Справа № 810/4636/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4636/14
інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Коротких А.Ю., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нова Експедиція»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И Л А :

Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нова Експедиція»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 302 217,52 грн. та пені за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 12 572,56 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 27 лютого 2014 року відповідач
подав до Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма № 10-ПІ), в якому зазначив, що
середньооблікова кількість штатних
працівників відповідача становить 1 343
осіб, з них: кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 32; кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 54
особи; фонд оплати праці штатних
працівників становить 18 449,00 грн.;
середньорічна заробітна плата
штатного працівника складає 13 737,19 грн.

Оскільки, виходячи із визначеного
законом нормативу по створенню робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів, вільними
залишилися 22 робочих місця, позивачем
зроблено висновок про порушення вимог
закону відносно працевлаштування
інвалідів. Суму
адміністративно-господарських санкцій
позивач обґрунтовує відповідними
розрахунками виходячи із середньої
річної заробітної плати працівника на
підприємстві відповідача.

Не погоджуючись з несплатою
відповідачем
адміністративно-господарських санкцій
та пені за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
та вважаючи такі дії протиправними,
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем надано до суду першої
інстанції звітність за формою № 3-ПН
про наявність вакансій, у період з
січня 2013 року по грудень 2013 року, за
змістом якої для інвалідів на
підприємстві протягом 2013 року створені
робочі місця, а саме: водій
автотранспортних засобів, слюсар з
ремонту автомобілів, інженер з охорони
праці.

Крім того, у матеріалах справи наявні
листи Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нова Експедиція» до
позивача із переліком наявних вакансій
для працевлаштування інвалідів
працездатного віку та вимогами щодо
кандидатів на вакантні посади.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 5 Закону України «Про
зайнятість населення» передбачено, що
держава забезпечує надання додаткових
гарантій щодо працевлаштування
працездатним громадянам у
працездатному віці, які потребують
соціального захисту і не здатні на
рівних конкурувати на ринку праці, у
тому числі інвалідам, які не досягли
пенсійного віку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» та Порядку сплати
підприємствами, установами і
організаціями штрафних санкцій до
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, акумуляції, обліку та
використання цих коштів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1767 від 28 грудня 2001 року, підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності, де кількість
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце не зайняте інвалідом.
Штрафні санкції сплачуються
підприємствами самостійно не пізніше 15
квітня року, що настає за звітним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Обов'язки роботодавців стосовно
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування чітко визначені ч. 3
ст. 18 Закону, згідно з якою
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

З наведеного випливає, що роботодавець
не зобов'язаний здійснювати фактичний
пошук інвалідів для їх
працевлаштування, оскільки
законодавством такий обов'язок
покладається на державну службу
зайнятості.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні
питання правомірності стягнення
штрафних санкцій слід виходити із
загальних норм права відносно
відповідальності за порушення
зобов'язань та встановлення в діях або
бездіяльності підприємства складу
правопорушення з метою застосування до
підприємства юридичної
відповідальності у вигляді штрафних
санкцій.

Відповідно до ст. 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
всіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

У даному випадку виконанню
відповідними органами обов'язку
працевлаштувати інвалідів повинно
передувати вжиття підприємством
необхідних заходів для забезпечення
такого працевлаштування, до яких
належить, зокрема, здійснення заходів
із створення в установленому порядку
робочих місць у межах нормативу та
інформування названих органів про
наявність вакантних посад для
інвалідів.

У тому випадку, якщо у діях відповідача
відсутній склад правопорушення, на
нього не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження відповідача інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 14 березня 2013 року у справі
№ К/9991/2834/11, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 13
березня 2013 року у справі № К/9991/17676/11,
постановах Верховного Суду України від
20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, від 16
квітня 2013 року у справі № 21-81а13.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач виконав обов'язок по
здійсненню заходів зі створення
робочих місць для інвалідів,
покладений на нього законодавством,
у повній мірі, оскільки ним у період з
січня по грудень 2013 року подавалися до
центру зайнятості звіти про наявність
вакансій форми № 3-ПН.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нова Експедиція»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
А.Ю. Коротких

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Коротких А. Ю.

Літвіна Н. М.