Справа № 814/4024/13-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/4024/13-а

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Середа О. Ф.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Градовського Ю.М.,судді -Жука С.І.

(у зв'язку з неприбуттям у судове
засідання сторін, справа

розглядається в порядку п.2 ч.1 ст.197 КАС
України )

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної міграційної служби України
на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Державної міграційної служби України
про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2013 року громадянин
Кот-д'Ивуамру ОСОБА_4 (надалі - позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом про скасування рішення
Державної міграційної служби України
№430-13 від 22.07.2013 року про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, та
зобов'язання прийняти рішення про
визнання позивача біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що спірне рішення ДМС України
є необґрунтованим, оскільки рішення
прийнято без врахування та дослідження
всіх обставин.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17.04.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано рішення відповідача від
22.07.2013 року №430-13. Зобов'язано
відповідача прийняти та розглянути
заяву позивача.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та винести нову
постанову, якою у задоволені позовних
вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
11.05.2012 року громадянин країни
Кот-д'Івуар ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
звернувся до Управління у справах
біженців Головного правління
Державної міграційної служби в
Одеській області із заявою про
визнання його біженцем або особою, що
потребує додаткового захисту. Разом із
заявою до Управління позивачем були
надані всі необхідні документи та
відповідні пояснення.

Зі змісту особової справи громадянина
Кот-Д'Івуару ОСОБА_4 №ODS 12/184 вбачається,
що позивач знаходиться на території
України з 11.12.2009 року. Прибув в Україну
легально з метою навчання в
Тернопільському медичному
Університеті. Враховуючи факт
відрахування ОСОБА_4 з вищого
навчального закладу та після
закінчення терміну дії візи, він
звернувся до міграційної служби з
проханням надати йому статус біженця
або особи, яка потребує додаткового
захисту.

Під час перебування на території
країни Кот-д'Івуар позивач навчався в
Університеті Кокоді, в 2002 році вступив
до студентської організації FESCI (Federation
Estudiantine et Scolaire DE Cote Divoire), яка
підпорядковується партії FPI (Front Populaire
Ivoirien) президента Гбагбо Лоран. 10.10.2007
року позивача було призначено на
посаду секретаря інформації та
пропаганди від студентської
організації FESCI. Позивач неодноразово
приймав участь в акціях, направлених
проти опозиційних партій, яких
підтримувала влада Франції. В жовтні 2009
року представниками студентської
організації FESCI був влаштований мітинг,
під час проведення якого відбулися
зітхання представників партії
позивача і опозиції, в результаті чого
загинула одна людина і 7 було поранено.
Співробітниками поліції був зроблений
список студентів, які займалися
організацією мітингів і яких треба
було арештувати. Позивач потрапив в цій
список, про це його повідомили знайомі.
Умови знаходження громадян в тюрмах
Кот-Д'Івуар порушують статтю 3
Європейської Конвенції з прав людини
1950 року. У випадку повернення позивача
до рідної країни, його може буде
заарештовано з політичних мотивів.

Зазначені обставини змусили ОСОБА_4
покинути країну в пошуках притулку.

В обґрунтування прийнятого рішення від
22.07.2013 року №430-13 про відмову у визнанні
громадянина Кот-д'Івуару ОСОБА_4
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, відповідач
зазначив, що відповідно абз.4 п.1 ст.6
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» підстави для
надання позивачу статусу біженця або
особи, яка потребує додаткового
захисту - відсутні.

Також відповідач зазначив, що
відомості, які наводить позивач мають
суперечливий характер та не викликають
довіри, зокрема, те, що основною
причиною виїзду позивача з країни
походження є переслідування його з
боку представників влади.

Крім того, відповідачем проаналізовано
протоколи співбесід з позивачем від
11.05.2012 року та від 07.06.2012 року та
виявлено деякі розбіжності щодо освіти
позивача та його діяльності в
студентській організації FESCI.

У висновку Головного управлінням ДМС
України в Одеській області від 02.04.2013
року зазначено, що надані заявником
твердження про активну політичну
діяльність на батьківщині виглядають
неправдоподібними, крім того, він не
зазнавав жодних переслідувань з боку
державних агентів. Той факт, що
іноземець цілком можливо є прибічником
певної опозиційної політичної
організації не може вважатись ознакою
біженця, згідно чинного українського
та міжнародного законодавства. Немає
підстав вважати, що заявник має
обґрунтовані побоювання стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань. Також на думку
міграційної служби аналізом наданих
матеріалів разом з інформацією по
країні громадянського походження
заявника можливо підтвердити наявну
відсутність умов, які можуть бути
розглянуті в контексті надання
заявникові додаткового захисту в
Україні.

Такі висновки зроблені з посиланням на
інформацію з різноманітних Інтернет
ресурсів, а також на позиції
міжнародних правозахисних організацій
про ситуацію в країні походження
позивача на момент розгляду його заяви.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно інформації про країну
походження позивача, наданих позивачем
обґрунтувань, позивач підпадає під дію
абз.4 п.1 ст.6 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту».

Перевіряючи законність спірного
рішення ДМС України про відмову у
наданні позивачу статусу біженця або
особи, яка потребує додаткового
захисту, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до положень ст.1 Міжнародної
конвенції про статус біженців від
28.07.1951 року, статті 1 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
біженцем є особа, яка не є громадянином
країни прибуття, внаслідок ґрунтовних
побоювань стати жертвою переслідувань
за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань, перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися цим захистом
внаслідок таких побоювань, або, не
маючи громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 статті 1 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
передбачено, що особа, яка потребує
додаткового захисту, - особа, яка не є
біженцем відповідно до Конвенції про
статус біженців 1951 року і Протоколу
щодо статусу біженців 1967 року та цього
Закону, але потребує захисту, оскільки
така особа змушена була прибути в
Україну або залишитися в Україні
внаслідок загрози її життю, безпеці чи
свободі в країні походження через
побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Вирішуючи питання про наявність
підстав для надання особі статусу
біженця, чи статусу особи, яка потребує
додаткового захисту, суду необхідно
з'ясувати, чи має ця особа суб'єктивні
побоювання стати жертвою
переслідувань, та чи є ці побоювання
цілком обґрунтованими.

Оцінка таким побоюванням обов'язково
повинна надаватися з урахуванням
аналізу інформації про країну
походження особи, яка шукає притулку.

Як зазначено в п.22 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 16.03.2012 року №3 «Про внесення змін і
доповнень до постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
25.06.2009 року №1 «Про судову практику
розгляду спорів щодо статусу біженця,
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України та спорів,
пов'язаних із перебуванням іноземця та
особи без громадянства в Україні», зі
змінами і доповненнями, внесеними
постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.06.2011 року №3», ситуація у країні
походження при визнанні статусу
біженця є доказом того, що суб'єктивні
побоювання стати жертвою
переслідування є цілком
обґрунтованими, тобто підкріплюються
об'єктивним положенням у країні та
історією, яка відбулася особисто із
заявником. Таке цілком обґрунтоване
побоювання повинно існувати під час
звернення та вирішення питання про
надання статусу біженця, незалежно від
того, хто є суб'єктом переслідування, -
державні органи чи ні. Підпункт 2 пункту
"A" статті 1 Конвенції про статус
біженців 1951 року не зазначає, що такі
дії повинні бути здійсненими державною
владою. Тобто таке переслідування може
бути результатом діяльності осіб, які
не контролюються органами державної
влади і від яких держава не в змозі
захистити громадян та інших осіб, що
перебувають на її території.

Відповідно до роз'яснень пункту 10
вказаної Постанови Пленуму ВАСУ суди
можуть використовувати інформацію про
країни походження, розміщену на
офіційних сайтах Державної
міграційної служби України, Управління
Верховного Комісара ООН у справах
біженців, а також на інформаційних
носіях, які розповсюджуються
Регіональним представництвом
Управління Верховного Комісара ООН у
справах біженців у Білорусі, Молдові,
Україні, та інших носіях.

При розгляді справ щодо статусу
біженця та особи, яка потребує
додаткового захисту, примусового
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України та спорів,
пов'язаних із перебуванням іноземця та
особи без громадянства в Україні,
необхідно враховувати, що інформація
про країну походження належить до
загальновідомої інформації.
Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України
обставини, визнані судом
загальновідомими, не потрібно
доказувати.

Оцінюючи наведені позивачем підстави
для надання статусу біженця, колегія
суддів врахує актуальну інформацію про
країні походження позивача, яка
міститься у докладі Генерального
секретаря ООН від 15.05.2014 року
(http://daccess-dds-ny.un.org/doc/UNDOC/GEN/N14/318/17/PDF/N1431817.pdf?
OpenElement) та у прийнятій 25.06.2014 року
Резолюції Ради Безпеки ООН 2162 (2014)
(http://daccess-dds-ny.un.org/doc/UNDOC/GEN/N14/442/77/PDF/N1444277.pdf?
OpenElement).

У вказаних джерелах інформації по
країні походження позивача вказується
про явне покращення політичної
ситуації в Кот-д'Ивуамрі, де президент
Алассан Уаттара та його уряд
продовжують здійснювати заходи
активізації політичного діалогу,
підвищення рівня безпеки та
прискорення економічного підйому.
Зокрема, в докладі Генерального
секретаря ООН зазначено, що "в період з
27 січня по 7 лютого 2014 року ще 124
чоловіка, пов'язаних з колишнім
президентом Лораном Гбагбо, які були
затримані за підозрою у створені
загрози державній безпеці, були
звільнені під заставу. Президент
неодноразово закликав івуарійців, які
мешкають за кордоном, повернутися до
Кот-Д'Івуару. В січні колишній
директор-розпорядник Абіджанського
порту, який був тісно пов'язаний з
колишнім режимом, повернувся в країну,
рівно як і колишній міністр оборони и
колишній міністр шахт та енергетики.
Міністр з питань оборони привітав у
січні повернення 1443 членів колишніх
івуарійських сил оборони та безпеки,
які залишили країну під час кризи, що
виникла після виборів.".

Враховуючи, що ситуація в країні
походження позивача в 2014 році на
відміну від ситуації в 2009 році суттєво
відрізняється в сторону покращення,
про що свідчать різноманітні джерела
інформації по країні походження
позивача, то і оцінка наведених
позивачем обставин для надання статусу
біженця, які мали місце до його виїзду з
країни, повинна надаватися саме з
урахуванням актуальної на даний час
інформації по Кот-Д'Івуару.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що спірне рішення відповідача
№430-13 від 22.07.2013 року про відмову у
визнанні позивача біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту
винесено обґрунтовано, і підстави для
його скасування відсутні.

Проаналізувавши актуальну інформацію
по країні походження позивача та
наведені позивачем обставини, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність достатніх підстав для
зобов'язання відповідача прийняти
рішення про визнання позивача біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

Виходячи з цього, колегія суддів не
може погодитися з рішенням суду першої
інстанції про визнання спірного
рішення відповідача неправомірним та
зобов'язання відповідача розглянути
заву позивача.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування постанови
суду першої інстанції із винесенням
нової постанови про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ч.1
ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної
міграційної служби України -
задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
громадянин Кот-д'Ивуамру ОСОБА_4.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський С.І. Жук