Справа № 872/14907/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2014 рокусправа № 804/8700/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М.
Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Спірічева Я.В..

за участю

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Фініченко
Л.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19 вересня 2013 року у справі №804/8700/13-а за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень,-

в с т а н о в и в :

03 липня 2013 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
13.06.2013 р. та визнати протиправними
висновки акту перевірки №2280/17-2/НОМЕР_1
від 10.06.2013 року.

Адміністративний позов
обгрунтовано тим, що оскаржуване
податкове повідомлення - рішення є
незаконним та необгрунтованим,
оскільки прийняте на підставі
висновків акту перевірки, що не
відповідають суті спірних
правовідносин. Також, позивач зазначає,
що висновки акту перевірки грунтуються
лише на припущеннях податкового
органу, який не наділений
повноваженнями щодо визнання
нікчемними правочинів, тому
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення носить протиправний характер
та підлягає скасуванню в судовому
порядку.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
вересня 2013 року адміністративний позов
задоволено частково: визнано
протиавпрним та скасувати податкове
повідомлення - рішення № від
13.06.2013 року винесене Лівобережною
об'єднаною державною податковою
інспекцію м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції Лівобережна
об'єднана державна податкова інспекція
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, відповідач,
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції вимог норм
матеріального та процесуального права
просить оскаржувану постанову суду
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні
адміністративного позову.

Апеляційна скарга обгрунтована
тим, що позивачем було допущено
порушення вимог норм чинного
законодавства при формування податку
на додану вартість, внаслідок
укладення нікчемних (удаваних)
правочинів з метою отримання
податкової вигоди. У зв'язку із
зазначеним податковим органом було
правомірно зазначено в висновках акту
перевірки про виявлені порушення та
прийнято податкове повідомлення -
рішення, яке є законним та
обгрунтованим, а відтак підстави для
задовлення адміністративного позову
відсутні.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального права, надану правову
оцінку досліджених судом доказів по
справі, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що у період з 03.06.2013 року
по 07.06.2013 року посадовими особами
Лівобережної ОДПІ було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 з питання фінансово -
господарських взаємовідносин з ТОВ
"Родоніт - М" за період з 01.10.2010 року по
31.12.2010 року, за результатом якої
складено акт перевірки №2280/17.2/НОМЕР_1
від 10.06.2013 року.

Перевіркою встановлено
порушення:

Відповідно до частини 1,5 ст. 203, п.
1,2 ст. 215, ст. 228 Цивільного кодексу
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених ФОП ОСОБА_1, з контрагентом -
постачальником ТОВ "Родоніт - М", а саме:
відсутні факти реального вчинення
господарських операцій, що сприяють
здійсненню операцій з надання
податкової вигоди покупцям
підприємства та далі по ланцюгу
постачання за жовтень 2010 року, листопад
2010 року, грудень 2010 року контрагентам
ОСОБА_1

пп. 7.4.1, пп. 7.4.5, п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.97 року №168/97-ВР, із
змінами та доповненнями, в результаті
чого донараховано податок на додану
вартість на загальну суму ПДВ 3633.98 грн.,
в тому числі по періодам:

жовтень 2010 року - 1967,25 грн.,

листопад 2010 року - 147,88 грн.,

грудень 2010 року - 1518.85 грн..

На підставі висновків акту
перевірки податковим органом прийнято
податкове повідомлення - рішення
№ від 13.06.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем на суму 3633,98 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 908.5 грн..

Правомірність та обгрунтованість
податкового повідомлення - рішення
№ від 13.06.2013 року та також
винсовків акту перевірки позивача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
податкове повідомлення - рішення,
прийняте у відношенні позивача носить
протиправний характер та підлягає
скасуванню, як таке, що порушує права та
законні інтереси позивача як платника
податків. В той же час, суд першої
інстанції відмовив у задоволенні
позовних вимог в частині визнання
протимправними висновків акту
перевірки, оскільки вказані висновки
мають інформаційний характер та не
порушують права позивача.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висвновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналогічні приписи містить також Закон
України "Про податок на додану
вартість"

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), до
складу валових витрат та сплачених сум
ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг),
до складу податкового кредиту
підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, внаслідок якої є поставка
товару (робіт, послуг), понесення
витрат, у зв'язку з господарською
діяльністю платника, сплата
(нарахування) податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт понесення витрат та
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
первинними документами.

Встановлені обставини справи
свідчать про те, що між ФОП "ОСОБА_1 та
ТОВ "Родоніт М" укладено договір
купівлі - продажу товарів від 22.09.2010
року №22/09, відповідно до якого ТОВ
"Родоніт М" (продавець) постачає
позивачу (покупець) продукцію на умовах
СРТ АДРЕСА_1 (склад позивача).

Згідно наданих до перевірки
первинних документів за перевіряємий
період ФОП ОСОБА_1, загальна вартість
товару придбаного у ТОВ "Родоніт М" на
підставі договору купівлі - продажу
товарів від 22.09.2010 року №22/09 становить
82523,34 грн., в тому числі 13753,89 грн.,
вказані показники знайшли своє
відображення в податковій звітності
позивача за звітний перевіряємий
період.

Так на підтвердження реальності
здійснення господарських операцій з
постачання товару позивачем до суду
надано: видаткові накладні, податкові
накладні №11012 від 01.10.2010 р, №11011 від
01.10.2010 р., №11115 від 01.11.2010 р., №11217 від
01.12.2010 р., №11216 від 01.12.2010 р.

Відповідно до податкових
накладних від ТОВ «Родоніт - М» , ФОП
ОСОБА_1 в перевіряємий період було
віднесено до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість за товар, перелік якого
міститься в акті перевірки (стор. 19- 25
акту, 36-51, 68-80 акту).

Також, акт перевірки містить
дослідження первинних документів щодо
подальшої реалізації придбаного
позивачем у ТОВ «Родоніт - М» товару
іншим господарюючим суб'єктам. (стор.
115-138 акту).

Досліджені в ході перевірки документи
відповідають вимогам чинного
законодавства, та визнаються судом
апеляційної інстанції як первинні з
огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9
означеного Закону первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань платників
здійснюється на підставі первинних
документів, у яких міститься
інформація саме про господарські
операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій, первинні документи
відображають зміст та обсяг укладених
договорів, містять всі необхідні
реквізити, та обов'язкові посвідчення,
що вказує на безпідставність висновків
податкового органу про неправомірне
відображення позивачем сум податку на
додану вартість та податку на прибуток
у податковій звітності за вказаними
господарськими операціями.

Щодо доводів ДПІ про ненадання
позивачем до перевірки
товарно-транспортних накладних, які б
свідчили про факт транспортування
товарів від ТОВ «Родоніт - М» до складу
покупця, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відсутність лише товарно-транспортних
накладних не позбавляє господарські
операції їх реального змісту, з
урахуванням наявних видаткових
накладних, оплати за поставлений товар
(послуги) та подальшого використання
товару у власній господарській
діяльності платника податків, що у
своїй сукупності підтверджує
отримання товару (послуг) і як наслідок
наявність у платника права на
формування податкового кредиту.
Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997р.,
визначено такий документ як
товарно-транспортна накладна та
подорожній лист. Між тим, вказані
Правила не встановлюють правил
податкового обліку валових витрат
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Отже, відповідачем, на якого відповідно
до ч.2 ст.71 КАС України покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого рішення, не
доведено того, що сторонами укладено
угоди не з метою реального настання
правових наслідків, а з метою порушення
публічного порядку.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами наслідком яких є
поставка та придбання товару та
надання послуг.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
правомірності віднесення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум ПДВ за рахунок
договорів, укладених позивачем та його
контрагентами, на підставі належним
чином оформлених первинних документів,
в тому числі податкових накладних,
отриманих в ході реального здійснення
господарської операції, що ґрунтується
на вимогах податкового законодавства.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що судом першої інстанції в
достатньому обсязі з'ясовано обставини
справи та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим,
підстав для скасування рішення суду, в
межах доводів апеляційної скарги, не
існує.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скрагу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного
адміністративного суду від від від 19
вересня 2013 року у справі №804/8700/13-а -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
Ю.М. Дадим

Суддя:
С.А. Уханенко