Справа № 804/13107/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р. Справа № 804/13107/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства "Агро-Союз" до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
Приватного акціонерного товариства
"Агро-Союз" до Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, в якому позивач просить
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 13
серпня 2014 року №.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що Дніпропетровською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
Приватного акціонерного товариства
"АГРО-СОЮЗ" з питань дотримання вимог
податкового законодавства України при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Нафто-Трейд» за
липень 2013 року їх реальності та повноти
відображення в обліку, за результатами
якої складено акт №509/22-04/24437204 від 31.07.14
року. На підставі акту перевірки
винесено податкове
повідомлення-рішення від 13.08.20.14 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 230 334,70 грн. (основний
платіж - 153 556,0 грн., штрафна санкція - 76
778,00 грн.). Позивач вважає висновки
податкового органу в акті перевірки
безпідставними та необґрунтованими, а
тому винесене податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки податковий орган прийшов до
висновків щодо порушення позивачем
податкового законодавства, які є
обґрунтованими та підтверджені
письмовими доказами, а тому
Дніпропетровська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
прийнятті податкового
повідомлення-рішення від 13.08.20.14 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 230 334,70 грн. (основний
платіж - 153 556,0 грн., штрафна санкція - 76
778,00 грн.) діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. На
підставі вищенаведеного, просить суд у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив позов задовольнити, з підстав
зазначених у позовній заяві. Крім того,
представник позивача не заперечував
щодо розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд вирішив розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що
Дніпропетровською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Приватного акціонерного
товариства "АГРО-СОЮЗ" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства України при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Нафто-Трейд» за
липень 2013 року їх реальності та повноти
відображення в обліку.

За результатами перевірки ПрАТ «Агро
Союз» () документально
не підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із ТОВ
«НАФТО-ТРЕЙД» за липень 2013 року їх вид,
обсяг, якість та розрахунки, а саме
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування та неможливість
реального здійснення платником
податків операцій, що призвело до
порушення п.п.14.1.18 ст.14, п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.10, п.201.11 ст.201
Податкового Кодексу України від 02.12.10
№2755-VI із змінами та доповненнями в
результаті чого ПрАТ «Агро-Союз»
занижено податок на додану вартість по
скороченій декларації за липень 2013
року на суму 153 556,22 грн.

За результатами перевірки складено акт
№509/22-04/24437204 від 31.07.14 року на підставі
якого винесено податкове
повідомлення-рішення від 13.08.20.14 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 230 334,70 грн. (основний
платіж - 153 556,0 грн., штрафна санкція - 76
778,00 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем та ТОВ «Нафто-Трейд» 10 січня
2012 року був укладений Договір поставки
нафтопродуктів №070112 (надалі - Договір
поставки), відповідно до умов якого
Продавець (ТОВ «Нафто-Трейд»)
зобов'язувалось поставити
нафтопродукти в кількості та
асортименті, передбаченими договором.

На виконання вказаного Договору
поставки у липні 2013 року продавець (ТОВ
«Нафто-Трейд») поставив Позивачу
нафтопродукти, що підтверджується
видатковими накладними, які були
надані для перевірки (14 штук).

Також на виконання умов договору ТОВ
«Нафто-Трейд» у липні 2013 року було
видано на користь Позивача податкові
накладні (14 штук) на загальну суму 153556,22
грн., які Позивачем було включено до
складу податкового кредиту з ПДВ у
липні 2013 року.

На підтвердження здійснення
перевезень нафтопродуктів у липні 2014 р.
Позивачем було надано до перевірки
також товарно-транспортні накладні,
які підтверджують факт здійснення
перевезення нафтопродуктів.

Надання вищевказаних документів для
перевірки відображено на сторінках 6, 7,
8, 9 Акту перевірки.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для встановлення порушень з
боку позивача стало те, що
Дніпропетровською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
перевірці використано наступний акт
перевірки, а саме Дніпропетровською
ОДПІ складено акт документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Нафто-Трейд» з питань документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків ТОВ
«Омега-Сервіс» та їх реальності та
повноти відображення в обліку за
липень 2013 року.

Крім того, в запиті Відповідача №
2461/10/04-12-15-61 від 04.12.2013 р., на підставі
якого за твердженням Відповідача
проведена перевірка Позивача,
зазначено наступне:

необхідно надати завірені належним
чином копії наступних документів, щодо
взаємовідносини з контрагентами та їх
документальне підтвердження:

господарські договори, укладені з
контрагентами, у взаємовідносинах і
якими виявлено розбіжності;

фінансово-господарські документи, що
підтверджують сплату грошових коштів
за вчиненим правочином, - платіжні
доручення, виписки банківських
установ, прибуткові та видаткові
касові ордери, чеки ГРО та інші;

фінансово-господарські документи, що
підтверджують передачу товарів,
виконання робіт (надання послуг) за
вчиненим правочином, -
товарно-транспортні накладні,
накладні, податкові накладні,
рахунки-фактури, довіреності на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, акти приймання-передачі
виконаних робіт (наданих послуг)»

В переліку вказаних документів були
відсутні сертифікати відповідності на
поставлений товар, на відсутність яких
при перевірці посилався Відповідач в
Акті перевірки та запереченнях на
позов.

На виконання запиту Відповідача
№2461/10/04-12-15-61 від 04.12.2013 р. Позивач надав
Відповідачу документи, зазначені в
запиті, листом №233 від 10.12.2013 р. Вказаним
листом Позивачем було надано
документи, які витребовувались
Відповідачем, а саме: договір,
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні,
податкові накладні, платіжні доручення
- сторінки 2, 3, 4, 5 листа Позивача.

Таким чином, Позивачем у відповідь на
запит Відповідача від 04.12.2013 р. було
надані всі документи, які запитувались
Відповідачем.

Також, на підтвердження інформації
щодо використання Позивачем палива,
придбаного у ТОВ «Нафто-Трейд»,
позивачем надано суду документи про
підтвердження права власності на
автозаправку, що є на балансі у
Позивача, а саме копію рішення
третейського суду від 28.12.2005 р. про
визнання за акціонерним товариством
закритого типу «Агро-Союз» права
власності на тракторну бригаду площею
21016 кв.м., до складу якої входить в тому
числі З-1 будівля заправки, яка
розташована за адресою вул. Леніна, 3-а,
с. Водяне Синельниківського району
Дніпропетровської області.
Синельникіським міжміським бюро
технічної інвентаризації 10 січня 2006
року видано реєстраційне посвідчення
на зазначені об'єкти нерухомого майна,
що належать юридичним особам та витяг
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 10.06.2006 р. за р/н
витягу 9531394 та р/н об'єкта права
власності 13506594. Зазначені документи
підтверджують наявність у позивача
умов щодо зберігання придбаних
нафтопродуктів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Приписами п.201.4 ст.201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п.201.6 ст.201 ПК України).

Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі якщо
частка товарів/послуг, послуг не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п.201.7 ст.201 ПК
України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п.201.8 ст.201 ПК України).

Водночас, приписами абз. 1-3 п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV)
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV
передбачені обов'язкові реквізити, які
мають містити первинні та зведені
облікові документи.

Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення)
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників. Забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких позивачем
задекларовано грошові зобов'язання з
податку на додану вартість (договори,
податкові накладні, видаткові
накладні, платіжні доручення,
товарно-транспортні накладні, тощо).
Складені контрагентом податкові
накладні відповідають вимогам
законодавства України стосовно форми і
порядку їх оформлення, а придбані
позивачем товари та послуги
використані у власній господарській
діяльності, що не заперечується
матеріалами перевірки.

Таким чином, зобов'язання контрагентів
позивача не спричиняють
цивільно-правових чи податкових
наслідків для позивача, так само
позивач не може нести відповідальність
за будь-які порушення законодавства
вчинені його контрагентами.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31.01.2011 року №
14/11 у справі за позовом закритого
акціонерного товариства "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що "чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Верховний Суд України у вказаному
рішенні також наголосив, що такий
висновок "узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії" (заява
№ 3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності".

Також суд звертає увагу на рішення
Європейського Суду з прав людини від 9
січня 2007 року, про порушення Україною
статті 1 Першого протоколу у справі
"Інтерсплав проти України".

Так, у п. 37 рішення вказується: "Заявник
стверджував, що він сплачував податки
відповідно до Закону і ці платежі
перевірялись декілька разів
державними органами. Він зазначив, що
він не несе відповідальності за
діяльність інших компаній, у яких він
купував металевий брухт, ціна на який
включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це
ПДВ покладався на ці компанії, а не на
заявника. Заявник підкреслив, що він не
мав ні компетенції, ні можливості
контролювати господарську діяльність
інших підприємств і ситуація, на яку
посилається Уряд, вказує на
незадовільну діяльність податкових
органів, за які заявник не повинен
нести відповідальність. Він далі
підкреслював, що численні перевірки
його діяльності які здійснювалися
податковими органами, не виявили
порушень, на підставі яких останні
могли б ґрунтувати свої відмови".

Відповідно до п. 38 рішення зазначено:
"На думку Суду, коли державні органи
володіють будь-якою інформацією про
зловживання в системі відшкодування
ПДВ, що здійснюються конкретною
компанією, вони можуть вжити
відповідних заходів для запобігання
або усунення таких зловживань. Суд,
однак, не може прийняти зауваження
Уряду щодо загальної практики з
відшкодування ПДВ за відсутності
будь-яких ознак, які б указували на те,
що заявник був безпосередньо залучений
до таких зловживань".

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку щодо задоволення позовних
вимог.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 13
серпня 2014 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати в
розмірі 487,20 грн.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя О.В. Єфанова