Справа № 826/9860/14
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2014 року 10:20 № 826/9860/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Шрамко Ю.Т., суддів
Клочкової Н.В., Кузьменко А.І.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Публічного
акціонерного товариства "Ерде банк" до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгеніївни треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Державна реєстраційна
служба України, Компанія Фортекс
Юніверсал ЛТД, ОСОБА_2провизнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії В С Т А Н О В И
Публічне акціонерне товариство "Ерде
банк", (надалі - позивач), звернулась до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгеніївни, (надалі -
відповідач), треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача: Державна
реєстраційна служба України, Компанія
Фортекс Юніверсал ЛТД, ОСОБА_2 про
визнання протиправним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити дії.

У позовних вимогах позивач просив:

- визнати протиправним рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгеніївни про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №13260353 від 23.05.2014 щодо
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень прийняту 30.04.2014 о
09:28:31 за реєстраційним номером 6451925, яка
подана Бордуновою Н.О. від імені ПAT
"Ерде банк" та скасувати його;

- зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дурицьку
Марію Євгеніївну розглянути та
прийняти рішення про реєстрацію право
власності по заяві про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень,
прийнятій 30.04.2014 09:28:31 за реєстраційним
номером 6451925, яка подана Бордуновою Н.О.
від імені ПAT "Ерде банк".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідачем прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації права
власності не у спосіб визначений
законом, оскільки у випадку не надання
документів реєстратор приймає рішення
про зупинення розгляду заяви, доводи
реєстратора щодо ненадання документів
не відповідають дійсним обставинам
справи, а тому, таке рішення є
протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача, будучи
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи, на судові
засідання не прибув, у письмових
запереченнях на позовну заяву просив у
задоволенні позову відмовити повністю,
оскільки, при винесенні оскаржуваного
рішення діяв у спосіб та в межах,
визначених чинним законодавством
України, а тому не допустив порушень
законних прав та інтересів позивача.

Представник третьої особи-1 проти
позову заперечив, просив у задоволенні
позову відмовити повністю, оскільки,
при винесенні оскаржуваного рішення
діяв у спосіб та в межах, визначених
чинним законодавством України.

Представники третіх осіб 2, 3
заперечень, заяв чи клопотань не
подавали.

У судове засідання, призначене на 29.09.2014
р. представники сторін не прибули,
представником позивача подано заяву
про розгляд справи без участі
представника позивача.

Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так само,
як і відсутні перешкоди для розгляду
справи у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги викладене, розгляд
справи здійснюється у письмовому
провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

02.08.2011 р. між ПАТ "Ерде банк", як
іпотекодержателем, та Компанією
Фортекс Юніверсал ЛТД, як
іпотекодавцем, укладено нотаріально
засвідчений Іпотечний договір,
зареєстрований в реєстрі за №2734,
(надалі - Іпотечний договір №2734),
відповідно до умов якого,
іпотекодавець з метою забезпечення
належного виконання Кредитного
договору №К-177/11, укладеного між АТ
"Ерде банк", як банком, та ОСОБА_2, як
позичальником, передає, а
іпотекодержатель приймає в іпотеку в
порядку і на умовах, визначених
договором, нерухоме майно, а саме:
квартиру №6, розташовану в АДРЕСА_1.

Також, 02.08.2011 р. між ПАТ "Ерде банк", як
іпотекодержателем, та Компанією
Фортекс Юніверсал ЛТД, як
іпотекодавцем, укладено нотаріально
засвідчений Договір про задоволення
вимог іпотекодержателя,
зареєстрований в реєстрі за №2736,
(надалі - Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя №2736), відповідно до
умов якого, іпотекодавець
зобов'язується передати, а
іпотекодержатель зобов'язується
прийняти у власність за вартістю і на
умовах, визначених цим договором,
Квартиру №6.

Позивач стверджував, а відповідач не
заперечував, що 30.04.2014 р. ПАТ "Ерде банк"
звернувся до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
із Заявою про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень (реєстраційний номер
6451925) на Квартиру №6.

23.05.2014 р. відповідачем за наслідками
розгляду заяви позивача (реєстраційний
номер 6451925) прийнято Рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №13260353 (надалі - Рішення про
відмову №13260353), оскільки подані
документи не відповідають
встановленим законодавством вимогам, а
саме, із поданих ПАТ "Ерде банк"
документів неможливо встановити факт
невиконання іпотекодавцем вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень з
метою забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
визначено Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
відповідно до абз.1 ч.1 ст.2 якого,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним, особам, державі
в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам, без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям., іноземним державам, а
також територіальним, громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Частиною 7 статті 3 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
передбачено, що державна реєстрація
права власності та інших речових прав
проводиться за місцем розташування
об'єкта нерухомого майна в межах,
території, на якій діє відповідний
орган державної реєстрації права
власності та інших речових прав, крім
випадків, установлених абзацами другим
і третім частини п'ятої цієї статті.

Положеннями статті 6 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що систему органів
державної реєстрації прав становлять:
Міністерство юстиції України,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав, органи
державної реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.1, 7 Положення про
Державну реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року №401/2011,
Державна реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України та входить до
системи органів виконавчої влади.
Укрдержреєстр є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності.
Укрдержреєстр здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
структурні підрозділи головних
управлінь юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі, а також районних,
районних у містах, міських (міст
обласного значення), міськрайонних,
міжрайонних управлінь юстиції, що
забезпечують реалізацію повноважень
Укрдержреєстру.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" передбачено, що орган
державної реєстрації прав, серед
іншого, проводить державну реєстрацію
прав та їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 9 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень"
визначено, що державна реєстрація прав
та їх обтяжень проводиться в такому
порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", орган
державної реєстрації прав, державні
реєстратори зобов'язані надати до
відома заявників інформацію про
необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.
Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до ч. 7 ст. 15 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", розгляд заяви про державну
реєстрацію обтяжень і прийняття
рішення про таку реєстрацію, відмову у
державній реєстрації обтяжень або її
зупинення проводиться в день
надходження заяви та документів,
необхідних для державної реєстрації
обтяжень.

Частиною третьою ст. 17 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно положень ч.1 ст.19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до ч.1, 3 ст.33 Закону України
"Про іпотеку", у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно положень ч.1 ст.35 Закону України
"Про іпотеку", у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору, іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Положеннями ч.1, 2 ст.36 Закону України
"Про іпотеку" передбачено, що сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
підлягає нотаріальному посвідченню,
який може бути укладений одночасно з
іпотечним договором або в будь-який час
до набрання законної сили рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Згідно положень ч.1 ст.37 Закону України
"Про іпотеку", іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Таким чином, чинним законодавством
передбачена можливість державної
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, як на підставі
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, так і на підставі
іпотечного договору, що містить
відповідне застереження.

Статтею 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" визначено чіткий
перелік підстав, за наявності яких може
бути відмовлено у державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

У оскаржуваному рішенні про відмову
№13260353 вдповідачем зазначено, що подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують (п.4 ч.1 ст.24 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"), а
також, що із поданих ПАТ "Ерде банк"
документів неможливо встановити факт
невиконання іпотекодавцем вимог
іпотекодержателя.

Суд звертає вагу, що відповідач,
зазначаючи в оскаржуваному Рішенні про
відмову №13260353 про неможливість
встановлення із поданих ПАТ "Ерде банк"
документів факту невиконання
іпотекодавцем вимог іпотекодержателя,
посилався на п.46 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 р. №868, (надалі - Порядок №868),
відповідно до якого, для проведення
державної реєстрації права власності
на підставі договору іпотеки, що
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, заявник, крім
документа, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
нерухоме майно, подає: 1) завірену в
установленому порядку копію письмової
вимоги про усунення порушень,
надіслану іпотекодержателем
іпотекодавцеві та боржникові, якщо він
є відмінним від іпотекодавця, в якій
зазначається стислий зміст порушеного
зобов'язання, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш як
30-денний строк та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання такої вимоги; 2)
документ, що підтверджує завершення
30-денного строку з моменту отримання
іпотекодавцем та боржником, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги іпотекодержателя у разі, коли
більш тривалий строк не зазначений у
письмовій вимозі, надісланій
іпотекодержателем іпотекодавцеві та
боржникові, якщо він є відмінним від
іпотекодавця; 3) заставну (якщо
іпотечним договором передбачено її
видачу).

Суд звертає увагу, що відповідно до п.5.2.
Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя №2736, який надавався
відповідачу разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
олбтяжень, сторони домовилися, що права
і зобов'язання сторін за цим Договором
виникають з моменту виникнення у
іпотекодержателя права на звернення
стягнення на предмет іпотеки в порядку
позасудового врегулювання, тобто на 31
день після документально
підтвердженого надіслання на адресу
іпотекодавця письмової вимоги про
усунення порушення основного
зобов'язання та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у відповідності до ст.35 Закону "Про
іпотеку" (відкладальна обставина).

Пунктом 4.1. Договору про задоволення
вимог іпотекодержателя №2736
передбачено, що право власності на
об'єкт нерухомості виникає у
іпотекодавця після виникнення
відкладальної обставини, визначеної в
п. 5.2 цього Договору. Підписанням цього
Договору сторони домовляються про
перехід права власності на об'єкт
нерухомості - предмет іпотеки до
іпотекодержателя після спливу
31-денного строку з моменту надіслання
на адресу іпотекодавця письмової
вимоги про усунення порушення
основного зобов'язання та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання зазначеної
вимоги. Письмова вимога направляється
за місцем реєстрації (фактичного місця
проживання) іпотекодавця, зазначеним у
цьому Договорі. У разі зміни адреси
реєстрації (фактичного місця
проживання), сторони зобов'язані в
3-денний термін повідомити кожній із
сторін щодо зміни адреси реєстрації
(фактичного місця проживання). У разі,
якщо сторони не повідомили щодо таких
змін, направлення повідомлення за
адресою, вказаною в даному договорі,
вважається як направлене належним
чином і сторона не може оспорювати факт
відсутності направлення такого
повідомлення іншій стороні.

Крім того, суд звертає увагу, що з
матеріалів справи вбачається, що 08.11.2013
р. позивачем, як іпотекодержателем, на
виконання умов Договору про
задоволення вимог іпотекодержателя
№2736 та вимог Закону України "Про
іпотеку" було направлено іпотекодавцю
Вимогу про усунення порушень
кредитного договору № К-177/11 від 02.08.2011р.
та погашення заборгованості, якою
вимагалось терміново погасити кредит
та сплатити заборгованість за ним, в
іншому випадку буде ініційовано
звернення стягнення на предмет
іпотеки, яка була вручена 27.02.2014 р. і
надавалась позивачу разом із заявою
про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідач, зазначаючи у оскаржуваному
рішенні про невідповідність поданих
позивачем документів вимогам закону,
одночасно посилається на п. 46 Порядку 868
який визначає необхідність подання
додаткових документів і констатує, що
із поданих документів неможливо
встановити факт невиконання
іпотекодавцем вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 13 положень Порядку 868, у
разі подання не в повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію, яке містить рекомендації
щодо усунення обставин, що були
підставою для його прийняття.

Орган державної реєстрації прав,
нотаріус у день прийняття рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію видає або надсилає
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення заявникові таке рішення.

У зв'язку з тим, що відповідач, при
прийнятті оскаржуваного Рішення про
відмову №13260353, посилався на п.46
Порядку 868, звертаючи увагу на те, що
відповідачем в порушення вимог ч.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України не було надано належних
доказів неможливості встановлення із
поданих ПАТ "Ерде банк" документів
факту невиконання іпотекодавцем вимог
іпотекодержателя, не було на виконання
вимог п. 13 положень Порядку 868, у разі
подання не в повному обсязі документів,
необхідних для проведення державної
реєстрації прав прийнято рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію, яке б містило рекомендації
щодо усунення обставин, що були
підставою для його прийняття, а також
звертаючи увагу, що відповідачем не
було надано жодних інших доказів в
обґрунтування того, що подані
позивачем документи не відповідають
встановленим законодавством вимогам,
суд приходить до висновку, що зазначене
Рішення про відмову №13260353 є
необґрунтованим та протиправним, а
тому підлягає скасуванню.

Водночас, вирішуючи адміністративну
справу в частині вимог про зобов'язання
відповідача розглянути та прийняти
рішення про реєстрацію право власності
по заяві про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень прийняту 30.04.2014 09:28:31 за
реєстраційним номером 6451925, яка подана
Бордуновою Н.О. від імені AT "Ерде банк",
суд зазначає наступне.

Аналіз Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" дає підстави
стверджувати, що державна реєстрація є
дискреційним повноваженням державного
реєстратора.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішення.

Таким чином, вищевказана позовна
вимога в частині зобов'язання
відповідача прийняти рішення про
реєстрацію права власності є формою
втручання в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, а тому задоволенню не
підлягає.

Крім того, суд звертає увагу, що
відповідно до п. 29 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р.
№ 868, орган державної реєстрації прав,
нотаріус не пізніше наступного
робочого дня з моменту прийняття
рішення про відмову в державній
реєстрації прав видає особисто
заявникові або надсилає поштою з
описом вкладення таке рішення разом з
документами, що подавалися заявником
для проведення державної реєстрації
прав.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не було доведено
правомірність та обґрунтованість
оскаржуваного Рішення про відмову
№13260353.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про часткову обґрунтованість позовних
вимог.

Приймаючи до уваги викладене в
сукупності, керуючись вимогами ст. ст.
69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "Ерде банк"
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
Рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгеніївни про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №13260353 від 23.05.2014 р.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя
Ю.Т. Шрамко

Судді
Н.В. Клочкова

А.І. Кузьменко