Справа № 308/16452/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Справа № 876/14648/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
м. Ужгороді Закарпатської області на
ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 14.10.2013 р.
про зміну способу виконання судового
рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України у
м. Ужгороді Закарпатської області про
стягнення та перерахунок соціальних
виплат,-

встановив:

20.09.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернулась
до суду із заявою про зміну способу та
порядку виконання судового рішення, а
саме - постанови Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07.07.2011р. по справі № 2а-2918/11.

Позивач свою заяву обґрунтовує тим, що
постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07.07.2011 року частково
задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м . Ужгороді Закарпатської
області про оскарження дій суб'єкта
владних повноважень щодо нарахування,
виплат підвищення до пенсії як дітям
війни та їх нарахування, виплату.
Постанова суду набрала законної сили.

ОСОБА_1 посилаючись на лист Вищого
адміністративного суду України від
13.06.2013 року № 846/12/13-13, а також на тривале
невиконання управлінням Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді судового
рішення щодо виплат недоплаченої
соціальної надбавки до пенсії у
повному розмірі через відсутність
фінансування - просить суд змінити
спосіб виконання постанови
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 07.07.2011 року
із "зобов'язання здійснити виплати" на
"стягнення цих виплат з управління
Пенсійного фонду України в м . Ужгороді
Закарпатської області на користь
ОСОБА_1, недоплачене підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 02.12.2010р. по 02.06.2011р.
згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 14.10.2013 р.
заяву ОСОБА_1 про зміну способу
виконання судового рішення по справі
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області про
оскарження дій суб'єкта владних
повноважень щодо нарахування, виплат
підвищення до пенсії як дітям війни та
їх нарахування, виплату - задоволено.

Змінено спосіб виконання постанови
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 07.07.2011 року
ухваленої у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
пенсійного фонду України в м . Ужгороді
Закарпатської області про оскарження
дій суб'єкта владних повноважень щодо
нарахування, виплат підвищення до
пенсії як дітям війни та їх
нарахування, виплату, шляхом зміни із
"зобов'язання здійснити виплати" на
"стягнення цих виплат з Управління
пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області на користь
ОСОБА_1, недоплачене підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 02.12.2010р. по 02.06.2011р.
передбаченого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Задовольняючи заяву, суд першої
інстанції виходив із норми ч.1 ст.263 КАС
України, згідно якої за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутись
до адміністративного суду, що видав
виконавчий лист, із поданням, а сторона
виконавчого провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Відповідно до норми ст. 2 ЗУ "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" від 05.06.2012 року - держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є, зокрема, державний орган.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання. Така
обставина є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
13.06.2013 року № 846/12/13-13 на який
посилається заявниця ОСОБА_1
вбачається, що у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, зміна способу і
порядку виконання рішення можлива
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
виснновку про наявність правових
підстав для задоволення вказаної
заяви.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач - управління
Пенсійного фонду України у м. Ужгороді
Закарпатської області оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана ухвала прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з помилковим застосуванням
норм матеріального права, порушенням
норм процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав, викладених у
апеляційній скарзі. Просить скасувати
оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на лист
Вищого адміністративного суду України
від 13.06.2013 № 846/12/13-13 адресований головам
апеляційних адміністративних судів, з
якого слідує, що суди при вирішенні
питання про зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення повинні враховувати, що
підставою для цього повинні послужити
обставини, що роблять виконання
судового рішення неможливим.

Натомість, в оскаржуваній ухвалі про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення судом першої
інстанції не досліджувались обставини,
що роблять виконання судового рішення
неможливим, не встановлено, чи
звертався стягувач до органів
державної виконавчої служби з заявою
про примусове виконання рішення суду,
які дії вживались останньою для його
виконання і чи виконувалось воно хоча б
частково в частині нарахування
присуджених виплат.

У вищезгаданому листі Вищий
адміністративний суд України звертає
увагу судів на таке. У цій категорії
справ зміна способу і порядку
виконання рішення можлива шляхом зміни
зобов'язання здійснити виплати на
стягнення цих виплат. Така зміна
можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат. При цьому адміністративний суд
повинен виходити з розміру
заборгованості боржника перед
стягувачем, що виникла під час
виконання судового рішення.

Однак, в оскаржуваній ухвалі
Ужгородського міськрайонного суду не
відображено чи здійснено боржником
нарахування сум на користь стягувача
ОСОБА_1 і, якщо здійснено, то яка сума
заборгованості стягувача в результаті
такого нарахування виведена, оскільки
стягнення, як спосіб захисту прав,
можливе тільки відносно конкретно
обумовленої суми, а не в загальному
стягнення яких-небудь пенсійних
виплат. В цьому, на думку апелянта,
полягає зміст поняття зміна способу і
порядку виконання судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу апелянта слід задоволити, а
оскаржувану ухвалу - скасувати, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 07.07.2011 року у
справі № 2а-2918/11, яка набрала законної
сили, задоволено частково позовні
вимоги ОСОБА_1; визнано неправомірними
дії управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді щодо нарахування
та виплати ОСОБА_1 щомісячного
підвищення на 30% мінімальної пенсії за
віком, передбаченого ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»; зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді,
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
щомісячну недоплачену державну
соціальну допомогу, як дитині війни в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
за період з 02.12.2010 р. по 02.06.2011 р., з
урахуванням проведених виплат.

20.09.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернулась
до суду із заявою про зміну способу та
порядку виконання судового рішення, а
саме - постанови Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07.07.2011р. по справі № 2а-2918/11.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 14.10.2013 р.
заяву ОСОБА_1 про зміну способу
виконання судового рішення по справі
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області про
оскарження дій суб'єкта владних
повноважень щодо нарахування, виплат
підвищення до пенсії як дітям війни та
їх нарахування, виплату - задоволено.

Змінено спосіб виконання постанови
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 07.07.2011 року
ухваленої у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
пенсійного фонду України в м . Ужгороді
Закарпатської області про оскарження
дій суб'єкта владних повноважень щодо
нарахування, виплат підвищення до
пенсії як дітям війни та їх
нарахування, виплату, шляхом зміни із
"зобов'язання здійснити виплати" на
"стягнення цих виплат з Управління
пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області на користь
ОСОБА_1, недоплачене підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 02.12.2010р. по 02.06.2011р.
передбаченого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Як слідує із резолютивної частини
постанови Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07.07.2011р., зобов'язання,
покладені на відповідача цим судом, є
позовними вимогами як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача,
які суд задовольнив.

За таких обставин ОСОБА_1 просила
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
суду першої інстанції під час
прийняття цієї постанови.

Виходячи з положень ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України, адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю.

Проте, як вірно зазначає Вищий
адміністративний суд України у своїй
ухвалі від 12.02.2014 р. у справі № К/800/598/14,
встановивши, що відповідач у справі
порушив норми права, які регулюють
спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен визнати
такі дії протиправними і зобов'язати
відповідача провести нарахування та
виплату належних позивачу сум
відповідно до закону, а не ухвалювати
рішення про стягнення чи виплату їх
конкретних розмірів.

Разом із цим, частиною першою статті 263
КАС України встановлено, що за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його виконання є такі
підстави: для розстрочення та
відстрочення - обставини, що
ускладнюють виконання, а для зміни
способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України, отже,
виконання постанови суду фактично
можливе, хоча й за певних умов, а тому
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для зміни способу виконання
рішення суду першої інстанції.

Крім цього, аналіз оскаржуваної ухвали
свідчить про те, що суд першої
інстанції, змінюючи спосіб виконання
постанови суду, фактично змінив її
суть, що належить до повноважень суду
апеляційної або касаційної інстанції,
відповідно до норм ст.ст. 198, 223 КАС
України.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин не
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення, яке
підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Ужгороді
Закарпатської області задовольнити, а
ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 14.10.2013 р.
про зміну способу виконання судового
рішення по справі № 308/16452/13-а -
скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну
способу виконання постанови
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 07.07.2011 року
по справі № 2а-2918/11 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України у
м. Ужгороді Закарпатської області про
стягнення та перерахунок соціальних
виплат - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 24.10.2014
року.