Справа № 820/3623/13-а
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/53549/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі міста Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року

та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року

по справі № 820/3623/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ДІКВ-Л»

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «ДІКВ-Л»
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.01.2013 року №
, яким було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток фінансових установ, включаючи
філіали аналогічних організацій,
розташованих на території України, за
винятком страхових організацій, на
загальну суму 2453434,25 грн., в т.ч. за
основним платежем - 2443061,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
10373,25 грн.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 04
липня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року у даній справі позов задоволено з
огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фахівцями ДПІ у
Київському районі міста Харкова
Харківської області ДПС проведена
планова виїзна перевірка ТОВ «Компанія
з управління активами «ДІКВ-Л» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, за
результатами якої встановлено
порушення позивачем пп. 4.1.3 п.4.1 ст. 4, пп.
7.6.1, пп. 7.6.3, пп. 7.6.4 п. 7.6 ст. 7 Закону
України від 28.12.1994 року №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(далі - Закон № 334/94-ВР) та п.153.8 ст. 153
Податкового кодексу України.

На підставі висновків перевірки
податковим органом було прийнято
спірне податкове повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Згідно з розділом ХІХ «Прикінцевих
положень» Податкового кодексу України
до 01 квітня 2011 року порядок
оподаткування прибутку підприємств
визначав Закон № 334/94-ВР.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.9 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що до складу валових
витрат платника податків відносяться
також витрати, передбачені статтею 7
цього Закону.

Згідно підпункту 7.6.1 п. 7.6 ст. 7
вищезазначеного Закону платник
податку веде окремий податковий облік
фінансових результатів операцій з
цінними паперами (у тому числі
іпотечними сертифікатами участі,
іпотечними сертифікатами з фіксованою
дохідністю та сертифікатами фондів
операцій з нерухомістю) і деривативами
у розрізі окремих видів цінних паперів,
а також фондових та товарних
деривативів. При цьому облік операцій з
акціями ведеться разом з іншими, ніж
цінні папери, корпоративними правами.

Якщо протягом звітного періоду витрати
на придбання кожного з окремих видів
цінних паперів, а також деривативів,
понесені (нараховані) платником
податку, перевищують доходи, отримані
(нараховані) від продажу (відчуження)
цінних паперів або деривативів такого
ж виду протягом такого звітного
періоду, від'ємний фінансовий
результат переноситься на зменшення
фінансових результатів від операцій з
цінними паперами або деривативами
такого ж виду майбутніх звітних
періодів у порядку, визначеному
статтею 6 цього Закону.

Якщо протягом звітного періоду доходи
від продажу кожного з окремих видів
цінних паперів, а також деривативів,
отримані (нараховані) платником
податку, перевищують витрати, понесені
(нараховані) платником податку
внаслідок придбання цінних паперів або
деривативів такого ж виду протягом
такого звітного періоду (з урахуванням
від'ємного фінансового результату від
операцій з цінними паперами чи
деривативами такого ж. виду минулих
періодів), прибуток включається до
складу валових доходів такого платника
податку за результатами такого
звітного періоду.

Усі інші витрати та доходи такого
платника податку, крім витрат та
доходів за операціями з цінними
паперами (корпоративними правами) та
деривативами, визначеними цим
підпунктом, беруть участь у визначенні
об'єкта оподаткування такого платника
податку на загальних умовах,
встановлених цим Законом.

Норми вказаного пункту не поширюються
на операції з емісії корпоративних
прав або інших цінних паперів, що
здійснюються платником податку, а
також з їх зворотного викупу або
погашення таким платником податку.

Підпунктом 7.6.2 п. 7.6 ст. 7 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що норми цього пункту
поширюються на платників податку -
торговців цінними паперами та
деривативами, а також на будь-яких
інших платників податку, які
здійснюють операції з торгівлі цінними
паперами чи деривативами. Те саме
стосується обліку операцій таких
платників податку з придбання або
продажу корпоративних прав, відмінних
від акцій.

За змістом пп. 7.6.3 п. 7.6 ст. 7 Закону №
334/94-ВР під терміном «витрати» слід
розуміти суму коштів або вартість
майна, сплачену (нараховану) платником
податку продавцю цінних паперів та
деривативів як компенсація їх
вартості.

До складу витрат включається також
сума будь-якої заборгованості покупця,
яка виникає у зв'язку з таким
придбанням.

Судами встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач,
користуючись правом, передбаченим ст. 50
Податкового кодексу України,
господарську операцію з придбання
простих іменних цінних паперів ВАТ
«Оболонський завод продтоварів»
відобразив у декларації з податку на
прибуток за 1 квартал 2011 року, а саме - у
додатку К3 до рядка 01.4 декларації.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового
кодексу України у разі якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Аналогічні положення містяться в
розділі ІV Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011 року № 1492 (далі по тексту -
Порядок № 1492).

Крім того, реальність угод, укладених
між позивачем та контрагентами
позивача: ОСОБА_3, ТОВ «Адвокатське бюро
«ДІКВ-Л», Аудиторська фірма
«Аудит-Легіст» у формі ТОВ
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами, а саме -
договорами, актами прийому-здачі
виконаних робіт, протоколом погодження
договірної ціни та ін.

Розрахунки між сторонами були
здійсненні у безготівковій формі через
банківські установи. Наявні у справі
документи засвідчують, що безготівкові
кошти були списані з рахунків позивача.
Доказів повернення цих коштів до
позивача, наявності у позивача та
контрагентів спільного інтересу щодо
отримання податкової вигоди, в
матеріалах справи немає.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Для здійснення своєї господарської
діяльності юридичні особи укладають
договори, що за змістом є домовленістю,
внаслідок якої виникають взаємні права
і обов'язки. Укладення договору, який
передбачає придбання послуг, вже є
ознакою господарської діяльності.
Зміст договору про надання послуг та їх
особливість у цілому полягають в тому,
що вони споживаються в процесі
вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності (стаття 901 ЦК
України). Тобто результат послуг не має
матеріального виразу та проявляється
лише шляхом впливу на результати
господарської діяльності замовника
послуг.

На підставі наявних в матеріалах
справи первинних документів судами
встановлено, що послуги, передбачені
договорами про надання послуг, які були
укладені між позивачем та його
контрагентами, а також послуги,
зазначені в актах приймання-передачі
виконаних робіт, пов'язані з
організацією роботи позивача та
здійсненням останнім професійної
діяльності, а також були фактично
надані позивачу, в зв'язку з чим
правомірно включені позивачем до
складу валових витрат підприємства.

Згідно з підпункту 138.10.2 п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, зокрема, винагороди за
консультаційні, інформаційні,
аудиторські та інші послуги, що отримує
платник податку для забезпечення
господарської діяльності.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України передбачено, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» передбачено, що підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій, що
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа; дату і
місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської діяльності.

Пунктом 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено Наказом Міністерством
фінансів України від 24.05.1995 року № 88
визначено, що первинні документи для
надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
операції і складання первинного
документа.

Наявні в матеріалах справи первинні
документи містять всі обов'язкові
реквізити, що передбачені для
оформлення первинних документів: назву
послуг, їх вартісне вираження, місце та
дату складання, посади і підписи
уповноважених осіб.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі міста Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року

та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року по справі № 820/3623/13-а залишити без
змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі 24.10.2014
р.