Справа № 818/1605/14
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р.Справа № 818/1605/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання
Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної фінансової
інспекції в Сумській області на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 23.07.2014р.
по справі № 818/1605/14

за позовом Сумського обласного
управління водних ресурсів

до Державної фінансової інспекції в
Сумській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Сумське обласне управління
водних ресурсів, звернувся до
Сумського окружного адміністративного
суду з позовом до Державної фінансової
інспекції в Сумській області про
скасування пунктів 3, 4, 5, 6 вимоги про
усунення порушень, виявлених у ході
ревізії Сумського обласного
управління водних ресурсів від 28.05.2014 р.
№ 18-07-14-14/3641.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 23.07.2014р. по
справі № 818/1605/14 адміністративний позов
Сумського обласного управління водних
ресурсів до Державної фінансової
інспекції в Сумській області про
скасування вимоги задоволено частково.
Скасовано повністю пункти 3, 4, 6 та пункт
5 в частині: "в іншому випадку стягнути з
осіб, винних у зазначеному порушенні
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст. 130-136 Кодексу законів
про працю" Вимоги про усунення
порушень, виявлених у ході ревізії
Сумського обласного управління водних
ресурсів від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641. В
задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Відповідач, Державна фінансова
інспекція в Сумській області, не
погодився з постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу.
Свою незгоду з постановою суду мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано всі обставини, що мають
значення для справи та об'єктивного
прийняття рішення, а також зазначає, що
судом не було оцінено докази, які є у
справі. Просить скасувати оскаржувану
постанову в частині скасування
повністю пунктів 3, 4, 6 та пункту 5 в
частині: "в іншому випадку стягнути з
осіб, винних у зазначеному порушенні,
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст. 130-136 Кодексу законів
про працю", та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, колегія
суддів апеляційної інстанції,
переглядаючи судове рішення у даній
справі в межах доводів апеляційної
скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС
України, дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено,
що Державною фінансовою інспекцією в
Сумській області було проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Сумського обласного
управління водних ресурсів за період з
01.01.2012 р. по 01.03.2014 р., якою встановлено
ряд порушень та недоліків, що
відображені в акті ревізії від 17.04.2014 р.
№ 07-06/35.

З метою усунення виявлених порушень
Державною фінансовою інспекцією в
Сумській області, керуючись п. 7 ст. 10
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні", було прийнято
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході ревізії Сумського
обласного управління водних ресурсів
від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641 (а.с.12-14).

Позивач, не погодившись з висновками
про наявність порушень зазначених в
вимозі № 18-07-14-14/3641 від 28.05.2014 Державною
фінансовою інспекцією в Сумській
області «Про усунення виявлених
ревізією порушень», звернувся до суду з
даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позов щодо скасування пунктів 3, 4, 6 та
пункту 5 в частині: "в іншому випадку
стягнути з осіб, винних у зазначеному
порушенні шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. 130-136 Кодексу законів
про працю" вимоги про усунення
порушень, виявлених у ході ревізії
Сумського обласного управління водних
ресурсів від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641 є
обґрунтованим, а тому підлягає
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Щодо пункту 3 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641,
колегія суддів виходить з наступного.

В пункті 3 вказаної вимоги зазначено, що
в порушення ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу
України, п. 20, п. 22, п. 23, п. 49 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 28.02.2008р. № 228 Сумським обласним
управлінням водних ресурсів не
забезпечено покриття видатків на
оплату праці працівників відділу
використання водних ресурсів,
моніторингу вод та
техногенно-екологічної безпеки та
відповідних нарахувань на заробітну
плату по спеціальному фонду, внаслідок
чого дані видатки здійснено за рахунок
коштів загального фонду кошторису за
КПКВ 2407050 "Експлуатація державного
водогосподарського комплексу та
управління водними ресурсами" на суму
23164,59 грн.

Зобов'язано позивача внести зміни до
штатного розпису Сумського обласного
управління водних ресурсів в частині
затвердження утримання посад
працівників, які виконують платні
послуги, за рахунок коштів
спеціального фонду.

У відповідності до "Переліку платних
послуг, які надаються бюджетними
установами, що належать до сфери
управління Державного агентства
водних ресурсів", затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 26 жовтня 2011 р. № 1101, протягом
періоду, що підлягав ревізії, відділом
водних ресурсів установи надавалися
платні послуги, а саме: надання
рекомендацій щодо здійснення заходів
із зменшення негативного впливу місць
видалення промислових та побутових
відходів на стан водних об'єктів;
видача розрахунків та надання
рекомендацій з питань обґрунтування
потреби у воді та оцінки обсягів
водокористування, організації та
проведення заходів щодо раціонального
використання водних ресурсів;
підготовка та видача юридичним та
фізичним особам в установленому
порядку технічних умов на проведення
інженерних робіт на землях водного
фонду та об'єктах меліоративних систем;
надання рекомендацій з питань
розроблення проектів землеустрою у
разі вилучення, надання, зміни
цільового призначення земель водного
фонду; проведення інженерних
вишукувань на землях водного фонду.

Кошти від надання таких послуг
зараховувалися до спеціального фонду
за КПКВ 2407050. Вартість даних платних
послуг, що надаються працівниками
відділу водних ресурсів, обчислена
шляхом складання калькуляцій
визначення вартості.

До кошторису за КПКВ 2407050. КЕКВ 1111
"Заробітна плата" та КЕКВ 1120
"Нарахування на заробітну плату" (у 2012
році) та КЕКВ 2111 "Заробітна плата" і КЕКВ
2120 "Нарахування на оплату праці" (у 2013
році), а також у розрахунку
обґрунтованої потреби, видатки на
заробітну плату працівників відділу
водних ресурсів враховано у загальному
фонді кошторису, тоді як за спеціальним
фондом кошторису заплановано
здійснення видатків лише на оплату
праці працівників
адміністративно-господарського
відділу та відділу капітального
будівництва і проектування, оплату
виконаних робіт згідно з договорами
цивільно-правового характеру.

Відповідно до п. 20 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету міністрів України
від 28.02.2008 № 228, під час визначення
обсягів видатків та/або надання
кредитів з бюджету розпорядників
нижчого рівня головні розпорядники
повинні враховувати об'єктивну потребу
в коштах кожної установи, виходячи з її
основних виробничих показників, які
встановлюються для установ, обсягу
виконуваної роботи, штатної
чисельності, необхідності погашення
дебіторської і кредиторської
заборгованості; обов'язковим є
виконання вимоги щодо першочергового
забезпечення бюджетними коштами
видатків на оплату праці з
нарахуваннями, а також на господарське
утримання установ; видатки на
заробітну плату з коштів спеціального
фонду обчислюються залежно від обсягу
діяльності, що провадиться за рахунок
цих коштів, із застосуванням
встановлених законодавством норм.

Однак, установою по спеціальному фонду
кошторису видатки на оплату праці
працівників відділу водних ресурсів не
затверджувалися та не проводилися, в
штатних розписах по спеціальному фонду
кошторису фонд оплати праці зазначених
працівників не затверджувався,
натомість його затверджено за
загальним фондом кошторису та видатки
на оплату праці фактично здійснювалися
за загальним фондом.

Згідно п. 23 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, розпорядник бюджетних коштів
здійснює коригування обсягів узятих
бюджетних зобов'язань за загальним
фондом кошторису для проведення
видатків з цих зобов'язань із
спеціального фонду кошторису
відповідно до бюджетного
законодавства.

Проте, установою не здійснювалося
коригування обсягів узятих бюджетних
зобов'язань за загальним фондом
кошторису на виплату заробітної плати
з нарахуваннями працівникам, які
відповідно до штатного розпису
отримують заробітну плату за рахунок
коштів загального фонду, для
проведення видатків за цими
зобов'язаннями по спеціальному фонду
кошторису відповідно до бюджетного
законодавства.

Внаслідок зазначеного, показники
видатків на оплату праці працівників
відділу водних ресурсів, які включені
до загального фонду кошторису, є
завищеними, оскільки потреба в даних
коштах є необґрунтованою, чим порушено
п. 22 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ.

Таким чином колегія суддів вважає, що
відповідач не визначив жодних сум
завданих збитків у зв'язку з виплатою
коштів з загального фонду, а зробив
висновок, яким зобов'язав позивача
внести зміни до штатного розпису в
частині затвердження утримання посад
працівників, які виконують платні
послуги, за рахунок коштів
спеціального фонду.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що п. 3 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641 є
неправомірним та підлягає скасуванню,
а тому апеляційна скарга в цій частині
не підлягає задоволенню.

Щодо пункту 4 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641,
колегія суддів виходить з наступного.

В пункті 4 вказаної вимоги зазначено, що
в порушення ст. 629 Цивільного кодексу
України, ч. 4 ст.13 Бюджетного кодексу
України, абз. 2 п. 1, п. 17, п. 19, п. 49 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2008 р. № 228 відбулося пред'явлення
рахунків на оплату вартості
експлуатаційних послуг Сумській
гідрогеолого-меліоративній партії у
занижених розмірах, що призвело до
недоотримання власних надходжень
Управління в сумі 79575,34грн., у зв'язку з
чим зобов'язано позивача: відобразити в
обліку заборгованість в сумі 79575,34грн.
за Сумською
гідрогеолого-меліоративною партією,
якій послуги надавалися за заниженими
цінами; провести претензійно-позовну
роботу з Сумською
гідрогеолого-меліоративною партією
стосовно стягнення вищевказаної суми;
в іншому випадку стягнути з осіб,
винних у зазначеному порушенні шкоду у
порядку та розмірі встановленому ст.
130-136 Кодексу законів про працю

В Положенні про Сумське обласне
управління водних ресурсів,
затвердженому наказом Держводагенства
України від 12.09.2011 р. № 162, визначено, що
Сумське обласне управління водних
ресурсів є правонаступником Сумського
обласного виробничого управління
водного господарства.

Між "Орендодавцем" Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Сумській області та
"Орендарем" Сумською
гідрогеолого-меліоративною партією
укладено договір оренди державного
майна № 921 від 24 липня 2006 року (а.с.58-59).

Між "Балансоутримувачем" Сумським
обласним управлінням водного
господарства та "Орендарем" Сумською
гідрогеолого-меліоративною партією
укладено договір про відшкодування
витрат на утримання орендованого майна
та надання комунальних послуг Орендарю
№ 921 А від 24 липня 2006 року (а.с.67).

В подальшому укладено додаткові угоди
про внесення змін до договору № 921 А від
24 липня 2006 року, які є невід'ємною
частиною основного договору і
регламентують конкретно визначену
суму вартості експлуатаційних витрат,
відповідно і сам договір про
відшкодування витрат на утримання
орендованого майна та надання
комунальних послуг не може
розглядатися окремо без додаткових
угод (а.с.60-66).

Згідно п. 2 договору від 24.07.2006 р. №921А,
Балансоутримувач надає Орендарю
експлуатаційні послуги, щомісяця
виставляючи рахунки на їх оплату,
пропорційно займаних площ, але згодом
додатковим договором № 4 від 20.01.2012 р.
було внесено зміни, в яких зазначено, що
сума договору на 1 квартал 2012 р.
визначається відповідно до
тимчасового кошторису і складає в
частині: ліфт, сміття, експлуатаційні
витрати - 1500 грн. (а.с.71). Вартість
експлуатаційних витрат відповідно до
розрахунку, зробленого в межах
кошторисних призначень, становить 375
грн. в місяць. Тобто, сума
експлуатаційних витрат за перший
квартал становить 1125 грн. Додатковим
договором № 5 від 12.03.2012 р. до основного
договору внесено зміни, в яких
зазначено, що сума договору на 2012 рік
визначається відповідно до
кошторисних призначень і складає в
частині: ліфт, сміття, експлуатаційні
витрати - 6000 грн. (а.с.72). Тобто, сума
експлуатаційних витрат на 2012 рік
становить 4500 грн. В цих додаткових
угодах визначено, що сума договору може
коригуватись в залежності від внесення
змін до кошторисних призначень за
взаємною згодою сторін шляхом
укладення окремої додаткової угоди.

Відповідно до додаткового договору № 6
від 19.11.2012 р. договір 921 А від 24.07.2006 р.
було викладено в новій редакції, де в п.
1.3. зазначено, що сума договору на 2012 рік
визначається відповідно до
кошторисних призначень Орендаря і
складає в частині: ліфт, сміття,
експлуатаційні витрати - 6000 грн.
(а.с.73-74). Тобто експлуатаційні витрати,
згідно розрахунку 4500 грн. та згідно
п.1.4., сума договору, зазначена в пункті
1.3. цього договору може коригуватись в
залежності від внесення змін до
кошторисних призначень за взаємною
згодою сторін шляхом укладення окремої
додаткової угоди.

Всі наступні додаткові угоди є також
невід'ємною частиною договору від
24.07.2006 р. № 921 А і можуть розглядатися
лише разом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно частин 1 та 3 ст. 6 Цивільного
кодексу України, сторони мають право
укласти договір, який не передбачений
актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

З матеріалів справи встановлено, що
Сумською гідрогеолого-меліоративною
партією в повному обсязі відшкодовані
експлуатаційні витрати Сумському
обласному управлінню водних ресурсів
на утримання орендованого приміщення.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач не має правових
підстав для відображення в обліку
заборгованості в сумі 79575,34 грн. за
Сумською гідрогеолого-меліоративною
партією та проведення
претензійно-позовної роботи з Сумською
гідрогеолого-меліоративною партією
стосовно стягнення вищевказаної суми.
Розрахунки з
гідрогеолого-меліоративною партією
проводилися згідно договору в повному
обсязі, тому встановлення винних осіб
та стягнення заборгованості є
безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що п. 4 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641 є
неправомірним та підлягає скасуванню,
а тому апеляційна скарга в цій частині
не підлягає задоволенню.

Щодо пункту 5 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641,
колегія суддів виходить з наступного.

В пункті 5 вказаної вимоги зазначено, що
в порушення ст. 629 Цивільного кодексу
України, п.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 р. та умов договорів на розробку
проектно-кошторисної документації,
укладених з Сумською філією Інституту
"Дніпродіпроводгосп", не проведено
нарахування пені, строк позовної
давності для стягнення якої на 01.03.2014 р.
минув, що призвело до недоотримання
бюджетом доходу на загальну суму 1300,84
грн., у зв'язку з чим зобов'язано
позивача: відобразити в обліку
заборгованість в сумі 1300,84 грн. за
Сумською філією Інституту
"Дніпродіпроводгосп"; провести
претензійно-позовну роботу з Сумською
філією Інституту "Дніпродіпроводгосп"
стосовно стягнення вищевказаної суми;
в іншому випадку стягнути з осіб,
винних у зазначеному порушенні шкоду, у
порядку та розмірі встановленому ст.
130-136 Кодексу законів про працю.

Згідно з п. 49 Порядку проведення
інспектування державною фінансовою
інспекцією, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №550 від
20.04.2006 року, у разі коли діями чи
бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
контролюючий орган ставить вимоги
перед керівником об'єкта контролю та
органом його управління щодо
пред'явлення цивільних позовів до
винних осіб.

Відповідно до ст.130 Кодексу законів про
працю України, працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка
відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського ризику, а
також за шкоду, заподіяну працівником,
що перебував у стані крайньої
необхідності. Відповідальність за не
одержаний підприємством, установою,
організацією прибуток може бути
покладена лише на працівників, що є
посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може
добровільно покрити її повністю або
частково. За згодою власника або
уповноваженого ним органу працівник
може передати для покриття заподіяної
шкоди рівноцінне майно або поправити
пошкоджене.

Згідно зі ст. 130 Кодексу законів про
працю України, не одержані або списані
в доход держави прибутки з підстав,
пов'язаних з неналежним виконанням
працівником трудових обов'язків (так
само як і інші неодержані прибутки) не
можуть включатися до шкоди, яка
підлягає відшкодуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що
виявлені відповідачем порушення
фінансової дисципліни не призвели до
заподіяння позивачеві прямих збитків,
відшкодування яких має здійснюватися
за рахунок винних
матеріально-відповідальних осіб.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що пункт 5 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641
підлягає скасуванню в частині: "в
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у зазначеному порушенні шкоду у
порядку та розмірі встановленому ст.
130-136 Кодексу законів про працю", а тому
апеляційна скарга в цій частині не
підлягає задоволенню.

Щодо пункту 6 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641,
колегія суддів виходить з наступного.

В пункті 6 вказаної вимоги зазначено, що
в ході ревізії встановлено
незабезпечення належного виконання
антимонопольного законодавства, що
сталося через неналежне виконання
посадових обов'язків посадовими
особами Управління та призвело до
стягнення з Сумського обласного
управління водних ресурсів суми
штрафних санкцій, чим порушено ст. 218
Господарського кодексу України, ч. 1 ст.
3, ст. 4 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-ХІV
та п. 2.1 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, що призвело до
матеріальної шкоди (збитків)
Управлінню на загальну суму 4250,00 грн.
Зважаючи на це зобов'язано стягнути з
осіб, винних у зазначеному порушенні,
шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. 130-136 КЗпПУ.

У відповідності до Закону України "Про
Антимонопольний комітет",
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Враховуючи, що Інструкцією щодо
застосування економічної класифікації
видатків бюджету за КЕКВ 1135
передбачено сплату штрафів, та змінами
до розрахунку видатків кошторису
спеціального фонду Сумського
обласного управління водних ресурсів
на 2012 рік за КЕКВ 1135 передбачені
видатки в сумі 5000 грн., з яких і було
сплачено штраф, таким чином, Сумським
обласним управлінням водних ресурсів
законно сплачений штраф в сумі 4250 грн.

Відповідно до п.4 резолютивної частини
рішення Антимонопольного комітету від
31.07.2012 р. № 44 штраф накладено на
юридичну особу - Сумське обласне
управління водних ресурсів.

Відповідно до Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
суб'єктом відповідальності є юридична
особа (орган державної влади), а не
окремий його працівник, а штрафні
санкції позбавлені цивільно-правової
природи, відтак не можуть вважатися
шкодою у розумінні Цивільного кодексу
України.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимога Державної
фінансової інспекції в Сумській
області щодо визначення винних осіб та
стягнення з них шкоди в порядку та
розмірі встановленому ст. 130-136 КЗпП, є
незаконною, а тому п. 6 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 28.05.2014 р. № 18-07-14-14/3641 є
неправомірним та підлягає скасуванню,
а тому апеляційна скарга в цій частині
також не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
постанови Сумського окружного
адміністративного суду від 23.07.2014р. по
справі № 818/1605/14 суд дійшов вірних
висновків щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Сумській
області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 23.07.2014р. по
справі № 818/1605/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва
О.М.Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М.
Шевцова Н.В. Повний текст ухвали
виготовлений 03.11.2014 р.