Справа № 2а-6141/11/1270
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/4482/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу спільного
українсько-австралійського
підприємства "Капітал" (далі -
Підприємство)

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17.08.2011

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03.11.2011

у справі № 2а-6141/11/1270

за позовом Підприємства

до Старобільської міжрайонної
державної податкової інспекції
Луганської області (далі -
Старобільська МДПІ)

про визнання неправомірною
бездіяльності та дій.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2005 року Підприємство
звернулося до Луганського окружного
адміністративного суду з повозом, в
якому просило визнати протиправною
бездіяльність Старобільської МДПІ
щодо відшкодування позивачеві ПДВ за
податковими деклараціями за березень,
травень, червень 1999 року у сумі 234 268 грн.
та нарахованих процентів у розмірі 794
700,14 грн., а також визнати
неправомірними дії відповідача по
зарахування зазначених сум ПДВ у
рахунок майбутніх платежів.

Справа розглядалася судами
неодноразово. Так, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
15.06.2011 прийняті у справі судові акти
попередніх інстанцій було скасовано, а
справа направлена до Луганського
окружного адміністративного суду для
продовження розгляду з причин
помилковості висновків судів щодо
невідповідності обраного позивачем
способу захисту порушеного права
вимогам закону.

За наслідками нового розгляду справи
постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17.08.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03.11.2011, у позові відмовлено з тих
мотивів, що у поданих деклараціях за
спірні звітні періоди позивач
самостійно обрав спосіб одержання
бюджетного відшкодування ПДВ шляхом
його зарахування в рахунок майбутніх
платежів, у зв'язку з чим відсутні
підстави для висновку про самовільну
зміну податковим органом визначеного
платником напряму бюджетного
відшкодування.

Посилаючись на неправильне
застосування судами норм податкового
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини (зокрема, підпункту 7.7.3
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»),
Підприємство звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані судові акти
попередніх інстанцій та задовольнити
розглядувані позовні вимоги. За
посиланням скаржника, у відповідача
були відсутні підстави для зарахування
належних позивачеві сум ПДВ з бюджету в
рахунок майбутніх зобов'язань
Підприємства з цього податку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, щоу
податкових деклараціях з податку на
додану вартість, поданих до
контролюючого органу за березень,
травень та червень 1999 року,
Підприємством було задекларовано
від'ємне значення ПДВ у сумах,
відповідно, 66891 грн., 101156 грн. та 66133 грн.

У рядку 25 кожної із вказаних
деклараціях Підприємством було
визначено, що 100% задекларованої суми
від'ємного значення підлягає
зарахуванню в рахунок платежів.

На час виникнення спірних
правовідносин порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті до бюджету
або відшкодуванню з бюджету, та строки
розрахунків з бюджетом регулювався
пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість.

Згідно з підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 цієї
статті Закону (у редакції, що діяла на
час подання позивачем спірних
декларацій) суми податку, що підлягають
сплаті до бюджету або відшкодуванню з
бюджету, визначаються як різниця між
загальною сумою податкових
зобов'язань, що виникли у зв'язку з
будь-яким продажем товарів (робіт,
послуг) протягом звітного періоду, та
сумою податкового кредиту звітного
періоду.

В силу вимог підпункту 7.7.3 пункту 7.7
статті 7 названого Закону (у тій самій
редакції) у разі коли за результатами
звітного періоду сума, визначена
згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має
від'ємне значення, така сума підлягає
відшкодуванню платнику податку з
Державного бюджету України протягом
місяця, наступного після подачі
декларації.

Підставою для отримання відшкодування
є дані тільки податкової декларації за
звітний період. За бажанням платника
податку сума бюджетного відшкодування
може бути повністю або частково
зарахована в рахунок платежів з цього
податку. Таке рішення платника податку
відображається в податковій
декларації.

Таким чином, як вірно зазначили суди,
визначення напряму використання
належних платникові сум бюджетного
відшкодування ПДВ є виключною
компетенцією платника.

Установлені судами обставини даної
справи свідчать про те, що позивачем
було самостійно обрано спосіб
бюджетного відшкодування у вигляді
зарахування в рахунок майбутніх
платежів; а відтак суди цілком
об'єктивно зазначили, що ДПІ,
здійснюючи таке зарахування, діяла у
межах та у спосіб, що визначені законом,
та правомірно відмовили у позові.

Доводи касаційної скарги ґрунтуються
на іншому тлумаченні вищевикладених
правових норм, що однак не є свідченням
судової помилки.

Норми матеріального права при розгляді
цієї справи правильно застосовані
судами; порушень процесуальних норм, що
тягнуть скасування або зміну судових
актів, не виявлено.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу спільного
українсько-австралійського
підприємства "Капітал" відхилити.

2. Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17.08.2011та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03.11.2011у
справі № 2а-6141/11/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючийсуддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько