Справа № 819/3048/13-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3048/13-a

13 січня 2014 року
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання
Мельник Ю.С.,

за участю прокурора Антонюк О.Р.,

представника відповідача Недошитка
М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовом
прокурора Тернопільського району
Тернопільської області до
Малоходачківської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області про визнання незаконними та
скасування пунктів 1, 3, 4 рішення
сільської ради № 154 від 02 грудня 2013
року,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Тернопільського району
Тернопільської області звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Малоходачківської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області, в якому з урахуванням заяви
про зміну позовних вимог від 27 грудня
2013 року, просив визнати незаконними та
скасувати пункти 1, 3, 4 рішення
Малоходачківської сільської ради № 154
від 02 грудня 2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Позовні вимоги обґрунтовані
наступними обставинами.

Прокуратурою району проведено
перевірку у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів у
Малоходачківській сільській раді.
Перевіркою встановлено, що 02 грудня 2013
року Малоходачківською сільською
радою прийнято рішення № 154 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні», пунктами 1, 3, 4 якого вирішено
прийняти звернення до Президента
України про припинення повноважень
шляхом подачі у відставку, до Кабінету
Міністрів України про складання
повноважень та до Верховної Ради
України про дострокові вибори,
вимагати відставки керівників силових
структур та притягнення їх до
кримінальної відповідальності,
розпуску спецпідрозділу «Беркут». Дані
пункти рішення не узгоджуються з
положеннями Конституції України,
нормами Законів Україну «Про місцеве
самоврядування в Україні», «Про
Кабінет Міністрів України», «Про
вибори народних депутатів України»,
«Про міліцію», «Про статус депутатів
місцевих рад». Приймаючи оскаржуване
рішення, сільська рада вийшла за межі
повноважень, наданих органам місцевого
самоврядування.

У судовому засіданні прокурор позовні
вимоги підтримала з підстав, наведених
у заяві про зміну позовних вимог, та
додатково пояснила, що оскаржуваним
рішенням рада прийняла звернення
депутатів до Президента України,
Верховної Ради України, Кабінету
Міністрів України, проте чинне
законодавства не передбачає прийняття
(схвалення, затвердження) таких
звернень відповідною радою. Відтак,
просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні покладався на розсуд суду
при вирішенні адміністративний позову
та зазначив, що сільська рада,
приймаючи оскаржуване рішення,
врахувала думку територіальної
громади та мала на меті направити таке
рішення як звернення відповідним
суб'єктам для розгляду та реагування.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов слід
задовольнити повністю з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року
Малоходачківською сільською радою
прийнято рішення № 154 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні», відповідно до пунктів 1, 3, 4
якого рада вирішила прийняти звернення
до Президента України Януковича В.Ф.
про дострокове припинення повноважень
шляхом подачі у відставку, до Кабінету
Міністрів України про складання
повноважень всіма членами уряду, до
Верховної Ради України про дострокові
вибори (пункт 1); вимагати невідкладної
відставки керівників силових структур,
котрі були причетні до побиття
мітингувальників на Майдані
Незалежності у місті Києві та
притягнення їх до кримінальної
відповідальності за скоєне (пункт 3);
вимагати негайного розпуску
спецпідрозділу «Беркут» та
притягнення до кримінальної
відповідальності керівників та
виконавців, винних у кривавій розправі
на Майдані Незалежності в місті Києві
(пункт 4).

Прокуратурою Тернопільського району
Тернопільської області на підставі
постанови прокурора від 06 грудня 2013
року проведено перевірку у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів у Малоходачківській сільській
раді Тернопільського району
Тернопільської області. Перевіркою
були виявлені порушення закону, при
цьому подання прокурором не вносилось,
прокурор звернувся до суду з
адміністративним позовом про
скасування наведених вище пунктів
рішення Малоходачківської сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області.

При прийняті рішення у даній справі суд
застосовує наступні правові норми.

Нагляд за додержанням і застосуванням
законів, зокрема, відповідністю актів,
які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам здійснює прокуратура
відповідно до пункту 9 розділу XV
«Перехідні положення» Конституції
України та Закону України «Про
прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №
1789-XII (далі - Закон № 1789-XII).

Згідно зі статтями 20, 23 Закону № 1789-XII
прокурор на підставі відповідної
постанови проводить перевірку
виконання законів і, виявивши
порушення вимог закону може, не вносячи
подання, звернутися до суду щодо
визнання незаконним
нормативно-правового акту
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Відтак, прокурор в межах повноважень, у
порядку та в спосіб, передбачений
законом, звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Оцінюючи правомірність рішення
відповідача як суб'єкта владних
повноважень, суд керується критеріями,
закріпленими у частині третій статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), що певною
мірою відображають принципи
адміністративної процедури, якої
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владні
суб'єкти.

Відповідно до статті 5 Конституції
України народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування. З цього
конституційного положення у
системному взаємозв'язку з положеннями
статті 6 Конституції України про те, що
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, випливає, що
органи місцевого самоврядування не є
органами державної влади, а місцеве
самоврядування слід розглядати як
форму здійснення народом влади, яка
визнається і гарантується в Україні
(стаття 7 Конституції України).

Стаття 40 Основного Закону України
визначає місцеве самоврядування як
право територіальної громади - жителів
села чи добровільного об'єднання у
сільську громаду жителів кількох сіл,
селища та міста - самостійно вирішувати
питання місцевого значення в межах
Конституції і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи, районні та обласні ради.

У частині першій статті 2 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР
(далі - Закон № 280/97-ВР) зазначено, що
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Такому конституційному змісту
інституту місцевого самоврядування
властиві принаймні дві найважливіші
ознаки. Це - самостійність
територіальної громади, органів
місцевого самоврядування у вирішенні
певного кола питань і те, що предметами
відання місцевого самоврядування є не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад. Перелік таких питань визначено
у Конституції України та Законі №
280/97-ВР. Саме таку політико-правову
природу органів місцевого
самоврядування визначив
Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 26 березня 2002 року (пункти 4, 5
мотивувальної частини Рішення від 26
березня 2002 року N 6-рп/2002 у справі про
охорону трудових прав депутатів
місцевих рад).

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, районні та обласні
ради і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 143 Конституції
України територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності; затверджують
програми соціально-економічного та
культурного розвитку і контролюють їх
виконання; затверджують бюджети
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць і контролюють їх виконання;
встановлюють місцеві податки і збори
відповідно до закону; забезпечують
проведення місцевих референдумів та
реалізацію їх результатів; утворюють,
реорганізовують та ліквідовують
комунальні підприємства, організації і
установи, а також здійснюють контроль
за їх діяльністю; вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Перелік питань, які можуть
розглядатися і вирішуватись виключно
на пленарних засіданнях сільської
ради, передбачені в статті 26 даного
Закону № 280/97-ВР, який передбачає
систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування відповідно до
Конституції України.

Правовий статус депутата сільської,
селищної, міської, районної у місті,
районної, обласної ради (далі - місцева
рада) як представника інтересів
територіальної громади, виборців свого
виборчого округу та рівноправного
члена місцевої ради, гарантії
депутатської діяльності та порядок
відкликання депутата місцевої ради
регламентується Законом України «Про
статус депутатів місцевих рад» від 11
липня 2002 року № 93-IV (далі - Закон № 93-IV).

Відповідно до статті 11 Закону № 93-IV
депутат місцевої ради має право на
депутатське звернення, депутатський
запит, депутатське запитання.
Частинами першою-другою статті 13
Закону № 93-IV визначено, що депутатське
звернення - викладена в письмовій формі
вимога депутата місцевої ради з питань,
пов'язаних з його депутатською
діяльністю, до місцевих органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб, а
також керівників правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, здійснити
певні дії, вжити заходів чи дати
офіційне роз'яснення з питань,
віднесених до їх компетенції; місцеві
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, а також керівники
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, до яких звернувся
депутат місцевої ради, зобов'язані у
десятиденний строк розглянути
порушене ним питання та надати йому
відповідь, а в разі необхідності
додаткового вивчення чи перевірки дати
йому відповідь не пізніш як у місячний
строк.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних
пунктів рішення № 154 від 02 грудня 2013
року Малоходачківською сільською
радою Тернопільського району
Тернопільської області прийнято
звернення до Президента України,
Верховної Ради України, Кабінету
Міністрів України та інших суб'єктів у
формі рішення сільської ради. При цьому
всупереч положенням статті 40
Конституції України та статті 2 Закону
№ 280/97-ВР Малоходачківська сільська
рада вийшла за межі своєї компетенції
та прийняла рішення щодо питань, які
мають загальнодержавне значення, а не
місцеве, зокрема, про дострокове
припинення повноважень Президента
України, відставку Кабінету Міністрів
України та дострокові вибори Верховної
Ради України.

Враховуючи виключну компетенцію
сільських, селищних, міських рад,
передбачену статтею 26 Закону № 280/97-ВР,
слід прийти до висновку, що до
повноважень сільської ради не
віднесено вирішення питання про
припинення повноважень Президента
України, відставку Кабінету Міністрів
України та призначення дострокових
виборів Верховної Ради України, а також
не віднесено вирішення питання про
відставку керівників силових структур
та розпуску спецпідрозділу «Беркут»,
покарання винних посадових осіб.

Відповідно до статті 85 Конституції
України вирішення питання про усунення
Президента України з поста в порядку
особливої процедури (імпічменту),
встановленому статтею 111 цієї
Конституції, є виключною компетенцією
Верховної Ради України. Крім того, за
правилами статей 87, 106 Конституції
України повноваження щодо вирішення
питання про відставку Кабінету
Міністрів України має лише Президент
України та Верховна Рада України.
Частиною другою статті 77 Конституції
України передбачено, що позачергові
вибори до Верховної Ради України
призначаються Президентом України.
Згідно з розділом VIII Конституції
України вирішення питання про
притягнення до кримінальної
відповідальності, засудження та
покарання винних осіб є виключною
компетенцією судів, порядок
кримінального провадження на
території України визначається
кримінальним процесуальним
законодавством України (стаття 1
Кримінального процесуального кодексу
України). Встановлення іншого порядку
суперечить загальним засадам
державності, закріпленим Основним
Законом.

Частиною другою статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтями 34, 40 Конституції України
передбачено, що кожному гарантується
право на свободу думки, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань;
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів.

Разом з тим, суд зауважує, що рішення
сільської ради, у будь-якому випадку
має відповідати повноваженням органу
місцевого самоврядування: виходити з
суспільних інтересів відповідної
територіальної громади та стосуватися
питань виключно місцевого значення.
Органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу, самостійно на сесії
ради вирішують лише питання місцевого
значення, які віднесені законом до їх
компетенції.

У спірному випадку Малоходачківська
сільська рада, приймаючи пункти 1, 3, 4
рішення № 154 від 02 грудня 2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні», вийшла за межі повноважень,
наданих органам місцевого
самоврядування Конституцією і
законами України, діяла не в порядку та
у спосіб, що передбачені чинним
законодавством України.

Таким чином, враховуючи наведені вище
правові норми та встановлені обставини
справи, суд приходить до переконання
про необхідність задоволення позовних
вимог у повному обсязі шляхом визнання
оскаржуваних пунктів рішення
протиправними та скасування.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 1, 3, 4 рішення Малоходачківської
сільської ради Тернопільського району
Тернопільської області № 154 від 02
грудня 2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України (оголошення
вступної та резолютивної частини
постанови), а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 16
січня 2014 року.

Головуючий суддя
Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя
Чепенюк О.В.