Справа № 2а-423/12/0970
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 р.
Справа № 76505/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 07 березня
2012 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Магура»
до Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції про скасування
податкової вимоги за №48 від 30.01.2012
року,-

В С Т А Н О В
И Л А:

08.02.2012 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про скасування податкової
вимоги за №48 від 30.01.2012 року з сплати
податкового боргу в розмірі 2903,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржувана вимога протиправно
надіслана позивачу у зв'язку з
порушенням п.59.1 ст.59 Податкового
кодексу України.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
березня 2012 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправною та
скасовано податкову вимогу №48 від
30.01.2012 року, направлену ТзОВ «Магура» з
сплати податкового боргу в розмірі 2903,27
грн.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що згідно п.3.1 Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових вимог платникам податків,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 року №1037 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 30.12.2010
року за №1432/18727 податкові вимоги
формуються автоматично на підставі
даних облікової інформаційної системи
органів державної податкової служби.
Станом на 30.01.2012 року сума узгоджених
грошових зобов'язань становила 2903,27
грн. за платежем ПДВ в тому числі пеня
2903,27 грн., нарахування якої товариством
не оскаржувалося, а відтак визнання
недійсною податкової вимоги тягне за
собою як наслідок скасування
донарахованої пені.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
чинними на час допущення позивачем
заниження податкового зобов'язання з
сплати податку на додану вартість за
жовтень 2009 року та листопад 2010 року,
положеннями Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» не було
передбачено відповідальності у
вигляді нарахування пені на суму
заниження податкових зобов'язань за
весь період такого заниження, а
допущене порушення виявлено 14.04.2011
року, то є протиправним нарахування
позивачу пені у відповідності до
підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129
Податкового кодексу України в розмірі
2903, 27 гривень, віднесення сум
нарахованої пені до складу податкового
боргу позивача та направлення на суму
такого податкового боргу податкової
вимоги за №48 від 30.01.2012 року.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що проведеною
відповідачем 14.04.2011 року
документальною позаплановою
перевіркою позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства встановлено порушення,
внаслідок яких заниження податку на
додану вартість, що підлягає сплаті в
бюджет в загальному розмірі 16869
гривень, в тому числі за жовтень 2009 року
в сумі 15876 гривень, за листопад 2010 року в
сумі 993 гривні. За наслідками розгляду
висновків перевірки, відповідачем
29.04.2011 року податковим
повідомленням-рішенням за №000182310
визначено позивачу суму грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість та застосовано штрафні
(фінансові) санкції в загальному
розмірі 21086 гривень.

Позивачем, визначені вказаним
податковим повідомленням-рішенням
грошові зобов'язання з сплати податку
на додану вартість виконано: 273, 31
гривень погашено у зв'язку із наявною
переплатою податку на додану вартість
на момент винесення рішення, 20.05.2011 року
сплачено 8364 гривні, 17.06.2011 року
податковою декларацією з податку на
додану вартість за травень 2011 року 8364
гривні від'ємного значення податку на
додану вартість зараховано в погашення
вказаного боргу, 30.06.2011 року сплачено 2000
гривень та 06.07.2011 року сплачено 2200
гривень, з врахуванням пені в розмірі
102, 40 гривень.

26.01.2012 року відповідачем у
відповідності до підпункту 129.1.2 пункту
129.1 статті 129 Податкового кодексу
України нарахована пеня в розмірі 2903, 27
гривень.

Вказана пеня нарахована на суму
заниження податку на додану вартість в
розмірі 15876 гривень, що підлягав сплаті
в бюджет за період такого заниження з
30.11.2009 року до 19.05.2011 року та на суму
заниження податку на додану вартість в
розмірі 993 гривні, що підлягав сплаті в
бюджет за весь період такого заниження
з 30.12.2010 року до 19.05.2011 року.

30.01.2012 року відповідачем складена та
направлена позивачу оскаржувана
податкова вимога за №48 на суму
грошових зобов'язань нарахованої пені.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податкова вимога це письмова вимога
органу державної податкової служби до
платника податків щодо погашення суми
податкового боргу.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий борг визначений як сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Пеня, підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 цієї ж
статті Податкового кодексу України,
визначена як сума коштів у вигляді
відсотків, нарахованих на суми
грошових зобов'язань, не сплачених у
встановлені законодавством строки.

Таким чином, пеня, в податкових
правовідносинах, є видом юридичної
відповідальності за порушення строків
сплати нарахованих сум грошових
зобов'язань.

Підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 статті 129
Податкового кодексу України, також як
підставу для нарахування пені
визначено виявлення заниження
податкового зобов'язання, яка
нараховується у день настання строку
погашення податкового зобов'язання,
нарахованого контролюючим органом або
платником податків у разі виявлення
його заниження на суму такого
заниження та за весь період заниження
(в тому числі за період
адміністративного та/або судового
оскарження).

Оскільки, допущення заниження
податкового зобов'язання, з яким
підпункт 129.1.2 пункту 129.1 статті 129
Податкового кодексу України пов'язує
момент виникнення підстав та початок
перебігу строку для нарахування пені
на суму такого заниження вчинено
позивачем 30.11.2009 року та 30.12.2010 року,
тобто до набрання чинності (01.01.2011 року)
Податковим кодексом України.

Виявлено вказане порушення 14.04.2011 року,
а погашення занижених податкових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, з настанням чого вказана норма
пов'язує закінчення перебігу строку
нарахування пені та визначає термін
нарахування такої пені, позивачем
здійснено 19.05.2011 року, тобто до набрання
чинності (06.08.2011 року) Законом України
від 7 липня 2011 року № 3609-VI «Про внесення
змін до Податкового кодексу України та
деяких інших законодавчих актів
України щодо вдосконалення окремих
норм Податкового кодексу України»,
яким підрозділ 10 розділу ХХ «Перехідні
положення» доповнено, зокрема, пунктом
11, який передбачає, що штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) за
наслідками перевірок, які здійснюються
контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій (з
урахуванням норм пункту 7 цього
підрозділу).

Правомірність нарахування пені та
висунення вимоги її сплати суд
визначає із застосуванням
законодавства, яке діяло на момент
допущення порушення податкового
законодавства, як підстави для
нарахування такої пені.

Згідно з Рішення Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп,
частину першу статті 58 Конституції
України щодо дії нормативно-правового
акта в часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст правовідносин,
зокрема прав та обов'язків особи, не
може змінюватися разом із зміною
законодавчих норм. Отже, склад
правопорушення та відповідальність за
його вчинення визначаються за змістом
тих законодавчих норм, які були чинними
на час вчинення відповідного
правопорушення та не можуть бути
змінені разом із зміною законодавчих
норм (зокрема, в разі втрати чинності
нормативно-правовим актом або набрання
чинності новим нормативно-правовим
актом, який регулює ті самі суспільні
відносини).

Водночас, як установлено пунктом 11
підрозділу 10 розділу ХХ Податкового
кодексу України, що набули чинності з 6
серпня 2011 року, штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) за наслідками
перевірок, які здійснюються
контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій (з
урахуванням норм пункту 7 цього
підрозділу).

Однак застосування зворотної дії
відповідних норм Податкового кодексу
можливе лише з того моменту, з якого
набрала чинність норма, що передбачає
надання нормативному припису
зворотної дії. Водночас виявлення
правопорушення допущеного позивачем,
вчиненого до набрання чинності
Податковим кодексом України, відбулося
до 6 серпня 2011 року, тобто до набрання
чинності пунктом 11 підрозділу 10
розділу ХХ Податкового кодексу
України, то розміри штрафних санкцій,
що можуть бути застосовані до
відповідного порушення, судом
визначаються з урахуванням того, що
збільшення розміру відповідальності
новим нормативно-правовим актом
порівняно з попереднім, що регулював ті
самі відносини, є фактично зворотною
дією нормативно-правового акта, тому що
передбачає зміну правила поведінки в
разі вчинення певного діяння. Таке за
відсутності відповідного застереження
у самому нормативно-правовому акті
суперечить статті 58 Конституції
України.

До 6 серпня 2011 року, тобто до набрання
чинності пунктом 11 підрозділу 10
розділу ХХ Податкового кодексу
України, були відсутні норми, які б
прямо встановлювали необхідність
застосування штрафних санкцій за
виявлені у 2011 році податкові порушення
у розмірах, встановлених Податковим
кодексом України. Тому до 6 серпня 2011
року заходи відповідальності,
передбачені Податковим кодексом
України, могли бути застосовані за
порушення, вчинені до набрання ним
чинності, лише в тому обсязі, в якому
вони не перевищували попередні санкції
за ті самі діяння.

Оскільки, чинними на час допущення
позивачем заниження податкового
зобов'язання з сплати податку на додану
вартість за жовтень 2009 року та листопад
2010 року, положеннями Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» не було
передбачено відповідальності у
вигляді нарахування пені на суму
заниження податкових зобов'язань за
весь період такого заниження, а
допущене порушення виявлено 14.04.2011
року, то є протиправним нарахування
позивачу пені у відповідності до
підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129
Податкового кодексу України в розмірі
2903, 27 гривень, віднесення сум
нарахованої пені до складу податкового
боргу позивача та направлення на суму
такого податкового боргу податкової
вимоги за №48 від 30.01.2012 року.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Долинської
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
березня 2012 року у справі №2а-423/12/0970- без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний