Справа № 826/13026/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Огурцова О.П.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
до Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
про визнання нечинною та
скасування постанови № 250/13-16/13/5 від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач, в особі Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Прогрес фонд" (надалі по
тексту Позивач), звернувся з
адміністративним позовом до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг (надалі по тексту
Відповідач) про визнання нечинним та
скасування Постанови про накладання
штрафних санкцій (штраф) на Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Прогрес фонд" №250/13-16/13/5 від
15.08.2014 (з урахуванням уточнення
позовних вимог від 15.09.2014 р. №1509/07).
Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що
твердження Відповідача щодо
невідповідності договору про
непропорційне перестрахування на базі
ексцеденту збитковості № 1001/02-РД від
01.10.2013, укладеного Позивачем із ТДВ «СК
«РАДА», наявним ліцензіям є
безпідставним. Позивач вважає, що
позиція Відповідача є хибною та не
відповідає вимогам чинного
Відповідач проти позовних вимог
заперечує в повному обсязі та зазначає,
що згідно умов Договору № 1001/02-РД від
01.10.2013, позивач фактично здійснював
діяльність щодо добровільного
перестрахування (страхування)
медичного страхування (безперервне
страхування здоров'я), на яке позивач не
має відповідної ліцензії.
В судовому засіданні 13.10.2014 суд по
справі перейшов в письмове провадження
на підставі статті 122 КАС України.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -
Співробітниками Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг на
підставі акту позапланової виїзної
перевірки Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» (далі - ПрАТ «СК
«Прогрес-Фонд» або Товариство) від
11.07.2014 № 164/13-7ФП, відповідно до абзацу
третього пункту 4.2 глави 4 Положення про
застосування Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, заходів
впливу за порушення законодавства про
фінансові послуги, затвердженого
розпорядженням Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг 20.11.2012
№2319, зареєстрованим в Міністерстві
складено Акт про правопорушення ПрАТ
«СК «Прогрес-Фонд» 17 липня 2014 року
№874/13-15/13-7 (надалі по тексту Акт про
правопорушення №874/13-15/13-7).
В Акті про порушення №874/13-15/13-7
встановлено наступні порушення:
пункту 2.29 Ліцензійних умов провадження
страхової діяльності, затверджених
розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 28.08.2003 № 40, зареєстрованим
Міністерством юстиції України 15.09.2003 за
№805/8126 (далі - Ліцензійні умови
провадження страхової діяльності),
відповідно до якого страховик
зобов'язаний мати у власності або в
користуванні приміщення, а саме:
нежитлову частину внутрішнього об'єму
будівлі, обмежену будівельними
елементами, з можливістю входу і
виходу, яка використовується виключно
цим страховиком при провадженні
страхової діяльності, за
місцезнаходженням, зазначеним у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців та
вимоги пункту 1.14 Ліцензійних умов
провадження страхової діяльності,
відповідно до якого вимоги,
установлені законодавством України у
сфері регулювання страхової
діяльності, повинні виконуватись
страховиками протягом дії ліцензії;
частини сьомої статті 6 Закону України
«Про страхування», відповідно до якої
страховики мають право займатися
тільки тими видами добровільного
страхування, які визначені в ліцензії,
вимоги частини другої статті 7 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» відповідно до якої,
у разі якщо відповідно до закону
надання певних фінансових послуг
потребує ліцензування, фінансова
установа має право на здійснення таких
послуг лише після отримання
відповідних ліцензій, вимоги пункту 1.14
розділу 1 Ліцензійних умов провадження
страхової діяльності, затверджених
розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 28.08.2003 № 40, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 15.09.2003 за
805/8126, відповідно до якого вимоги,
установлені законодавством України у
сфері регулювання страхової
діяльності, повинні виконуватись
страховиками протягом дії ліцензії;
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг винесено Постанову
№250/13-16/13/5 про накладення штрафних
санкцій (штрафу) на Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Прогрес
фонд" за порушення, вчинені на ринку
фінансових послуг в розмірі 170 000,00 грн.
Не погоджуючись з вказаною Постановою
позивач звернувся до суду та просить
визнати її нечинною та скасувати.
Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Прогрес фонд" (Перестраховик),
з однієї сторони, та Товариством з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «РАДА» (Перестрахувальник), з
іншого боку, було укладено Договір про
непропорційне перестрахування на базі
ексцеденту збитковості №1001/02-РД від
01.10.2013 р. (надалі по тексту Договір
№1001/02-РД).
У відповідності до підпунктів 1.1.1 - 1.1.4
Договору №1001/02-РД предметом Договору є
майнові інтереси, що не суперечать
закону та пов'язані з матеріальними
збитками завданими Перестрахованому
внаслідок неможливості виконання
(неналежного виконання) своїх
зобов'язань в обсязі і в строки, за
договорами страхування
(перестрахування), що складають
зазначений нижче портфель, що
перестраховано за даним Договором. На
умовах цього Договору Перестраховик
бере на себе зобов'язання після
перевищення Пріоритету
Перестрахованого виплатити в межах
своєї відповідальності, встановленої
цим Договором, збитки, що можуть
настати після виплат Перестрахованим
страхових сум (їх часток) за договорами
страхування, що складають зазначений
нижче портфель. Об'єктом страхування
згідно дійсного Договору є фінансові
результати діяльності
Перестрахованого по портфелю, що
підлягає перестрахуванню за цим
Договором. Портфель, що підлягає
перестраховуванню за цим Договором,
складається із договорів
добровільного перестрахування медичне
страхування (безперервне страхування
здоров'я), які укладено Перестрахованим
через прийняття у страхування таких
ризиків у період з 02 січня 2013 року по 31
грудня 2013 року (надалі - ПОРТФЕЛЬ).
Страхові випадки (у відповідності з
оригінальними договорами
добровільного страхування медичне
страхування (безперервне страхування
здоров'я), а саме: Перевищення
збитковості по кожному портфелю.
Отримання медичної допомоги при
настанні будь-якої хвороби
(загострення наявної хворобі), або
консультативно-діагностичної,
профілактичної та іншої медичної
допомоги - Первинна інвалідність, у
зв'язку з хворобою, яка настала в період
дії договору - Звернення Застрахованої
особи до медичного закладу за
отриманням консультаційної,
діагностичної, лікувальної,
реабілітаційної, оздоровчої та іншої
медичної допомоги у зв'язку з
захворюванням, загостренням
хронічного захворювання, травмою,
отруєнням та іншими - Поранення
(контузія, травми або каліцтво)
Застрахованого, захворювання
Застрахованого, одержані під час
ліквідації пожежі, або наслідків
аварії, загибель або смерть
Застрахованого. - Хронічне
захворювання в стадії загострення;
Отримання медичної допомоги в закладах
охорони здоров'я при настанні, під час
дії Договору, будь-якої хвороби
(загострення хвороби) або отримання
консультативно-діагностичної,
профілактичної та іншої медичної
допомоги згідно Програми "Невідкладна
У відповідності до статті 987 Цивільного
кодексу України, за договором
перестрахування страховик, який уклав
договір страхування, страхує в іншого
страховика (перестраховика) ризик
виконання частини своїх обов'язків
перед страхувальником. Страховик, який
уклав договір перестрахування,
залишається відповідальним перед
страхувальником у повному обсязі
відповідно до договору страхування.
Статтею 1 Закону України "Про
страхування" встановлено, що
страхування - це вид цивільно-правових
відносин щодо захисту майнових
інтересів фізичних осіб та юридичних
осіб у разі настання певних подій
(страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.
Частинами першою, другою та третьою
статті 12 зазначеного Закону
встановлено, що перестрахування -
страхування одним страховиком
(цедентом, перестрахувальником) на
визначених договором умовах ризику
виконання частини своїх обов'язків
перед страхувальником у іншого
страховика (перестраховика) резидента
або нерезидента, який має статус
страховика або перестраховика, згідно
з законодавством країни, в якій він
зареєстрований. Перестрахування у
страховика (перестраховика)
нерезидента здійснюється згідно з
вимогами та в порядку, встановленими
Кабінетом Міністрів України. Договори
перестрахування підлягають реєстрації
в порядку, затвердженому Уповноваженим
З аналізу статті 12 Закону України "Про
страхування" та статті 987 Цивільного
кодексу України, договір
перестрахування за своєю суттю є
договором страхування, що укладається
між спеціальними суб'єктами і об'єктом
якого є ризик виконання частини своїх
обов'язків перед страхувальником у
іншого страховика. Таким чином, до
такого договору мають застосовуватись
положення про договір страхування.
Облігаторне перестрахування - договір
перестрахування, за яким страховик
(цедент) повинен передати, а
перестраховик прийняти всі ризики по
даному виду страхування.
Судом встановлено, що в даному випадку
Договір №1001/02-РД, не є договором
переуступки в розумінні Закону України
"Про страхування" та Цивільного кодексу
України, проте даним Договором
передбачено, що Перестраховик бере на
себе зобов'язання після перевищення
Пріоритету Перестрахованого виплатити
в межах своєї відповідальності,
встановленої цим Договором, збитки, що
можуть настати після виплат
Перестрахованим страхових сум (їх
часток) за договорами добровільного
перестрахування медичне страхування
(безперервне страхування здоров'я), а
отже, в даному випадку у Позивача
повинна бути ліцензія на даний вид
страхування (медичне страхування).
У відповідності до частини сьомої
статті 6 Закону України "Про
страхування", страховики мають право
займатися тільки тими видами
добровільного страхування, які
визначені в ліцензії.
Згідно вимоги частини другої статті 7
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» у разі якщо
відповідно до закону надання певних
фінансових послуг потребує
ліцензування, фінансова установа має
право на здійснення таких послуг лише
після отримання відповідних ліцензій.
Вимогами пункту 1.14 розділу 1
Ліцензійних умов провадження
страхової діяльності, затверджених
розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 28.08.2003 № 40, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 15.09.2003 за
805/8126 (надалі по тексту Ліцензійні
умови), передбачено, що установлені
законодавством України у сфері
регулювання страхової діяльності,
повинні виконуватись страховиками
протягом дії ліцензії.
Частиною третьою статті 6 Закону
України "Про страхування", передбачено,
що види добровільного страхування, на
які видається ліцензія, визначаються
згідно з прийнятими страховиком
правилами (умовами) страхування,
зареєстрованими Уповноваженим
У відповідності до пункту третього
частини четвертої статті 6 Закону
України "Про страхування", видами
добровільного страхування можуть
медичне страхування (безперервне
страхування здоров'я).
Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, у Позивача
відсутня ліцензія на надання страхових
послуг щодо медичного страхування, а
тому, в даному випадку у Відповідача
були всі наявні підстави для
застосування до Позивача штрафних
санкцій, оскільки згідно Договору
№1001/02-РД Позивач повинен
відшкодовувати різницю саме за надання
медичного страхування.
Згідно статті 39 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
у разі порушення законів та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність з надання
фінансових послуг, Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, застосовує заходи впливу
відповідно до закону.
Пунктом три частини першої статті 40
Закону України "Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг", Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, може застосовувати такі заходи
впливу, як накладати штрафи в розмірах,
передбачених статтями 41 і 43 цього
Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про не
обґрунтованість позовних вимог, а отже,
Постанова про накладання штрафних
санкцій (штраф) на Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Прогрес
фонд" №250/13-16/13/5 від 15.08.2014 прийнята у
відповідності до законодавства.

Крім того, суд звертає увагу Позивача,
що скасувати можна певний акт
індивідуальної дії, а визнати нечинним
можна лише нормативно-правовий акт,
прийнятий суб'єктом владних
повноважень, а отже, вимога позивача
про визнання нечинним Постанову про
накладання штрафних санкцій (штраф) на
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Прогрес фонд"
№250/13-16/13/5 від 15.08.2014 не підлягає
задоволенню, оскільки дано Постанова є
нормативно-правовий актом.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень покладений на нього
обов'язок щодо доказування
правомірності оскаржуваного
розпорядження виконав в повному
обсязі.

З урахуванням викладеного, суд
приходить висновків про відмову в
задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 69, 70, 71, 86, 158-163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов

Справа №826/13026/14