Справа № 461/11372/14-а
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014 року Галицький
районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Стрельбицького В.В.,

при секретарі
Тарапацькому Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
незаконною та скасування постанови,

встановив:

позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправними дії
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області при винесенні
постанови від 18.06.2014 року про прийняття
до виконання виконавчого провадження
№41817774 та скасувати постанову старшого
державного виконавця Павлишина Т.І. від
18.06.2014 року про прийняття до виконання
виконавчого провадження №41817774,
мотивуючи позов тим, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням вимог
ст.21 Закону України «Про виконавче
провадження».

В судовому засіданні представник
позивача позов підтрима, дав пояснення
аналогічні доводам, викладеним у
позові. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов заперечив та додатково
пояснив, що у нього не було жодних
законних підстав для відмови у
прийнятті виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
докази у їх сукупності, суд приходить
до переконання, що позов слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.6 КАС України,
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів належним
і неупередженим судом.

Згідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, що постановою
начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції від 02.06.2014 року про
передачу виконавчого провадження
/а.с.16/ було передано до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області матеріали
виконавчого провадження №41817774 з
виконання виконавчого листа №1304/3392/12,
виданого 22.01.2014 року Галицьким районним
судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2
на користь ТзОВ «Прімоколект-Капітал»
заборгованості у розмірі 28271,36 гривень.
Як вбачається з вказаної постанови,
матеріали виконавчого провадження
були передані з метою повного,
своєчасного виконання виконавчого
провадження.

Постановою старшого державного
виконавця ВПВР державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Павлишина Т.І. від
18.06.2014 року було прийнято до виконання
виконавче провадження №41817774 /а.с.14/.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України,
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими для
виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст.20 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавчі дії
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна. У разі якщо боржник є юридичною
особою, то виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що
можуть вчиняти виконавчі дії з
виконання рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.20 Закону
України «Про виконавче провадження»,
на відділ примусового виконання рішень
управлінь державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі покладається

виконання рішень, за якими:

1) боржниками є територіальні
підрозділи центральних органів
виконавчої влади, місцеві суди,
міські, районні або селищні ради чи
районні державні адміністрації та їх
структурні підрозділи, місцеві
прокуратури, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить від
трьох до десяти мільйонів гривень або
еквівалентну суму в іноземній валюті.

3. Інші виконавчі провадження, що
перебувають на виконанні в органах
державної виконавчої служби, можуть
передаватися до відділів примусового
виконання рішень в установленому
Міністерством юстиції України порядку.

Пунктом 3.5.3 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої

Наказом Міністерства юстиції України
02.04.2012 № 512/5, передбачено, що
підвідомчість виконавчих проваджень
відділам примусового виконання рішень
ДВС України та регіональних органів
ДВС визначається згідно зі статтею 21
Закону. Виконавчі провадження, що
перебувають на виконанні в
територіальних органах ДВС, можуть
передаватися до відділів примусового
виконання рішень ДВС України та
регіональних органів ДВС в
установленому розділом VІ цієї
Інструкції порядку.

Відповідно до п.6.1 Інструкції,
виконавче провадження може бути
передано від одного органу ДВС до
іншого, від одного державного
виконавця до іншого у випадках,
визначених Законом та цією
Інструкцією.

Згідно п.6.5 Інструкції, у постанові
обов'язково зазначаються обставини,
які обумовили передачу виконавчого
провадження, особа, якій передаються
матеріали виконавчого провадження
(керівник виконавчої групи), а також
встановлюються строки передачі, які не
можуть перевищувати п'яти робочих днів.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, проаналізувавши
вищенаведені норми діючого
законодавства, суд приходить до
переконання, що державний виконавець
при винесенні оскаржуваної постанови
зобов'язаний був перевірити
підставність передачі виконавчого
провадження, а також встановити чи
сприятиме це виконанню рішення суду,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи, зокрема постанови державного
виконавця про передачу виконавчого
провадження, в такій не наведені жодні
конкретні мотиви передачі виконавчого
провадження та не наведено достатніх
підстав для цього. Зокрема, з наданих
суду доказів вбачається, що виконавче
провадження, яке проводилось з
дотриманням положень ст. 20 ЗУ «Про
виконавче провадження» щодо
здійснення виконавчих дій за місцем
проживання боржника, без жодних на те
законних підстав та достатніх мотивів
було передано до іншого органу ДВС, а
при вирішенні питання про прийняття
виконавчого провадження до виконання
державний виконавець поставився до
цього формально, не перевіривши
підставність передачі провадження, що,
в свою чергу, суперечить принципам
наведеним у вищевказаних нормативних
актах, які зобов'язують його всіляко
сприяти найшвидшому виконанню
судового рішення в повному обсязі.

Крім того, відповідачем у
відповідності до вимог ст. 71 КАС
України, не надано суду жодного доказу,
який би свідчив про правомірність
свого рішення.

Керуючись ст.ст.7-12, 14, 86, 158- 163 КАС
України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати протиправними дії Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області при винесенні
постанови від 18.06.2014 року про прийняття
до виконання виконавчого провадження
№41817774.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця Павлишина Т.І. від
18.06.2014 року про прийняття до виконання
виконавчого провадження №41817774

На постанову суду може бути
подана апеляційна скарга протягом 10-ти
днів з дня її проголошення.

Суддя:
Стрельбицький В.В.