнакієве Донецької
області проводить виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530 у
розмірі 15 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Просив: поновити строк звернення до
суду;

визнати протиправною бездіяльність
відповідача щодо розрахунку та виплати
позивачу як особі, що постраждала від
Чорнобильської катастрофи категорії 2,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 30 процентів
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до вимог статей 49, 51, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»;

зобов'язати відповідача перерахувати
та виплатити позивачу як особі, що
постраждала від Чорнобильської
катастрофи категорії 2, додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, з
розрахунку 30 процентів мінімальної
пенсії за віком відповідно до статей 51,
67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 22 травня 2008 року.

Постановою Єнакіївського міського
суду Донецької області від 18 лютого
2011 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Єнакієве
Донецької області щодо перерахунку
додаткової пенсії ОСОБА_1 за шкоду,
заподіяну здоров'ю. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Єнакієве Донецької області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до
статей 49, 51,67 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 30 процентів
мінімальної пенсії за віком з 22 травня
2008 року.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 квітня 2011
року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Єнакієве
Донецької області залишено без
задоволення, а постанову Єнакіївського
міського суду Донецької області від 18
лютого 2011 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
м. Єнакієве Донецької
області, судами порушення норм чинного
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати постановлені рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 2.

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини першої статті 51
Закону № 796-XII (в редакції, що діяла
до 1 січня 2008 року) особам,
віднесеним до категорії 2, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 30
процентів мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено статтею 53 Закону № 796-XII
виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 13 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
статтю 51 Закону № 796-XII викладено в
новій редакції, відповідно до змісту,
зокрема, частини першої якої особам,
віднесеним до категорії 2, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається в розмірі 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Відповідач провів розрахунок пенсії
позивачу виходячи з положень пункту 28
розділу ІІ Закону № 107-VI, яким були
внесені зміни до статті 51 Закону № 796-XII.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Вихідним критерієм розрахунку
додаткової пенсії, передбаченої
статтею 51 Закону № 796-ХІІ, є
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет України на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
додаткової пенсії, передбаченої
статтею 51 Закону № 796-ХІІ, застосуванню
підлягає мінімальний розмір пенсії за
віком, який вираховується виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законами України про Державний бюджет
України на відповідні роки, а не розмір,
що установлений постановою Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

У 2009, 2010 роках змін до статті 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
які б встановлювали обмеження щодо
зазначених виплат, не вносилось.

Оскільки у порядку адміністративного
судочинства вирішуються спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, то застосування
судом першої інстанції до зазначених
правовідносин положень пункту 3
частини першої статті 268 Цивільного
кодексу України замість строків
звернення до суду, визначених статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, є необґрунтованим.

Відповідно до частин першої, другої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України у в редакції від 7
липня 2010 року (набрала чинності з 30
липня 2010 року) адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

До прийняття зазначеної редакції
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України був встановлений
річний строк звернення до
адміністративного суду.

За правилами частини другої статті 5
Кодексу адміністративного судочинства
України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Спірні правовідносини виникли під час
дії редакції статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачала річний строк
звернення до суду.

Таким чином, у випадках звернення до
суду з позовом після 30 липня 2010 року
щодо позовних вимог за період до
зазначеної дати повинен
застосовуватись річний строк
звернення до суду, залишок якого після
30 липня 2010 року не повинен перевищувати
шести місяців. Оскільки позивач
звернувся до суду 3 грудня 2010 року,
тобто залишок річного строку звернення
до суду після 30 липня 2010 року не
перевищує шести місяців, то його
позовні вимоги підлягають задоволенню
з 3 грудня 2009 року.

Апеляційний суд зазначену помилку не
виправив.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Єнакієве
Донецької області задовольнити
частково.

Постанову Єнакіївського міського суду
Донецької області від 18 лютого 2011 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 квітня 2011
року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в м. Єнакієве
Донецької області про визнання дій
неправомірними та перерахунок пенсії
за період з 22 травня 2008 року по 2 грудня
2009 року залишити без розгляду.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Єнакієве Донецької
області провести за період з 3 грудня 2009
року по 22 липня 2011 року перерахунок та
виплату додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначеної ОСОБА_1
як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС категорії
2 відповідно до вимог частини першої
статті 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року
№ 796-ХІІ у розмірі 30 процентів
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законами України про
Державний бюджет України на 2009, 2010, 2011
роки, згідно положень частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
з урахуванням сум фактично проведених
виплат.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Заїка М.М.