Справа № 821/4200/14
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 р.м. ХерсонСправа №
821/4200/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Транчуковій О.С.,

за участю:

представника позивача - Загорулька Є.А.,

представника відповідача - Юсіфової
Н.Ч.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Альфа-Агро" до Скадовської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Приватне сільськогосподарське
підприємство "Альфа-Агро" (далі -
позивач, ПСП "Альфа-Агро") звернулося із
адміністративним позовом до
Скадовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області (далі - відповідач, Скадовська
ОДПІ), в якому просить скасувати
податкове повідомлення-рішення від
04.08.2014 р. № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 113346
грн., з яких за основним платежем на 90677
грн., за штрафними санкціями на 22669 грн.

Свої вимоги мотивує протиправністю
висновків Скадовської ОДПІ щодо
нікчемності правочинів з ПНВКП "Атон",
ПП "Славутич-плюс" на поставку
дизпалива, оскільки реальність
здійснення господарських операцій із
цими контрагентами підтверджено
первинними бухгалтерськими
документами. ПНВКП "Атон", ПП
"Славутич-плюс" були виписані податкові
накладні, на підставі яких і формувався
податковий кредит. Тобто, ПСП
"Альфа-Агро" повністю виконано вимоги
Податкового кодексу України щодо
формування податкового кредиту.
Висновки акту перевірки ґрунтуються
лише на актах перевірок контрагентів
позивача, а не на аналізі первинних
бухгалтерських документів. Жодним
законом не передбачено право
податкового органу самостійно, в
позасудовому порядку визнавати
нікчемними правочини. Вказує на те, що
юридична відповідальність має
індивідуальних характер, а тому
позивач не може нести відповідальність
за порушення, допущені його
контрагентом.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
вказавши на те, що збільшення грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість за результатами перевірки та
за спірним податковим
повідомленням-рішенням проведено у
зв'язку з визнанням нікчемними
правочинів, укладених з ПНВКП "Атон", ПП
"Славутич-плюс" на поставку дизпалива.
Зазначає, що податковий орган
перебільшив надані йому
законодавством України повноваження,
визнавши нікчемними правочини,
укладені з постачальниками ПНВКП
"Атон", ПП "Славутич-плюс". Відповідно до
Податкового кодексу України підставою
для віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є
підтвердження придбання товарів
(послуг) належним чином складеними
податковими накладними та
використання цих товарів (послуг) з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, а тому позивач правомірно
включив ПДВ по відносинам з ПНВКП
"Атон", ПП "Славутич-плюс" до податкового
кредиту серпня, вересня, жовтня 2011
року.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог,
мотивуючи тим, що ПСП "Альфа-Агро"
правомірно зменшено податковий кредит,
сформований за наслідками
господарських відносин з ПНВКП "Атон",
ПП "Славутич-плюс". Вказані висновки
відповідачем зроблено на підставі
актів перевірок ПНВКП "Атон" і ПП
"Славутич-плюс" від 29.02.2012 р. № 86-1/22-4 та
від 19.03.2012 р. № 44/15-3/30570500, якими
встановлено неможливість здійснення
фактичного постачання ПНВКП "Атон", ПП
"Славутич-плюс" дизпалива у жовтні 2011
року внаслідок відсутності необхідних
матеріальних та трудових ресурсів.
Просить відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні у справі докази, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 09.07.2014
р. по 15.07.2014 р., з 16.07.2014 р. по 22.07.2014 р.
відповідачем проведено невиїзну
документальну позапланову перевірку
ПСП "Альфа-Агро" з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинах з ПНВКП "Атон" у
серпні, вересні, жовтні 2011 року, ПП
"Славутич-плюс" у жовтні 2011 року, за
результатами якої складено акт від
22.07.2014 р. № 185/22/31542186.

У висновку акту перевірки зазначено, що
перевіркою встановлено порушення:

1. ч.1, ч.5 ст.203, ч.1 ст.207, ч.1 та ч.2 ст.215,
ст.216, ст.228 ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними,
по правочинах, здійснених ПСП
"Альфа-Агро" при придбанні товарів
(послуг) за період серпень, вересень,
жовтень 2011 року з постачальниками
ПНВКП "Атон" та ПП "Славутич-плюс";

2. п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 ПК України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 90677 грн., у т.ч. у наступних
періодах: серпень 2011 року у сумі 15728
грн., вересень 2011 року у сумі 37777 грн.,
жовтень 2011 року у сумі 37172 грн.

Під час проведення перевірки
відповідачем використано акти від
29.02.2012 р. № 86-1/22-4 про неможливість
підтвердження реального здійснення
господарських операцій ПНВКП "Атон" з
контрагентами-постачальниками та
покупцями за травень, серпень,
вересень, жовтень 2011 року та від 19.03.2012
р. № 44/15-3/30570500 про неможливість
підтвердження факту реального
здійснення господарських операцій ПП
"Славутич-плюс" щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків у жовтні 2011 року. У даних
актах зазначено, що операції, здійснені
ПНВКП "Атон", ПП "Славутич-плюс", не мали
реального характеру внаслідок
відсутності фізичних, технічних та
технологічних можливостей, основних
фондів, транспортних засобів.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем складено спірне
податкове повідомлення-рішення від
04.08.2014 р. № , яким позивачу
збільшено суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 113346
грн., з яких за основним платежем на 90677
грн., за штрафними санкціями на 22669 грн.

Порядок формування податкового
кредиту визначено Податковим кодексом
України.

Так, відповідно до ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п.198.3 ст.198 ПК України).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно з вимогами п.201.1 ст.201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Отже, з точки зору податкового
законодавства України головними
умовами для віднесення сплаченого при
придбанні товару ПДВ до складу
податкового кредиту є використання
придбаних товарів (робіт, послуг) у
власній господарській діяльності
платника податків у межах
оподатковуваних операцій та належне
документування сплаченого ПДВ.

Також суд вважає, що для встановлення
обґрунтованості декларування
податкового кредиту необхідно
встановити також наступні обставини:
реальність здійснення господарських
операцій, суми за якими віднесені до
податкового кредиту; наявність у
продавців товарів, робіт (послуг), які
видавали податкові накладні,
спеціальної податкової
правосуб'єктності; віднесення до
складу податкового кредиту лише сум,
сплачених (нарахованих) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), що
підлягають використанню у
господарській діяльності платника
податку.

Судом встановлено, що між позивачем та
ПНВКП "Атон" укладено договір від 17.01.2011
р. № 016, відповідно до якого Продавець
зобов'язується поставляти, а Покупець
прийняти і оплатити нафтопродукти
(п.1.1). Асортимент, кількість, ціна
товару зазначається у первинних
документах (рахунках і накладних) на
відпуск товару (п.1.2). Відвантаження
товару здійснюється Продавцем зі
складу у м.Херсоні (п.1.3).

На виконання умов договору ПНВКП "Атон"
у серпні, вересні, жовтні 2011 року
поставило ПСП "Альфа-Агро" дизпалива на
загальну суму 455094,72 грн., з яких ПДВ -
75849,12 грн.

Факт поставки дизпалива
підтверджується рахунками-фактурами
від 12.08.2011 р. № СФ-000734, від 05.09.2011 р. №
СФ-000796, від 20.09.2011 р. № СФ-000838, від 14.10.2011
р. № СФ-000910, від 27.10.2011 р. № СФ-000951,
видатковими накладними від 12.08.2011 р. №
РН-0001206, від 05.09.2011 р. № РН-001292, від 20.09.2011
р. № РН-001361, від 14.10.2011 р. № РН-001470, від
27.10.2011 р. № РН-001526, податковими
накладними від 12.08.2011 р. № 1206, від 05.09.2011
р. № 1292, від 20.09.2011 р. № 1361, від 14.10.2011 р. №
1470, від 27.10.2011 р. № 1526.

Транспортування дизпалива
здійснювалося із залученням сторонніх
перевізників - ПП ОСОБА_3, ПП ОСОБА_4, ПП
ОСОБА_5, про що свідчать
товарно-транспортні накладні від 12.08.2011
р. № 12/08/11, від 05.09.2011 р. № 05/098/01, від 20.09.2011
р. № 20/09/02, від 14.10.2011 р. № 14/10/01, від 27.10.2011
р. № 27/10/02

Розрахунки між сторонами проведено у
безготівковій формі згідно платіжних
доручень від 25.08.2011 р. № 596, від 26.08.2011 р.
№ 601, від 29.08.2011 р. № 608, від 30.08.2011 р. № 612,
від 05.09.2011 р. № 649, від 22.09.2011 р. №№ 683, 1124,
від 17.10.2011 р. № 1205, від 28.10.2011 р. № 73, від
31.10.2011 р. № 1241

Також між позивачем та ПП
"Славутич-плюс" укладено генеральний
договір постачання від 17.06.2011 р. № 17,
відповідно до якого Постачальник
зобов'язується передати у власність
Покупцю, а Покупець зобов'язується
прийняти і оплатити нафтопродукти у
кількості, зазначеній у письмових
заявках Покупця, на підставі яких
Постачальник виставляє Покупцю
рахунок-фактуру і передає
підтверджуючі поставку документи (п.1.1).
Продукція поставляється Покупцю на
умовах DDP склад Покупця в редакції
"Інкотермс" 2000 р. Умови конкретної
поставки вказуються Покупцем у заявці
(п.3.1). Датою поставки продукції
вважається дата, вказана у накладній
(п.3.2).

На виконання умов договору ПП
"Славутич-плюс" у жовтні 2011 року
поставило ПСП "Альфа-Агро" дизпалива на
загальну суму 88968 грн., з яких ПДВ - 14828
грн.

Факт поставки дизпалива
підтверджується рахунком-фактурою від
05.10.2011 р. № Н-00000112, видатковою накладною
від 06.10.2011 р. № РН-00000127, податковою
накладною від 06.10.2011 р. № 6.

Транспортування дизпалива
здійснювалося із залученням
стороннього перевізника - ПП ОСОБА_6,
про що свідчить товарно-транспортна
накладна від 06.10.2011 р. № Н-00000127, рахунок
на оплату транспортних послуг від
06.10.2011 р. № 11, платіжне доручення про
сплату ПП ОСОБА_6 транспортних послуг
від 06.10.2011 р. № 694.

Розрахунки між сторонами договору
проведено у безготівковій формі згідно
платіжного доручення від 05.10.2011 р. № 1198.

Також позивачем надано документи, які
підтверджують використання отриманого
від вказаних контрагентів дизпалива у
господарській діяльності (свідоцтва
про реєстрацію транспортних засобів за
ПСП "Альфа-Агро", подорожні листи
тракторів за серпень, жовтень 2011 року,
комбайна за вересень 2011 року, звіти про
рух паливно-мастильних матеріалів за
серпень, вересень, жовтень 2011 року, акти
списання ТМЦ від 31.08.2011 р., від 30.09.2011 р.,
від 31.10.2011 р.

Аналіз наданих позивачем податкових та
видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних, інших
первинних та платіжних документів
свідчить про дотримання позивачем
спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту по операціях з
ПНВКП "Атон" та ПП "Славутич-плюс", які
були предметом перевірки.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-XIV
(далі - Закон № 996-XIV) встановлено вимоги
до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп.2.4 п.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.п.2.15 та п.п.2.16 п.2
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Для надання юридичної сили і
доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Із досліджених у судовому засіданні
первинних документів, оформлених за
результатами господарської діяльності
позивача із ПНВКП "Атон" та ПП
"Славутич-плюс" вбачається, що
зазначені первинні документи повністю
відповідають ознакам первинних
документів, на підставі яких ведеться
бухгалтерський облік, тобто
господарські та бухгалтерські
документи, отримані позивачем від
ПНВКП "Атон" та ПП "Славутич-плюс" є
дійсними.

При цьому, відповідач жодних зауважень
до змісту чи форми цих документів не
має, а акт перевірки таких відомостей
не містить.

Таким чином, господарські операції між
ПСП "Альфа-Агро" та ПНВКП "Атон" та ПП
"Славутич-плюс" з приводу поставок
дизпалива повністю підтверджені
первинними бухгалтерськими
документами.

Відповідно до положень ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Скадовська ОДПІ не надала суду
належних доказів того, що на момент
проведення операцій з позивачем ПНВКП
"Атон" та ПП "Славутич-плюс" вчиняли
порушення в сфері оподаткування,
документували безтоварні операції з
метою формування фіктивного
податкового кредиту для інших
суб'єктів господарювання, та укладали
нікчемні правочини, які завідомо
порушують публічний порядок та
суперечать інтересам держави і
суспільства.

Надані суду докази не дають підстав для
висновку, що вчинені позивачем
господарські операції з ПНВКП "Атон" та
ПП "Славутич-плюс" є сумнівними, не
відповідають дійсному економічному
змісту, і вчинені з метою одержання
доходу саме за рахунок податкової
вигоди за відсутності наміру
здійснювати реальну підприємницьку
діяльність.

На думку суду, при здійсненні
господарської операції з боку позивача
обов'язковому контролю підлягають
наявність у постачальника дозвільної
документації на складання податкової
накладної, відповідність реквізитів
податкової накладної фактичним даним
на момент вчинення правочину та
фактична наявність товару, отримання
(надання) якого документується
сторонами господарської операції.

Суд зазначає, що на час здійснення
господарських операцій ПНВКП "Атон" та
ПП "Славутич-плюс". мали свідоцтва
платника ПДВ, що не заперечується
відповідачем, а тому мали право
виписувати податкові накладні.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України
від 15.05.2003 р. № 755-IV "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано до суду доказів
про наявність на час здійснення
господарських операцій з позивачем
записів у ЄДРПОУ про відсутність ПНВКП
"Атон" та ПП "Славутич-плюс" за
юридичними адресами, про скасування
державної реєстрації цих підприємств
чи припинення юридичних осіб або
визнання їх банкрутами.

Стосовно наведених в акті перевірки
обставин діяльності ПНВКП "Атон" та ПП
"Славутич-плюс" суд зазначає, що діюче
податкове законодавство України не
містить норм, які б ставили в
залежність право платника податку на
формування податкового кредиту від
можливих порушень податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
або зобов'язували б платників податків
контролювати дотримання своїми
контрагентами норм законодавства.
Можливі порушення контрагентами
платника податків податкової
дисципліни, у тому числі не
декларування своїх зобов'язань або не
сплата податку до бюджету, ще не є
достатньою підставою для позбавлення
платника податків права на податковий
кредит з ПДВ по операціям з такими
контрагентами.

Статтею 61 Конституції України
передбачено, що юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому ПСП
"Альфа-Агро" не може нести
відповідальність за можливі порушення
податкового законодавства іншими
особами по ланцюгу постачання.
Податковий кодекс України встановлює
вимоги лише щодо документального
підтвердження задекларованих
господарських операцій.

Підсумовуючи викладене, слід дійти
висновку, що за відсутності доказів
проведення позивачем фіктивних
господарських операцій з ПНВКП "Атон"
та ПП "Славутич-плюс" та при наявності
належним чином оформлених первинних
документів по операціях з купівлі
дизпалива у цих постачальників,
висновок Скадовської ОДПІ про
завищення позивачем податкового
кредиту за такими операціями є
протиправним.

Такий висновок узгоджується із
правовою позицією Верховного суду
України, яка викладена в постанові від
31.01.2011 р. по справі № 21-47а10, та з
практикою Європейського суду з прав
людини у справі "Булвес" АД проти
Болгарії та Бізнес Сепорт Сентре проти
Болгарії.

Окремо слід зазначити, що стаття 215 ЦК
України, на порушення якої вказує
Скадовська ОДПІ, розрізняє нікчемні та
оспорювані правочини.

Так, згідно цієї статті ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, нікчемним визнається правочин,
якщо його недійсність прямо
встановлена законом.

Оскільки недійсність таких правочинів
визначена безпосередньо у правовій
нормі, то вони вважаються недійсними з
моменту їхнього укладання, незалежно
від пред'явлення позову та рішення
суду. Тобто, в цьому випадку визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається.

Іншим видом недійсних правочинів є
оспорювані правочини, відмінність яких
від нікчемних полягає в тому, що
оспорювані правочини припускаються
дійсними, проте їх дійсність може бути
оспорена стороною правочину або іншою
зацікавленою особою.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

З цією нормою ЦК України узгоджуються і
положення ч.1 ст.207 Господарського
кодексу України, за якою господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Наведені норми Цивільного та
Господарського кодексів України
вказують на оспорюваність правочину,
укладеного з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави.

Отже, викладені в акті перевірки
висновки Скадовської ОДПІ про
нікчемність вчинених позивачем
правочинів є передчасними та
безпідставними, оскільки відповідні
судові рішення щодо цих правочинів
відсутні.

Крім того слід зазначити, що умовою для
визнання правочину таким, що
суперечить інтересам держави та
суспільства, є встановлення умислу в
діях осіб, що уклали такий правочин. При
цьому носіями протиправного умислу
юридичних осіб-сторін такого правочину
є посадові особи цих юридичних осіб.

Скадовська ОДПІ не надала суду і не
посилалася на наявність таких доказів,
які б підтвердили наявність умислу
посадових осіб позивача на укладення
таких правочинів.

Також суд зазначає, що приймаючи до
уваги мету, з якою відповідач здійснює
свої контрольні повноваження,
вбачається, що норми ст.203 та інших
статей гл.16 ЦК України не відносяться
ані до податкового, ані до валютного,
ані до іншого законодавства, контроль
за дотриманням яких покладено на
органи державної податкової служби.

Вказані висновки підтверджуються і
ст.20 ПК України, відповідно до якої
органам державної податкової служби
України не надано повноважень щодо
визнання тих чи інших угод (правочинів)
недійсними та/або нікчемними.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог, а тому вони підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС
України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Скадовської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області від 04.08.2014 р. № .

Стягнути з Державного бюджету на
користь Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Альфа-Агро" () судовий
збір у сумі 226 (двісті двадцять шість)
грн. 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 12 листопада 2014 р.

Суддя

Бездрабко О.І.

кат. 8.3.3