Справа № 821/1414/14
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

28 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1414/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Відділу державної
виконавчої служби Білозерського
районного управління юстиції
Херсонської області про захист
порушених прав,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Білозерського районного управління
юстиції (далі ВДВС Білозерського РУЮ)
Херсонської області про захист її
порушених прав шляхом визнання
протиправними дій державного
виконавця ВДВС Білозерського РУЮ по
опису та арешту майна, що відбувався 10
квітня 2014 року.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року в задоволенні адміністративного
суду відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального права, а також що у
зв'язку з тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції, може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд за їх участю, а
також у разі неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

На виконанні ВДВС Білозерського РУЮ
знаходиться зведене виконавче
провадження №41898858 про стягнення з
ОСОБА_2 на користь УПФ України в
Білозерському районі боргу на загальну
суму 11 191,55 грн.

В ході здійснення зведеного
виконавчого провадження №41898858
державним виконавцем отримано
інформацію про те, що боржнику на праві
приватної власності належить будинок
АДРЕСА_1 та автомобіль МАЗ, на який
відповідно до постанов від 28 вересня 2011
року накладено арешт та оголошено у
розшук, крім того, боржником відкриті
рахунки в банківських установах, проте
кошти на них відсутні.

З метою виконання виконавчих
документів, які перебувають на
виконанні, державним виконавцем
здійснено виїзд за місцем проживання
та здійснення боржником
підприємницької діяльності за адресою:
АДРЕСА_1 та у присутності позивача
проведено опис і арешт виявленого
майна на суму 10 761 грн., про що складено
відповідний акт. Від підписання та
отримання акту позивач відмовився, про
що в акті зроблено відповідну відмітку.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки дії
відповідача є законними, то ними не
було порушено прав позивача.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам Кодексу
адміністративного судочинства
України, Закону України «Про виконавче
провадження».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
вказується, що рішення суду першої
інстанції є неправильним, оскільки
державним виконавцем було порушено
вимоги Закону України «Про виконавче
провадження» та, відповідно, тим самим
порушено її права, оскільки виконавець
самовільно, без вмотивованого рішення
суду про примусове входження до житла
здійснив опис та арешт майна.

Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 цього Закону передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно ст. 17 вказаного Закону примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Положенням про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 06 квітня 2011 року №384/2011 та
ст. 25 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
передбачено, що вимоги пенсійного
фонду є виконавчими документами, які
підлягають виконанню органами
державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем виконуються такі
виконавчі документи, як вимоги УПФ
України в Білозерському районі від 15
травня 2012 року №156 на суму 4 010,30 грн., від
11 березня 2013 року №91 на суму 4 572,42 грн.,
від 11 червня 2013 року №Ф-116У на суму 1 194,03
грн. та виконавчий лист Херсонського
окружного адміністративного суду від 26
червня 2013 року №2а-1405/11/2170 про стягнення
з позивача боргу на 1 414,80 грн. - загальна
сума складає 11 191,55 грн.

Слід зазначити, що позивачем як
боржником не виконаного жодного
вищевказаного виконавчого документу,
та факт цього невиконання не
заперечується.

Поряд цим, сторонами не надано суду
доказів щодо скасування або визнання
нечинними вказаних виконавчих
документів, які входять до складу
зведеного виконавчого провадження
№41898858, а також скасування чи визнання
незаконними постанов державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження з виконання цих виконавчих
документів.

Відповідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження, зокрема, має
право: проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку; накладати арешт на кошти та
інші цінності боржника, зокрема на
кошти, які перебувають на рахунках і
вкладах у банках, інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах,
а також опечатувати каси, приміщення і
місця зберігання грошей; залучати у
встановленому порядку до провадження
виконавчих дій понятих, працівників
органів внутрішніх справ, інших осіб, а
також експертів, спеціалістів, а для
оцінки майна - суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання;
здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

Статтею 32 вказаного Закону
передбачено, що заходами примусового
виконання рішень є, зокрема, звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб.

Відповідно ч.ч.1,2 ст. 52 зазначеного
Закону звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

З матеріалів справи вбачається, що
боржником відкриті рахунки в
банківських установах, однак кошти на
них відсутні.

Згідно ч.ч. 5,6 ст. 52 вказаного Закону у
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Частинами 1,2 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем в
тому числі і шляхом проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту.

Відповідно до ч.5 вказаного Закону про
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, опис
та арешт майна проведено державним
виконавцем у присутності позивача,
тобто ОСОБА_3 не була позбавлений
можливості обґрунтовано заперечити
щодо опису майна, яке не є її власністю
або є спільною сумісною власністю, а
також запропонувати державному
виконавцю конкретне майно, на яке слід
звернути стягнення в першу чергу. Слід
зазначити, що вартість описаного та
арештованого майна не перевищує
загальної суми боргу позивача за
виконавчими документами.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що апелянтом не надано суду
ніяких доказів з приводу примусового
входження державного виконавця до
житла позивача.

Враховуючи все вищевказане, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позовних вимог, оскільки
державний виконавець ВДВС
Білозерського РУЮ Херсонської області
при проведенні 10 квітня 2014 року опису
та арешту майна в межах зведеного
виконавчого провадження №41898858 діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, визначених Конституцією та
законами України.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 04
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Т.М. Танасогло

Суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
О.В. Яковлєв