Справа № 739/2009/13-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 739/2009/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Іващенко
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Карпушової О.В.,

при секретарі:
Козловій І.І.

розглянувши за відсутності осіб, які
беруть участь в справі, без здійснення
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до ст. 41
КАС України у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області на постанову
Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області від 27.11.2013 у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області, третя особа Управління праці
та соціального захисту населення
Новгород-Сіверської районної
державної адміністрації про визнання
незаконними дій та скасування
постанови,-

В С Т А Н О В
И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до
Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області з позовом до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про визнання
незаконними дій та скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 12.06.2013.

Постановою Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 27.11.2013 вищевказаний
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано незаконною постанову
старшого державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І. від
12.06.2013 про закінчення виконавчого
провадження від 12.06.2013. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Особи, які беруть участь в справі в
судове засідання не з'явилися, про дату
та час слухання справи були
повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана постанова
суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог, однак колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції в повній мірі, з
огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2
звернувся до Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
17.02.2012 з позовом до Відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Чернігівській області про визнання
незаконними дій старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І.
щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження на
підставі п. 11 частини першої ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження».

Постановою Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 10.08.2012 залишеної в силі ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2012
адміністративний позов задоволено,
визнано незаконними дії старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Чернігівській області
Курилець В.І. щодо винесення постанови
від 08.06.2012 про закінчення виконавчого
провадження. Постанову від 08.06.2012 про
закінчення виконавчого провадження (ВП
№ 31534599) старшого державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Чернігівській області
Курилець В.І. скасовано.

04.03.2013 виконавче провадження ВП № 31534599
відповідно до ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження» відновлено.

Листом № 07/856 від 09.04.2013 Управлінням
праці та соціального захисту населення
Новгород-Сіверської районної
державної адміністрації Чернігівської
області повідомлено Відділ
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Чернігівській області про те,
що ОСОБА_2 здійснено перерахунок
одноразової компенсації у
відповідності до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
згідно рішення суду та нараховано 18560, 40
грн, але виплата не здійснена у зв'язку
із відсутністю коштів для даних виплат.

Відділ примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Чернігівській області
звернувся до Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
із заявою про зміну способу та порядку
виконання судового рішення від 14.11.2011.

Ухвалою Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 28.05.2013 у задоволенні заяви Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Чернігівській області про
зміну способу та порядку виконання
судового рішення відмовлено.

12.06.2013 старшим державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу ДВС Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Курилець В.І. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» винесена постанова про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-а-4412/11, виданого 14.11.2011
Новгород-Сіверським районним судом
Чернігівської області, про
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
Новгород-Сіверської районної
державної адміністрації провести
перерахунок та здійснити виплату
одноразової компенсації у
відповідності до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 30 мінімальних заробітних
плат, з урахуванням виплачених коштів,
як інваліду 3-ї групи учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
(а.с.2).

Згідно змісту вказаної постанови
встановлено: рішення суду боржником
виконано частково, а саме: проведено
перерахунок необхідної виплати.
Застосувати до боржника штрафні
санкції передбачені ст. ст. 75, 89 Закону
України «Про виконавче провадження»
неможливо, оскільки рішення суду
боржник не виконує у зв'язку із
незалежними від нього обставинами
(відсутні кошти на рахунках для даного
виду виплат). Рішення суду виконати без
участі боржника не можливо, а тому
виконавче провадження у відповідності
до ч. 3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» підлягає
закінченню.

Так, відповідно до положень статті 30
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
провадить виконавчі дії з виконання
рішення до завершення виконавчого
провадження у встановленому цим
Законом порядку, а саме: закінчення
виконавчого провадження - згідно із
статтею 49 цього Закону; повернення
виконавчого документа стягувачу -
згідно із статтею 47 цього Закону;
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадовій особі),
який його видав, - згідно із статтею 48
цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 зазначеного
Закону у разі ненадання боржником у
строки, встановлені частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону у разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Колегія суддів вважає, що в силу ст. 70
КАС України відповідачем не надано
належних та допустимих доказів того, що
судове рішення виконано в повному
обсязі, а також відповідачем не
доведено поважності причин
невиконання судового рішення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону
України «Про виконавче провадження» за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Як вже зазначалось, відповідач
звертався до суду із заявою про зміну
способу та порядку виконання судового
рішення, однак ухвалою суду від 28.05.2013 у
задоволенні заяви відмовлено

Тобто, колегія суддів вважає, що
відповідачем ніяким чином не
перевірено спроможність боржника
виплатити нараховану суму
заборгованості, не застосовано жодних
заходів впливу до боржника щодо
спонукання його у добровільному
порядку здійснити виплату вже
перерахованих сум.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
зокрема, виконавчих листів, що
видаються судами.

Європейський суд з прав людини, до
якого громадяни України мають право
звертатися за захистом своїх порушених
прав після ратифікації 17.07.1997 Верховною
Радою України Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
неодноразово нагадував у своїх
рішеннях, що відповідно до п. 1 ст. 6
Конвенції кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом.
Вищезазначена норма детально описує
процесуальні гарантії, які надаються
сторонам у спорі, а саме право на
справедливий, публічний і швидкий
розгляд, і, водночас, передбачає
обов'язкове виконання судових рішень.

Отже, для забезпечення цілей ст. 6
Конвенції виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як складова частина
«судового розгляду». Зокрема, про це
прямо зазначається у рішенні
Європейського суду з прав людини від 19
березня 1997 року у справі «Горнсбі проти
Греції» (Case of Нornsby V. Сгеесе), рішенні
Європейського суду з прав людини від
20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти
України».

Стабільність судової практики
безпосередньо пов'язана з поняттям
стабільності судового рішення. Судове
рішення, по суті, є документом органу
влади й містить у собі державно-владне,
індивідуально-конкретне розпорядження
щодо застосування норм права за
встановленими у судовому засіданні
фактами і правовідносинами.

Європейською практикою стабільність
судового рішення сприймається як один
зі складників принципу правової
певності (визначеності). Саме в рішенні
Європейського суду з прав людини у
справі «Брумареску проти Румунії»
зазначено, що принцип правової
визначеності вимагає, щоб судове
рішення, в якому певне питання одержало
остаточне вирішення, не ставилося під
сумнів.

Крім того, принцип правової
визначеності передбачає стабільність
правового регулювання, зокрема,
учасники правовідносин повинні мати
можливість у розумних межах
передбачити наслідки своєї поведінки
та бути впевненими у незмінності свого
статусу, кола прав та обов'язків. До
того ж у своїй практиці Суд
неодноразово підкреслював потребу в
забезпеченні державою умов для
реалізації остаточного судового
рішення. Право на виконання судового
рішення розглядається як складова
права на судовий захист.

Так, відповідно до рішень
Європейського суду з прав людини по
справам «Жовнер проти України», «Кечко
проти України», «Василів проти
України» державний орган не може
посилатися на відсутність коштів, щоб
не виплачувати борг, підтверджений
судовим рішенням. Тобто, відсутність
коштів у боржника не звільняє
останнього від обов'язку виконання
судового рішення та виплату коштів.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права та застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» рішення Європейського суду з
прав людини застосовуються судами
України при розгляді справ, наряду з
Конвенцією (Конвенція про захист прав
людини і основоположних свобод), як
джерело права.

На виконання рішення
Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області від 14.11.2011
Управлінням здійснено перерахунок
одноразової компенсації у
відповідності до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та нараховано 18560, 40 грн, але виплата не
здійснена у зв'язку із відсутністю
коштів для даних виплат.

Тобто, посилаючись на те, що Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області звертався до
суду із завою про зміну способу та
порядку виконання судового рішення, а
Управління праці та соціального
захисту населення Новгород-Сіверської
районної державної адміністрації на
відсутність бюджетних асигнувань
відповідач та третя особа неодноразово
відмовлялись виконувати означене
судове рішення суду в частині виплати
нарахованих сум, що, на думку колегії
суддів, порушує наведені вище принципи
здійснення правосуддя Європейського
суду з прав людини та норми
національного.

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вимога позивача про скасування
постанови від 12.06.2013 про закінчення
виконавчого провадження № 31534599 не може
бути задоволено, оскільки не входить до
компетенції суду.

Так, згідно п. 1 частини другої ст. 162 КАС
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Таким чином, в силу ст. 162 КАС України
суд наділений повноваженнями
скасовувати рішення суб'єкта владних
повноважень, в даному випадку
постанову відповідача про закінчення
виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовної вимоги
щодо визнання незаконними дій старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І. з
огляду на наступне.

Позивач на власний розсуд визначає, чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте, ці рішення, дії або
бездіяльність повинні бути такими, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин. Таким
чином, предмет оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Оскільки наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного права позивача,
то у разі незгоди з діями чи рішенням
контролюючого органу, вимога про
визнання протиправними дій
відповідача, в тому числі і по
прийняттю постанови про закінчення
виконавчого провадження, не буде мати
своїм правовим наслідком захист прав
позивача, адже таке право підлягає
захисту виключно шляхом пред'явлення
позову про скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, обраний позивачем спосіб
захисту права шляхом визнання
протиправним дій, не відповідає його
змісту.

Щодо поданої суду апеляційної
інстанції, 07.10.2014 третьою особою копії
ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2014, якою
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Новгород-Сіверської районної
державної адміністрації задоволено,
постанову Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 14.11.2011 скасовано, адміністративний
позов ОСОБА_2 залишено без розгляду,
колегія суддів вважає необхідним
роз`яснити, що боржник може звернутися
із заявою про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно частини четвертої ст. 259 КАС
України суд ухвалою вносить
виправлення до виконавчого листа, а у
разі якщо його було видано помилково
або якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, суд визнає виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково. Якщо стягнення
за таким виконавчим листом уже
відбулося повністю або частково, суд
одночасно на вимогу боржника стягує на
його користь безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції невірно надана правова
оцінка обставинам справи, а тому
апеляційна скарга підлягає
задоволенню часткову, а постанова суду
- скасуванню в частині.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області - задовольнити частково.

Постанову Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 27.11.2013 - скасувати в частині відмови
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
щодо скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження та
ухвалити в цій частині нову постанову
про задоволення позовної вимоги.

Скасувати постанову Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про закінчення
виконавчого провадження від 12.06.2013.

В решті постанову Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
від 27.11.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено:
21.10.2014.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

О.В. Карпушова

Головуючий суддя

Кучма А.Ю.

Судді:

Аліменко В.О.

Карпушова О.В.