Справа № 815/6913/13-а
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р. Справа № 815/6913/13-а

Категорія: 8 Головуючий в 1 інстанції:
Соколенко О. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І. судді -
Градовського Ю.М. судді - Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 11 грудня 2013 року по справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «СЕКО-ПАК» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановиЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СЕКО-ПАК»
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції своєю постановою
від 11 грудня 2013 року адміністративний
позов товариства з обмеженою
відповідальністю «СЕКО-ПАК» до
державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнив
частково.

Скасував податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області ДПС
від 19.06.2013 року №.

Скасував податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області ДПС
від 19.06.2013 року № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств за основним платежем - у
розмірі 19391 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 4848
грн.

Скасував податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області ДПС
від 05.09.2013 року № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 4616,50 грн.

Скасував податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області ДПС
від 05.09.2013 року № .

В іншій частині позовних вимог -
відмовив.

Державна податкова інспекція у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подала
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні вимог
позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Державна податкова інспекція у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, або у разі відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали та доводи
апелянта в межах апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 17.05.2013 року по 22.05.2013 року
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «СЕКО-ПАК», з
питань взаємовідносин з ТОВ "Пост
Експрес Одеса" за період з 01.08.2011 року по
31.08.2011 року, ТОВ "Інвест-Пак" за період з
01.08.2012 року по 31.08.2012 року.

Підприємство отримало повідомлення
про проведення перевірки та наказ на її
проведення 17.05.2013 року, про що свідчить
підпис позивача про отримання на цих
документах.

За результатами вказаної перевірки ДПІ
у Приморському районі м. Одеси складено
акт від 29.05.2013 року №3096/22-4/31097313, яким
встановлено, що позивачем порушено
вимоги п.п.14.1.36, п.п.14.1.178, п.п.14.1.181 ст.14,
п.198.3 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6 ст.201
Податкового кодексу України.

Не погодившись із висновками акту
перевірки позивач надав до ДПІ у
Приморському районі м. Одеси
заперечення на цей акт від 10.06.2013 року
№14.

За розглядом вказаних заперечень
позивача, листом від 14.06.2011 року №
23332/10/22-11/15 відповідач надав відповідь, в
якій зазначено, що висновки акту
перевірки від 29.05.2013 року №3096/22-4/31097313
відповідають чинному законодавству.

На підставі вищевказаного акту
перевірки відповідачем прийняті:
податкове повідомлення-рішення від
19.06.2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств на загальну суму у розмірі
24254,00 грн., в тому числі за основним
платежем - 19406 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 4848 грн. та
податкове повідомлення-рішення від
19.06.2013 року №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму у
розмірі 23084,00 грн., у тому числі за
основним платежем - 18467 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 4617
грн. Разом з цим, до вказаних податкових
повідомлень-рішень відповідачем
складено розрахунок фінансових
санкцій.

Не погоджуючись з прийнятими
відповідачем податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач в
адміністративному порядку звернувся з
первинною скаргою до ГУ Міндоходів в
Одеській області від 03.07.2013 року №16 про
скасування цих податкових
повідомлень-рішень.

Рішенням ГУ Міндоходів в Одеській
області від 23.07.2013 року №348/10/15-32-10-02-07
про результати розгляду первинної
скарги, первинну скаргу товариства
залишено без задоволення, а податкові
повідомлення-рішення, що оскаржувались
- без змін, та разом з цим, за розглядом
вказаної скарги товариства, останньому
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на додану вартість у розмірі 13
грн. та суму штрафних (фінансових)
санкцій з податку на додану вартість на
4623 грн., а також збільшено суму штрафних
(фінансових) санкцій з податку на
прибуток на суму 4847 грн.

ДПІ було винесено податкове
повідомлення-рішення від 12.03.2012 року
№.Таким чином, як вказано в
рішенні, на підставі п.123.1 ст.123
Податкового кодексу України до ТОВ
«СЕКО-ПАК» за заниження податку на
прибуток за 3 квартал 2012 року необхідно
застосувати штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 9695 грн., а не 4848 грн.,
як зазначено у податковому
повідомленні-рішенні та за заниження
податку на додану вартість у сумі ПДВ
18480 грн. необхідно застосувати штрафну
(фінансову) санкцію в розмірі 9240 грн., а
не 4617 грн., як зазначено у податковому
повідомленні-рішенні.

Водночас, за результатом розгляду
скарги позивача до Міністерства
доходів і зборів України на податкові
повідомлення-рішення від 19.06.2013 року
№, № та на рішення про
результати розгляду первинної скарги,
останнє своїм рішенням про результати
розгляду повторної скарги від 27.08.2013
року №3684/6/99-99-10-01-15 залишило без змін
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення з урахуванням
рішення, прийнятого за розглядом
первинної скарги, а скаргу товариства -
без задоволення.

Враховуючи викладене, на підставі акту
перевірки від 29.05.2013 року №3096/22-4/31097313,
та рішення ГУ Міндоходів в Одеській
області від 23.07.2013 року №348/10/15-32-10-02-07 і
рішення Міністерства доходів і зборів
України від 27.08.2013 року №3684/6/99-99-10-01-15,
відповідачем прийняті: податкове
повідомлення-рішення від 05.09.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 4636 грн., з
яких: за основним платежем - 13,00 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у розмірі 4623,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення від
05.09.2013 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 4847 грн.,
з яких: за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 4847 грн.

Не погодившись з висновками
податкового органу та податковими
повідомленнями-рішеннями від 19.06.2013
року №, № та від 05.09.2013 року
№, № , позивач оскаржив
вищевказані податкові
повідомлення-рішення в судовому
порядку.

При цьому, перевіряючий в акті
перевірки зазначає, що в результаті
проведеної перевірки позивачем до
складу витрат 3 кварталу 2011 року
віднесено вартість кур'єрських послуг
у розмірі 67,00 грн. по взаємовідносинам з
ТОВ "Пост Експрес Одеса", які
підтверджені актами
приймання-передачі, проте їх неможливо
визначити як витрати, пов'язані з
придбанням товарів (робіт, послуг) для
їх подальшого використання у власній
господарській діяльності, оскільки до
перевірки не надані первинні
документи, якими визначено час, дату,
адресат отриманої кореспонденції, вид
відправленої кореспонденції, не
визначена мета відправлення
кореспонденції.

Водночас, в акті перевірки, з
урахуванням даних акту ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС від 30.08.2012
року №717/22-225/34606975, акту ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Запорізької області ДПС від
20.02.2013 року № 150/22-1453/36835671 зазначено, що
ТОВ "Пост Експрес Одеса", ТОВ
"Інвест-Пак" документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із
контрагентами, їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, а саме встановлена
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
платником податків операцій ТОВ "Пост
Експрес Одеса", ТОВ "Інвест-Пак" по
ланцюгу постачання з ТОВ «СЕКО-ПАК».

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до частини першої статті 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Як вбачається з акту перевірки та не
заперечувалось позивачем, у спірний
період видом діяльності позивача за
КВЕД було 51.90.0 - інші види оптової
торгівлі.

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ
«СЕКО-ПАК» (замовник або абонент), з
метою здійснення своєї господарської
діяльності, уклав із ТОВ "Пост Експрес
Одеса" (виконавець або оператор)
договір про надання послуг
кур'єрського зв'язку від 18.05.2011 року
№0/118.

На підтвердження факту надання послуг
за вказаним договором позивач надав в
копіях: податкову накладну від 25.08.2011
року №181 на загальну суму з ПДВ
80,00 грн., ПДВ - 13,33 грн.; акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 25.08.2011 року №ДО-0000182; банківську
виписку по рахунку; рахунок №190 від
04.08.2011 року із розшифровкою до нього;
платіжне доручення №529 від 25.08.2011 року
про сплату коштів ТОВ "Пост Експрес
Одеса" за кур'єрські послуги; накладні
на доставку за кур'єрськими послугами.

Вищевказана податкова накладна,
належним чином оформлена, була
отримана позивачем від його
контрагента відповідно до договору, що
поміж іншого, підтверджується реєстром
отриманих та виданих податкових
накладних за серпень 2011 року.

Суму податку на додану вартість
відповідно до вищевказаної податкової
накладної позивач включив до складу
податкового кредиту за період - серпень
2011 року, що підтверджується податковою
декларацією з податку на додану
вартість та додатком №5 до неї по
контрагенту ТОВ "Пост Експрес Одеса" та
суми витрат на отримання послуг від ТОВ
"Пост Експрес Одеса" за вищевказаною
господарською операцією за вказаний
період позивач відніс до податкової
декларації з податку на прибуток за 2-3
квартали 2011 року.

Також встановлено, що здійснюючи свою
господарську діяльність з оптової
торгівлі ТОВ «СЕКО-ПАК» (покупець)
уклав з ТОВ "Інвест-Пак" (постачальник)
договір поставки товару від 20.02.2012 року
№143.

Так, згідно, наданих позивачем копій
заявок від 25.07.2012 року та від 16.08.2012 року
вбачається, що позивач здійснював
заявки на поставку товару (скотча)
письмово, і відповідно заявка від 16.08.2012
року направлялись електронною поштою
на адресу співробітників ТОВ
"Інвест-Пак" із зазначенням очікуваної
дати поставки. При цьому, як зазначила
представник позивача, інша заявка
також була направлена на адресу
контрагента, проте станом на момент
розгляду цієї адміністративної справи
у позивача не збереглися докази її
направлення.

На підтвердження факту поставки товару
за вказаним договором, а також
товарності операції з ТОВ "Інвест-Пак"
позивачем надані засвідчені копії:

- видаткової накладної від 01.08.2012 року
№РН-0001070 на загальну суму
69094,08 грн., видаткової накладної від
28.08.2012 року №РН-0001222 на загальну суму
41709,60 грн. на поставку скотча в
упаковках різного асортименту, із
зазначенням у цих накладних
відповідальних осіб за здійснення
господарської операції з боку
постачальника та одержувача - ТОВ
«СЕКО-ПАК»;

- товарно-транспортних накладних від
01.08.2012 року №0000659 та від 28.08.2012 року №
0000678 на перевезення товару (скотча) у
тієї кількості, яка зазначена у
видаткових накладних, підписаних
представниками сторін договору, які
відвантажували та отримували товар із
проставленням печаток цих товариств, а
також підписаних водієм. Водночас, у
вказаних ТТН зазначено, що з вантажем
слідує документ № РН-0001070 від
01.08.2012 року та №РН-0001222 від 28.08.2012 року, а
також вказано, що автопідприємством,
замовником (платником) та
вантажовідправником є ТОВ "Інвест-Пак",
а вантажоодержувачем - ТОВ «СЕКО-ПАК»
(пункт розвантаження: м. Одеса, вул.
Моторна, 2);

- податкової накладної від 01.08.2012 року
№6 на загальну суму з ПДВ 69094,08 грн., ПДВ -
11515,68 грн., податкової накладної від
28.08.2012 року №166 на загальну суму з ПДВ
41709,60 грн., ПДВ - 6951,60 грн., виданих ТОВ
"Інвест-Пак", які дають право на
включення податку на додану вартість
до складу ціни товару та є необхідною
умовою для формування податкового
кредиту з податку на додану вартість;

- рахунків-фактур №СФ-0001229 від 17.08.2012
року та № СФ-0001094 від 27.07.2012
року на товар (скотч) у тій кількості та
асортименту, що зазначені у видаткових,
податкових та товарно-транспортних
накладних;

- платіжних доручень: №678 від 03.09.2012
року, №689 від 06.09.2012 року, №695 від 07.09.2012
року, № 704 від 11.09.2012 року, №793 від 05.10.2012
року, №780 від 01.10.2012 року та
витягу з банківської виписки про
сплату ТОВ «СЕКО-ПАК» коштів ТОВ
"Інвест-Пак" за поставлений товар
(скотч) на підставі рахунків №СФ-0001229
від 17.08.2012 року та № СФ-0001094 від
27.07.2012 року.

На підтвердження наявності приміщень
для зберігання придбаного товару за
адресою, яка була зазначена в ТТН як
пункт розвантаження: м. Одеса, вул.
Моторна, 2, позивачем надано: копію
договору позички №ОД-2205 від 01.01.2008 року
із додатками до нього, згідно якого
«Позикодавець» - ДСК «ЧМП» передає, а
«Користувач» - ТОВ «СЕКО-ПАК» приймає
позичку в тимчасове платне
користування у вигляді нежитлових
приміщень, що розміщені за адресою: м.
Одеса, вул. Моторна, 2, та копію договору
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності від 20.04.2012 року,
згідно якого Регіональне відділення
Фонду Державного майна України по
Одеській області (Орендодавець)
передає, а ТОВ «СЕКО-ПАК» (Орендар)
приймає у строкове платне користування
державне нерухоме майно у вигляді
приміщень, що розташовані за адресою:
м. Одеса, вул. Моторна, 2, з метою
розміщення складів та офісних
приміщень.

Вищевказані податкові накладні,
належним чином оформлені, були
отримані позивачем від його
контрагента відповідно до договору, що
поміж іншого, підтверджується реєстром
отриманих та виданих податкових
накладних за серпень 2012 року.

Суми податку на додану вартість
відповідно до вищевказаних податкових
накладних позивач включив до складу
податкового кредиту за період - серпень
2012 року, що підтверджується податковою
декларацією з податку на додану
вартість та додатком №5 до неї по
контрагенту ТОВ "Інвест-Пак" та суми
витрат на придбання товарів від ТОВ
"Інвест-Пак" за вищевказаними
господарськими операціями за вказаний
період позивач відніс до податкової
декларації з податку на прибуток за 2-4
квартали 2012 року.

На підтвердження того, що позивачем був
придбаний вищевказаний товар (скотч) з
метою його подальшого використання в
межах господарської діяльності
позивача - для подальшої реалізації
(продажу) з метою отримання прибутку,
останнім надано копії договорів
поставки, укладених ТОВ «СЕКО-ПАК» як
постачальником із
контрагентами-покупцями; видаткових та
товарно-транспортних накладних на
поставку, в тому числі, скотча,
довіреностей на отримання товару від
ТОВ «СЕКО-ПАК» уповноваженими особами
з боку покупців за договорами.

Тобто, вказане підтверджує фактичність
здійснення господарських операцій
позивача із ТОВ "Інвест-Пак" та свідчить
про те, що позивачем отримані від його
контрагента товари в межах здійснення
позивачем господарської діяльності з
метою отримання прибутку.

Правові відносини щодо формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість, а також, віднесення
сплачених платниками сум до витрат
підприємств з 01.01.2011 року регулюються
Податковим кодексом України, веденням
бухгалтерського обліку по податкових
операціях встановлено Законом України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Відповідно до ст. 44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, на підставі даних, не
підтверджених документами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої
господарської операції підприємства
фіксується та підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про
бухгалтерський облік, на даних
бухгалтерського обліку базуються
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності. Отже, первинні
документи по відображенню
господарської операції є підставою й
для податкового обліку.

Порядок формування податкового
кредиту з 01.01.2011 року визначений ст. 198
Податкового кодексу України (надалі -
ПК України).

Відповідно до п.п.198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг. Пунктом
198.2 ПК України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пунктом
201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
реквізити, що визначені у цьому пункті.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Тобто, як вбачається з викладеного,
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з п.п.14.1.27. п.14.1 ст.14 ПК України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Склад витрат та порядок їх визнання
врегульовано ст.138 ПК України.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
складаються з витрат операційної
діяльності та інших витрат.

Пунктом 138.4. ст.138 ПК України визначено,
що витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Підпунктом 138.8.1. п.138.8. ст.138 ПК України
визначено, що до складу прямих
матеріальних витрат включається
вартість сировини та основних
матеріалів, що утворюють основу
виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України визначено, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановленихрозділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п.177.4. ст.177 Податкового
кодексу України, до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
витрати підприємства можна
враховувати при обчисленні об'єкта
оподаткування лише у разі фактичності
відповідних витрат, оскільки сам факт
їх здійснення є визначальною ознакою
формування витрат. В свою чергу,
фактичність здійснення витрат повинна
підтверджуватись розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, однак, самі по собі
документи без реального здійснення
операції, за наслідком якої сформовані
витрати підприємства, не мають
юридичної сили та не можуть бути
підставою для формування валових
витрат підприємства.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та витрати
підприємства мають бути фактично
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків та віднесення ним
сум до валових витрат.

Відповідно п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпорядження товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду та
відповідно п. 14.1.202 зазначеної статті
продаж (реалізація) товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, а також у сукупності їх
достатність та взаємозв'язок, судова
колегія критично ставиться до наданих
позивачем документів по
взаємовідносинам із ТОВ "Пост Експрес
Одеса" як до доказів фактичного
отримання позивачем послуг
кур'єрського зв'язку з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
здійснення господарської діяльності
позивача та погоджується із
встановленими ДПІ порушеннями
позивачем вимог податкового
законодавства по вказаному
контрагенту, з огляду на наступне.

На підтвердження отримання позивачем
послуг за укладеним із ТОВ "Пост
Експрес Одеса" договором від 18.05.2011 року
№0/118, позивачем надано копії:
податкової накладної від 25.08.2011 року
№181; банківської виписки по рахунку;
рахунку №190 від 04.08.2011 року із
розшифровкою до нього; платіжного
доручення №529 від 25.08.2011 року;
накладних на доставку за кур'єрськими
послугами; акту здачі-прийняття робіт
(надання послуг) від 25.08.2011 року
№ДО-0000182.

При дослідженні письмових доказів,
надані позивачем на підтвердження
правомірності віднесення до складу
податкового кредиту податок, сплачений
у ціни придбаних товарів та послуг та
спірних сум до валових витрат, судова
колегія вважає, що вказаними
документами не підтверджено, що
понесені ТОВ «СЕКО-ПАК» витрати на
послуги кур'єрського зв'язку пов'язані
саме з їх подальшим використанням у
власній господарській діяльності
позивача.

Водночас, надані з боку представника
позивача у якості доказів виконання з
боку контрагента позивача відповідних
послуг за договором, - копії накладних
на кур'єрські послуги зроблені у такому
вигляді, що з вказаних документів не
вбачається можливим визначити та
встановити реквізити цих документів в
повному обсязі та їх належність до
наданих позивачем податкової
накладної та акту виконаних робіт по
контрагенту ТОВ "Пост Експрес Одеса".

Також, з наданих позивачем документів
не вбачається, які саме послуги (зміст
цих послуг), в якому обсязі, були надані
контрагентом позивача, яким чином
визначено вартість цих робіт, та не
доведено зв'язок цих послуг із
господарською діяльністю позивача, а
отже позивачем документально не
доведено фактичного отримання
позивачем послуг кур'єрського зв'язку
від ТОВ "Пост Експрес Одеса" з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
здійснення господарської діяльності
позивача, що вказує на відсутність у
позивача фактичних підстав для
віднесення спірних сум до складу
податкового кредиту та до валових
витрат підприємства.

Отже, враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
правомірність висновків відповідача
щодо порушення позивачем вимог п.138.2,
п.138.5 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
суми податку на прибуток за 2-3 квартали
2011 року у розмірі 15,00 грн., у зв'язку із
включенням до складу валових витрат
суми у розмірі 67,00 грн. та порушення
п.198.3 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6 ст.201
Податкового кодексу України щодо
завищення податкового кредиту у сумі
13,33 грн., в результаті чого занижено
податок на додану вартість в серпні 2011
року у сумі 13,00 грн. по вказаній
господарській операції позивача із ТОВ
"Пост Експрес Одеса".

При цьому, апеляційним судом не
приймаються до уваги посилання
позивача на те, що період, у якому
позивач мав господарські відносини із
ТОВ "Пост Експрес Одеса" вже було
перевірено та відповідно порушень по
цьому контрагенту з боку позивача
виявлено не було, про що свідчить акт
ДПІ у Приморському районі м. Одеси
№1093/23-1 від 24.02.2012 року «Про результати
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«СЕКО-ПАК» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2009 року по
31.12.2011 року», оскільки як зазначено на
останній сторінці цього акту, при
отриманні матеріалів, які не
підтверджують дані обліку суб'єкта
господарювання, який перевіряється,
керівником податкового органу можуть
бути вжиті заходи щодо проведення
позапланової виїзної перевірки
відповідно до вимог ст.78 ПК України.

Водночас, перевірка позивача, яка
оформлена актом від 29.05.2013 року
№3096/22-4/31097313, проведена у зв'язку із
отриманням відповідачем акту ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС від 30.08.2012
року №717/22-225/34606975 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ "Пост Експрес Одеса"
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків
контрагентами-постачальниками ТОВ
"ТРЕЙДПОСТАЧ-ТС за вересень, жовтень,
грудень 2010 року, лютий 2011 року, ТОВ
"ЕКОВЕНТ 2000" за травень 2011 року, ТОВ
"ЛОГОКОМП" за серпень, жовтень, листопад
2011 року та контрагентами-покупцями" та
враховуючи ненадання позивачем на
запит відповідача усіх підтверджуючих
первинних документів по операціям
позивача із ТОВ "Пост Експрес Одеса".

Разом з тим, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність наданих доказів, а також
у сукупності їх достатність та
взаємозв'язок, колегія суддів не
погоджується із встановленими
відповідачем порушеннями по
взаємовідносинам позивача із ТОВ
"Інвест-Пак", виходячи з наступного.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Позивачем на підтвердження
обґрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість та включення спірних
сум до валових витрат підприємств за
перевіряємий період були надані
отримані від його контрагента належним
чином оформлені податкові накладні,
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні, платіжні
документи та інші супутні документи,
відповідно до договору на кількість
придбаного товару за договором
поставки. Крім того, позивачем суми ПДВ
були включені до складу податкового
кредиту у тому звітному періоді, в
якому були отримані податкові
накладні, що також підтверджується
реєстром отриманих та виданих
податкових накладних, та не
заперечувалось відповідачем.

Водночас, єдиною підставою для
настання відповідальності платника
податку, є неможливість підтвердження
сум податку, включеного до складу
податкового кредиту, податковими
накладними, проте, відповідні
податкові накладні у позивача на час
перевірки були наявні.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер. Якщо
контрагенти позивача не виконали своїх
зобов'язань по сплаті податку, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб.

Із наведеного вбачається, що сама по
собі несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем. Жодна норма Податкового
кодексу України, жоден законодавчий
акт не вимагає від платника податків
контролювати сплату своїм
контрагентом до бюджету податків та
ведення ним бухгалтерського та
податкового обліку. Контроль за
дотриманням платниками податків
податкового законодавства та
своєчасну сплату ними податків
здійснює податкова служба.

Окрім того, у разі, якщо на час
здійснення господарських операцій, за
якими податковий орган не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, постачальники були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Крім того, діючим законодавством, не
передбачено і не визначено обов'язку
підприємства встановлювати ланцюг
суб'єктів підприємницької діяльності,
з якими контрагенти такого
підприємства мали договірні відносини,
а також підприємству не надано право
вимагати від його контрагентів такої
інформації.

Водночас, позивачем на підтвердження
того, що його контрагент є
добросовісним платником податків
надано до суду копії:

- листа ТОВ «Інвест-Пак» від 01.03.2013 року
№708 на адреси керівників підприємств -
партнерів ТОВ «Інвест-Пак», в якому
зазначається, що продукція, яка
поставляється клієнтам, виробляється
на потужностях ТОВ «Інвест-Пак», які
розташовані в м.Запоріжжя, та включають
в себе виробничі площі, обладнання,
кваліфікаційний персонал, а сировина,
яка постачається для виробництва
продукції офіційно імпортована з
дотриманням законодавчо встановленого
порядку, що підтверджується
вантажно-митними деклараціями. Також, у
вказаному листі зазначено, що на
протязі двох останніх років у
відношенні ТОВ «Інвест-Пак» не було
винесено жодного податкового
повідомлення-рішення про
донарахування податкових зобов'язань
або про зняття податкового кредиту;

- постанови слідчого з ОВС 2-го відділу
кримінальних розслідувань СУ ГУ
Міндоходів у Запорізькій області про
закриття кримінального провадження
від 10.09.2013 року, в якій
зазначено, що під час досудового
розслідування не здобуто доказів, які
підтверджують факти порушення вимог
податкового законодавства, та
відповідно не доведено наявність
складу злочину в діях службових осіб
ТОВ «Інвест-Пак», а тому кримінальне
провадження підлягає закриттю.

При цьому, при розгляді справи
необхідно також враховувати і практику
Європейського суду з прав людини,
рішення якого, згідно ст.17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", є джерелом права та
є обов'язковим для виконання Україною.

Європейський суд з прав людини (п'ята
секція) у своєму рішенні від 22.01.2009 року
(заява №3991/03) у справі "Булвес"АД проти
Болгарії зазначив наступне:
"Враховуючи своєчасне і повне
виконання компанією-заявником своїх
обов'язків із декларування ПДВ,
неможливості з її сторони забезпечити
дотримання постачальником його
обов'язків щодо декларування ПДВ і той
факт, що не було ніякого шахрайства
стосовно системи оподаткування, про
яке компанія-заявник знала чи могла
знати, Суд вважає, що компанія-заявник
не повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування і, як наслідок, сплачувати
ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає,
що такі вимоги прирівнюються, до
надзвичайного обтяження для
компанії-заявника, що порушило
справедливий баланс, який повинен був
підтримуватися між вимогами загальних
інтересів та вимогами захисту права
власності".

Виходячи з викладеного вбачається, що
фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та ТОВ
«Інвест-Пак» і правомірність
віднесення позивачем спірних сум ПДВ
до податкового кредиту та віднесення
відповідних сум до складу валових
витрат, відповідно до первинних
бухгалтерських документів, за
податковими накладними, видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, платіжними дорученнями,
які виписані на виконання умов
викладених вище договірних відносин. А
відтак, з огляду на зазначені вище
норми законодавства та встановлені
обставини, судова колегія вважає, що
ТОВ «СЕКО-ПАК» правомірно віднесено до
складу податкового кредиту за серпень
2012 року суми податку на додану вартість
у розмірі 18467 грн. та правомірно
включено суму у розмірі 19391 грн. до
складу валових витрат у цьому періоді.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем цілком правомірно віднесено
суми за отримані товари за
вищевказаним договором, укладеним із
ТОВ «Інвест-Пак», до складу податкового
кредиту та до складу валових витрат, а
також порушень законодавства, що
регулює вказані питання не
встановлено, апеляційний суд приходить
до висновку, що визначення
відповідачем ТОВ «СЕКО-ПАК» сум
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість та з податку на
прибуток є протиправним, а отже і
накладення штрафних (фінансових)
санкцій на підставі цих порушень, є
також протиправним.

Згідно акту перевірки та розрахунку
фінансових санкцій, який наявний в
матеріалах справи вбачається, що по
контрагенту ТОВ «Інвест-Пак» позивачу
визначено заниження суми податку на
додану вартість у розмірі 18467 грн. та
застосовано штрафну фінансову санкцію
у розмірі 25% від цієї суми, яка складає
4617 грн., що відображено у податковому
повідомленні-рішенні від 19.06.2013 року
№. У зв'язку із тим, що ТОВ
«СЕКО-ПАК» правомірно віднесено до
складу податкового кредиту за серпень
2012 року суми податку на додану вартість
у розмірі 18467 грн., вказане податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню.

Водночас, по контрагенту ТОВ
«Інвест-Пак» згідно акту перевірки та
розрахунку фінансових санкцій, який
наявний в матеріалах справи, визначено
заниження суми податку на прибуток у
розмірі 19391 грн. та застосовано штрафну
фінансову санкцію у розмірі 25% від цієї
суми, яка складає 4848 грн., при цьому,
податкове повідомлення-рішення від
19.06.2013 року №, винесено на суму
основного платежу - 19406 грн.(з яких, 19391
грн. - по ТОВ «Інвест-Пак», 15 грн. - по ТОВ
"Пост Експрес Одеса") та на суму
штрафних (фінансових санкцій) - 4848 грн.
(по ТОВ «Інвест-Пак»). Водночас, з
розрахунку штрафних санкцій до
податкового повідомлення рішення
вбачається, що штрафні санкцій по сумі
основного платежу 15 грн. не
нараховувались, оскільки відповідно до
пункту 6 підрозділу 10 розділу XX
Податкового кодексу України із
змінами, внесеними згідно із Законом
від 07.07.2011 року № 3609-VI, не
застосовуються фінансові санкції до
платників податку на прибуток
підприємств та платників податків, що
перейшли на загальну систему
оподаткування, за порушення
податкового законодавства за
наслідками діяльності у другому -
четвертому календарних кварталах 2011
року.

Таким чином, вбачається, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
19.06.2013 року № підлягає частковому
скасуванню в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств по
основному платежу у розмірі 19391 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 4848 грн.

З цих же підстав підлягає скасуванню
податкове повідомлення-рішення від
05.09.2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за штрафними (фінансовими) санкціями з
податку на прибуток у розмірі 4847,00 грн.
(по ТОВ «Інвест-Пак»).

Разом з тим, згідно акту перевірки та
розрахунку фінансових санкцій, який
наявний в матеріалах справи
вбачається, що відповідно до
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 05.09.2013 року
№, воно винесено на суму
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 4636
грн., з яких 13 грн. - за основним платежем
(по ТОВ "Пост Експрес Одеса"), та 4623 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями, з
яких: 6,5 грн. - по ТОВ "Пост Експрес
Одеса" та 4616,5 грн. - по ТОВ «Інвест-Пак».

Враховуючи викладене, з урахуванням
того, що вище встановлено
недоведеність правомірності
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту суми ПДВ за
господарськими операціями ТОВ "Пост
Експрес Одеса", вказане податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню в частині донарахованих
штрафних (фінансових) санкцій з податку
на додану вартість у розмірі 4616,5 грн.

На підставі матеріалів справи та
оцінки представлених доказів, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
адміністративний позов товариства з
обмеженою «СЕКО-ПАК» до державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень підлягає
частковому задоволенню шляхом
скасування податкових
повідомлень-рішень державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської
області ДПС від 19.06.2013 року № та
від 05.09.2013 року № , а
також шляхом часткового скасування
податкових повідомлень-рішень
державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області ДПС від 19.06.2013 року № та
від 05.09.2013 року № , а в іншій
частині позов задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції повно
і всебічно досліджено обставини
справи, надані сторонами докази,
правильно визначено характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не є істотними і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області, -
залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «СЕКО-ПАК»
до Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням до Вищого адміністративного
суду України в порядку статті 212 КАС
України.

Головуючийсуддя С.І. Жук суддя Ю.М.
Градовський суддя К.В. Кравченко