Справа № 804/3787/13-а
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2014 рокусправа № 804/3787/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
червня 2014 року в адміністративній
справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Молагробізнес»

до Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ТОВ «Молагробізнес» у березні 2013 року
звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просило скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області № та № від 20
листопада 2012 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
червня 2014 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду та
прийняту нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга ґрунтується на тому,
що судом першої інстанції не надано
належної оцінки обставинам справи та
нормам чинного законодавства, що
призвело до прийняття невірного
рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів доходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами
справи підтверджено, що ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість ТОВ «Молагробізнес»
під час здійснення взаємовідносин з
ТОВ ВО «Ексім-Продукт», їх реальності
та повноти відображення в обліку за
період вересень-жовтень 2011 року, за
результатами якої складено Акт № 3121/224
від 02.11.2012.

На підставі висновків акту
відповідачем 20 листопада 2012 року
прийняті податкові
повідомлення-рішення: № , яким ТОВ
«Молагробізнес» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем на суму
366064,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 1 грн. та № , яким
ТОВ «Молагробізнес» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
на суму 318317,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 79579,00
грн.

За наслідками адміністративного
оскарження вказаних рішень, ДПС у
Дніпропетровській області податкове
повідомлення-рішення № 000012224 від 20.11.2012
скасовано в частині застосування
штрафної (фінансової) санкції у розмірі
1 грн., в іншій частині залено без змін;
податкове повідомлення-рішення №
залишено без змін та на 79579,50 грн.
збільшено суму штрафних (фінансових)
санкцій.

Підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень стали
висновки, викладені в акті перевірки,
згідно з якими угоди, укладені ТОВ
«Молагробізнес» з ТОВ ВО
«Ексім-Продукт», не були спрямовані на
реальне настання правових наслідків, в
результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток на суму
366064,00 грн. та завищено податковий
кредит на загальну суму 318317,00 грн.

В основу таких висновків було
покладено акт ДПІ у Калінінському
районі м. Донецька Донецької області
«Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ ВО
«Ексім-Продукт» з питання визначення
повноти нарахування та своєчасності
сплати до бюджету ПДВ при здійсненні
господарських операцій з ТОВ
«Інтерагро 2007» за період липень,
вересень 2011 року» № 2193/1543/34850635 від
13.07.2012, згідно з яким встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
господарських відносин з
контрагентами по ланцюгу постачання.

Надаючи оцінку обґрунтованості
висновків податкового органу та
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень колегія суддів
зазначає, що відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1
ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності,
зокрема, включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Положеннями підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів (послуг) або
дата отримання платником податку
товарів (послуг), що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи між
ТОВ «Молагробізнес» та ТОВ ВО
«Ексім-Продукт» було укладено договір
поставки цукру № 21/04 від 21.04.2011.

На виконання вказаного договору були
виписані податкові та видаткові
накладні, ТТН.

Факт оплати товару встановлено
податковим органом під час перевірки,
що відображено в акті, та не
заперечується апелянтом.

При цьому колегія суддів встановила, що
вказані первинні документи складені
відповідно до вимог чинного
законодавства, що також не
спростовується апелянтом.

Вищезазначений договір не було визнано
недійсним в судовому порядку.

Таким чином суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що факт здійснення ТОВ
«Молагробізнес» господарських
операцій з ТОВ ВО «Ексім-Продукт»
підтверджується належними та
достатніми первинними документами
бухгалтерського обліку, що є підставою
для віднесення сум ПДВ, сплачених в
ціні товару, до податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Щодо посилання апелянта на акт ДПІ у
Калінінському районі м. Донецька
Донецької області «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ ВО «Ексім-Продукт» з
питання визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати до
бюджету ПДВ при здійсненні
господарських операцій з ТОВ
«Інтерагро 2007» за період липень,
вересень 2011 року» № 2193/1543/34850635 від
13.07.2012 колегія суддів зазначає, що
неналежне виконання податкових
зобов'язань контрагентами позивача
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме для цих осіб. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у випадку, коли останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про протиправність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень. Суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року в адміністративній справі №
804/3787/13-а - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складання в
повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 14 жовтня
2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова