Справа № 2027/2а-1549/11
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/43827/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюк М.І., розглянувши в
порядку письмового провадження
касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Московського районного суду м. Харкова
від 3 лютого 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова про зобов'язання вчинити певні
дії,

в с т а
н о в и л а :

У травні 2010 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача. Уточнивши позовні вимоги,
просиввизнати незаконними дії
управління Пенсійного фонду України у
Московському районі Харкова в частині
виплати йому підвищення до пенсії як
інваліду війни 2-ої групи за період з 1
серпня 2008 року по 30 вересня 2008 року, та з
10 жовтня 2008 року відповідно до ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» (в редакції Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 5 жовтня 2005
року № 2939-ІV) у розмірі 40% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
підвищення до пенсії як інваліду війни
2-ої групи з виплатою недоотриманих сум
за період з 1 серпня 2008 року по 30 вересня
2008 року, та з 10 жовтня 2008 року
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції
Закону України "Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 23 листопада
1993 року № 458/95-ВР) у розмірі 350%
мінімальної пенсії за віком. Визнати
незаконною бездіяльність відповідача
щодо не підвищення йому пенсії з 1
березня 2009 року згідно п. 3 постанови
Кабінету Міністрів України від 11
березня 2009 № 198 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» та зобов'язати управління
Пенсійного фонду України у
Московському районі м. Харкова зробити
перерахунок його пенсії з 1 березня 2009
року шляхом її підвищення на
коефіцієнт 1,0674 згідно із п. 3 постанови
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» від 11 березня 2009
року за № 198.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 3 лютого 2011 року
позов задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова щодо не
підвищення ОСОБА_4 пенсії з 1
березня 2009 року згідно п. 3 Постанови
Кабінету Міністрів України від 11
березня 2009 року № 198 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян». Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з 1
березня 2009 року шляхом її підвищення на
коефіцієнт 1,0674 згідно п. 3 Постанови
Кабінету Міністрів України від 11
березня 2009 року № 198 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян». В решті позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10 липня 2014
року скасовано постанову Московського
районного суду м. Харкова від 3 лютого
2011 року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо визнання
незаконними дій управління Пенсійного
фонду України у Московському районі м.
Харкова щодо виплати позивачу
підвищення до пенсії як інваліду війни
2-ої групи за період з 1 серпня 2008 року по
30 вересня 2008 року, та з 10 жовтня 2008 року
по 26 травня 2009 року відповідно
до ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 5 жовтня 2005 року) у розмірі
40% прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок підвищення до пенсії
позивачу як інваліду війни 2-ої групи з
виплатою недоотриманих сум за період з
1 серпня 2008 року по 30 вересня 2008 року, та
з 10 жовтня 2008 року по 26 травня 2009 року
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції
Закону України «Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 23 листопада
1995 року) у розмірі 350% мінімальної
пенсії за віком. Прийнято ухвалу про
залишення позовної заяви ОСОБА_4 у
зазначеній частині без розгляду. В
іншій частині постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову та ухвали суду
апеляційної інстанції з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач є інвалідом ІІ
групи та має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни-інвалідів війни. З 1
січня 2006 року ОСОБА_4 отримує
підвищення до пенсії у розмірі 40%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
виходив з того, що суми підвищення до
пенсії по інвалідності, призначеної
позивачеві, виплачені за період з 27
травня 2009 року відповідно до ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», а тому відсутні підстави для
задоволення позовних вимог в
зазначеній частині.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги
ОСОБА_4 в частині визнання незаконними
дій відповідача щодо виплати позивачу
підвищення до пенсії як інваліду війни
2-ої групи за період з 1 серпня 2008 року по
30 вересня 2008 року та з 10 жовтня 2008 року
по 26 травня 2009 року відповідно до ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» (в редакції Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 5 жовтня 2005
року) у розмірі 40% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
підвищення до пенсії позивачу як
інваліду війни 2-ої групи з виплатою
недоотриманих сум за період з 1 серпня
2008 року по 30 вересня 2008 року та з 10
жовтня 2008 року по 26 травня 2009 року
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції
Закону України «Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 23 листопада
1995 року) у розмірі 350% мінімальної
пенсії за віком, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено річний строк звернення до
суду, встановлений ст. 99 КАС України (у
редакції, чинній на час звернення до
суду). Оскільки порушення прав позивача
відбувалося періодично - кожного
місяця при отриманні ним суми пенсії,
починаючи з 1 серпня 2008 року, а тому
кожного разу при отриманні пенсії в
неналежному розмірі позивач мав змогу
звернутись до суду за захистом своїх
прав. Крім того, позивач не надав до
суду доказів поважності пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду за захистом
своїх прав за період з 1 серпня 2008 року
по 26 травня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Ч. 2 ст. 99 КАС України (у редакції, чинній
на час звернення позивача до суду)
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України (у
редакції, чинній на час розгляду справи
судом) адміністративний позов, поданий
після закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений судом за
наявності поважних причин його
пропуску (ч. 1 ст. 102 КАС України).

Враховуючи, що з позовними вимогами за
період з 1 серпня 2008 року по 30 вересня 2008
року та з 10 жовтня 2008 року по 26 травня 2009
року позивач звернувся до суду лише 27
травня 2010 року, суд апеляційної
інстанції, встановивши початок
перебігу строку, дослідивши причини
його пропуску, обґрунтовано залишив
позовні вимоги ОСОБА_4 за вказаний
період без розгляду.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу,
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10 липня 2014 року та змінену
постанову Московського районного суду
м. Харкова від 3 лютого 2011 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.В.
Тракало

Судді:
Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк