Справа № К/9991/90511/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/90511/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, до якої
приєдналося Дніпропетровське міське
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
березня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області,
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області про
визнання протиправними і скасування
наказів, поновлення на службі та
стягнення коштів за час вимушеного
прогулу,

в с т а
н о в и л а :

У червні 2010 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом до
відповідачів. Уточнивши позовні
вимоги, просив визнати незаконними і
скасувати накази Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Дніпропетровській області від 4
травня 2010 року № 560 та від 6 травня 2010
року № 123 о/с в частині звільнення його
з органів внутрішніх справ України за
п. 64 «є» (за порушення дисципліни)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 114 від 29 липня 1991
року (далі - Положення), поновити його на
службі в органах внутрішніх справ
України на посаді начальника відділу
карного розшуку Дніпропетровського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, зобов'язати Дніпропетровське
міське управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області виплатити на його користь
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
його звільнили незаконно, оскільки він
не вчиняв дисциплінарного проступку.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
березня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17 листопада 2011 року, позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано п. 5 наказу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Дніпропетровській
області від 4 травня 2010 року № 560, наказ
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у
Дніпропетровській області від 6 травня
2010 року № 123 о/с в частині звільнення
позивача в запас Збройних Сил України
на підставі п. 64 «є» (за порушення
дисципліни) Положення, поновлено
ОСОБА_4 на посаді начальника відділу
карного розшуку Дніпропетровського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, зобов'язано Дніпропетровське
міське управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області нарахувати та виплатити
позивачу грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу. Постанову суду в
частині поновлення позивача на посаді
та нарахування і виплати грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
за один місяць допущено до негайного
виконання.

У касаційній скарзі Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, до якої
приєдналося Дніпропетровське міське
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення судів обох інстанцій та
ухвалити нове судове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах, встановлених статтею 220
КАС України, колегія суддів приходить
до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач з 1993 року
проходив службу органах внутрішніх
справ, з 26 серпня 2008 року займав посаду
начальника відділу карного розшуку
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області.

4 травня 2010 року наказом Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України № 560 «Про надзвичайну
подію за участю працівників
Дніпропетровського міського
управління та притягнення винних осіб
до дисциплінарної відповідальності»
позивача звільнено з органів
внутрішніх справ України на підставі
п. 64 «є» (за порушення дисципліни)
Положення.

На підставі вказаного наказу, 6 травня
2010 року Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області видало
наказ № 123 о/с про звільнення позивача з
органів внутрішніх справ у запас
згідно п. 64 «є» (за порушення
дисципліни) Положення.

Підставою для притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності стали
висновок службового розслідування від
4 травня 2010 року, проведеного за
обставинами порушення 23 квітня 2010 року
прокуратурою Донецької області
кримінальної справи відносно
працівників відділу карного розшуку
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області за
ознаками складу злочину, передбаченого
ч. 2 ст. 365 КК України, та довідка від 27
квітня 2010 року «Про перевірку стану
організації виховної роботи, роботи
громадських формувань та роботи з
молодими фахівцями у відділі карного
розшуку Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області».

Згідно висновку службового
розслідування позивач приділяв
недостатньо уваги проведенню з
підлеглим особовим складом
індивідуальної виховної та
профілактичної роботи, направленої на
дотримання дисципліни та законності,
недопущення фактів перевищення влади
та службових повноважень, порушення
конституційних прав і свобод громадян,
виконанню вимог наказів Міністерства
внутрішніх справ України від 31 грудня
2004 року № 1666 «Про затвердження
Інструкції з організації відряджень у
структурі Міністерства внутрішніх
справ України (зі змінами), а також
послабив контроль за діями
працівників, які виїхали у службове
відрядження, що у подальшому призвело
до вчинення останніми протиправних дій
відносно цивільних осіб, які
принижують їх честь та гідність. Так,
направлені у відрядження працівники
відділу карного розшуку
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області не маючи
на те передбачених законом підстав
затримали громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 супроводжуючи свої дії
застосуванням насилля, що виразилося у
позбавленні волі та застосуванням
спецзасобів - наручників.

Згідно довідки від 27 квітня 2010 року
«Про перевірку стану організації
виховної роботи, роботи громадських
формувань та роботи з молодими
фахівцями у відділі карного розшуку
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області» стан
організації індивідуально-виховної
роботи, роботи Рад зборів та інших
громадських формувань у відділі
відділу карного розшуку
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області визнано
незадовільним. Встановлено, що
протягом 2010 року на оперативних
нарадах питання за участю начальника
відділу щодо стану дисципліни та
законності розглядалися лише 3 рази;
наказ «Про організацію
соціально-гуманітарної підготовки
рядового та молодшого начальницького
складу у відділі карного розшуку
Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області»
відсутній; книга протоколів Днів
дисципліни відсутня; рапорти та
графіки відвідування особового складу
керівництвом служби мають
встановлений зразок, складаються
власноручно; всі керівники служб
відвідують щомісячно 30% підлеглого
особового складу.

Постановою слідчого з особливо
важливих справ слідчого відділу
прокуратури Донецької області від 7
липня 2010 року відмовлено в порушенні
кримінальної справи щодо ОСОБА_4 на
підставі п. 2 ст. 6 КПК України (за
відсутності в його діях складу
злочину), оскільки позивач не давав
вказівок відрядженим працівникам
незаконно утримувати осіб, причетних
до скоєння злочину, застосовувати до
них спеціальні засоби та фізичне
насильство у вигляді побоїв, проводити
незаконні обшуки та огляди, вчиняти
інші протиправні дії. ОСОБА_4 не було
відомо про вчинення його підлеглими
злочинних дій та про події, що мали
місце у відрядженні. На час звільнення
у позивача були відсутні не зняті
дисциплінарні стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що порушенням, яке допустив позивач, є
лише відсутність у відділі наказу «Про
організацію соціально-гуманітарної
підготовки рядового та молодшого
начальницького складу у відділі
карного розшуку Дніпропетровського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області» та книги протоколів Днів
дисципліни. Застосовуючи до позивача
найсуворіший вид дисциплінарного
стягнення, відповідачі не врахували
тяжкості проступку, обставин, за яких
він був скоєний, попередньої поведінки
позивача та визнання ним своєї вини,
ставлення позивача до виконання
службових обов'язків та рівень його
кваліфікації. Позивач, працюючи на
посаді начальника відділу карного
розшуку Дніпропетровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, постійно
проводив з підлеглим особовим складом
індивідуальну виховну та
профілактичну роботу, направлену на
дотримання дисципліни та законності, а
перед виїздом працівників відділу у
службове відрядження провів
інструктаж з транспортної та особистої
дисципліни.

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки визначені Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 114 від 29 липня 1991
року.

Відповідно до п. «є» ст. 64 вказаного
Положення особи середнього, старшого і
вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з
постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України»
дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни.

Ст. 8 цього Закону передбачено, що
начальник несе персональну
відповідальність за стан службової
дисципліни і повинен постійно його
контролювати. Начальник зобов'язаний
бути прикладом у дотриманні
законності, службової дисципліни,
бездоганному виконанні вимог Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів, наказів, норм моралі,
професійної та службової етики,
розвивати і підтримувати в підлеглих
свідоме ставлення до виконання
службових обов'язків, честь і гідність,
заохочувати розумну ініціативу,
самостійність, старанність у службі,
уміло застосовувати заходи
дисциплінарного впливу. Особливу увагу
начальник повинен приділяти вивченню
індивідуальних якостей підлеглих,
дотриманню статутних відносин між
ними, створенню здорового
морально-психологічного клімату в
колективі, його згуртуванню,
своєчасному запобіганню порушенням
службової дисципліни та виявленню
причин їх учинення, формуванню
нетерпимого ставлення до порушників,
враховуючи при цьому думку колективу
та громадськості. Начальник
зобов'язаний попередити про
неприпустимість порушення службової
дисципліни, а в разі вчинення підлеглим
таких діянь за необхідності накласти
на винного дисциплінарне стягнення або
порушити клопотання про накладення
стягнення старшим прямим начальником.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: усне зауваження; зауваження;
догана; сувора догана; попередження про
неповну посадову відповідність;
звільнення з посади; пониження в
спеціальному званні на один ступінь;
звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 14 цього ж Закону при
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо. Звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції, дійшов вірного
висновку про задоволення позову,
оскільки накладене на позивача
дисциплінарне стягнення не співмірне з
вчиненим дисциплінарним проступком.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, до якої
приєдналося Дніпропетровське міське
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2011 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк