Справа № 2а-5880/11/1370
Суддя: Дем'яновський Галій Семенович
Дата ухвалення: 2011-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2011 р.
№ 2а-5880/11/1370
Львівський окружний адміністративний
суд у складі :
головуючого судді
Дем'яновського Г.С.,
за участю секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області, у якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 11.05.2011 року №
Позовні вимоги мотивує тим, що
висновки податкового органу про
відсутність у підприємства права на
отримання бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість, покладені в
основу оскаржуваного рішення, є
Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
в позовній заяві. Просив позов
Представник відповідача позову не
визнав з підстав,викладених у
запереченні. Просив в задоволенні
Суд, заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, дійшов висновку
про те, що позов не підлягає до
задоволення, мотивуючи це наступним.
Позивач -Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності
райдержадміністрацією Львівської
області 01.06.2009 року та узятий на
податковий облік у ДПІ у
Пустомитівському районі Львівської
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є
платником ПДВ відповідно виданого ДПІ
у Пустомитівському районі Львівської
області Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість..
ДПІ у Пустомитівському районі
Львівської області провела
позапланову виїзну перевірку позивача
,про що складено Акт від 10.05.2011 року №
238172НОМЕР_1 „Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питань взаєморозрахунків
ФОП ОСОБА_1 з ТзОВ „Львівкомфортгруп-К"
за січень і лютий 2010 року та з ТзОВ
„Екопласт-Львів" за травень 2010 року.
В ході перевірки встановлено порушення
1.ч.2 ст.228,ст.216 ЦК України,ст.3,ст.4,
п.п.7.4.1.,п.п.7.4.5. п.7.4.,п.п. 7.5.1. п.7.5. ст.7
Закону України „Про податок на додану
,внаслідок чого встановлено завищення
податкового кредиту з ПДВ на суму 9848,53
На підставі вказаного акту ДПІ у
Пустомитівському районі Львівської
області прийнято податкове
повідомлення-рішення 11.05.2011 року №
грошового зобов"язання з податку на
,в тому числі: за основним платежем-9848,53
грн.,штрафні санкції 2462,25 грн.
Сума податку на додану вартість на яку
відмовлено у наданні бюджетного
відшкодування, складається із:
1.Вартість послуг,проданих товарів
наданих ТзОВ „Львівкомфортгруп-К" на
2 Вартість послуг, наданих ТзОВ
„Екопласт-Львів" на суму 5376,50 грн.
На підтвердження правомірності
віднесення до складу податкового
кредиту позивач представив суду
1.Накладна №0873 від 05.01.2010 року згідно
якої постачальник ТзОВ
„Львівкомфортгруп-К" поставив
позивачу товари на суму 5377 грн.,
2.Податкова накладна від 05.01.2010 року
ТзОВ „Львівкомфортгруп-К" на суму 5377
3. Накладна №1081 від 04.02.2010 року згідно
якої постачальник ТзОВ
„Львівкомфортгруп-К" поставив
4.Податкова накладна від 04.02.2010 року
5. Накладна №1082 від 23.02.2010 року згідно
якої постачальник ТзОВ
„Львівкомфортгруп-К" поставив
6.Податкова накладна від 23.02.2010 року
5. Накладна №0085 від 14.05.2010 року згідно
якої постачальник ТзОВ
„Екопласт-Львів" поставив позивачу
6.Податкова накладна від 14.05.2010 року
Суд вважає,що ці докази є
обов"язковими,але не
вичерпними,оскільки предметом
доказування є обставини,що
підтверджують або спростовують
реальність господарських
відносин,тобто реальність правочинів.
Відповідно до правил податкового
обліку необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку,' затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99р. № 996-XIV
(із змінами та доповненнями)
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
З видаткових накладних ПП
ЛЬВІВКОМФОРТГРУП-К",ТзОВ „Екопласт"
вбачається,що в них не зазначено
прізвище та посада посадової особи
підприємства ,яка відпустила
матеріальні цінності, відсутні посилки
на довіреність позивача на право
отримання цінностей.
Згідно з п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 р. за № 168/704. первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місцеі
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.
Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.
З матеріалів справи вбачається,що ПП
ЛЬВІВКОМФОРТГРУП-К",ТзОВ „Екопласт"
товарно-матеріальні цінності.
Основним документом ,яким
опріділяються обов"язки сторін в
господарській операції є договір в
даному випадку договір поставки або
купівлі-продажу,однак договори або
угоди ,укладені між позивачем та ПП
ЛЬВІВКОМФОРТГРУП-К", ТзОВ „Екопласт не
Ст.ст. 626,629 ЦК України передбачено,що
договором є домовленість двох або
більше сторін,спрямована на
встановлення,зміну або припинення
цівільних прав та обов"язків.При цьому
договір є обов"язковим для виконання
сторонами, за ст.662 ЦК України продавець
зобов"язаний передати покупцеві
товар,визначений договором
купівлі-продажу.Продавець зобов"язаний
передати покупцеві одночасно з товаром
сертифікат якості на товар,що
поставляється ,однак позивач такий
документ не представив.
З представлених накладних
вбачається,що постачались громізкі та
об"ємні предмети,зокрема, кабіна
автонавантажувача, гідророзподільники
,тощо,однак позивач заявив,що особисто
перевозив означені товарні цінності
без супроводжуючих документів.
Моментом виконання обов"язку продавця
щодо передачі товару згідно ст.664 ЦК
України є: Відповідно до пункту 11.1
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року №363
та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568
(із змінами і доповненнями) основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Залежно від виду вантажу та його
специфічних властивостей до основних
документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
Відповідно до розділу 1 „Правил"
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
Відповідно до пункту 11.4 „Правил"
оформлення перевезень вантажів
товарно- транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Відповідно до пункту 11.5 „Правил"
товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
Згідно пунктом 11.7 „Правил" перший
екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
У випадку перевезення товару
залізницею оформляється комплект
перевізних документів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 19.11.1998 року № 460, до якого
належать: накладна, дорожня відомість,
корінець дорожньої відомості та
квитанція про приймання вантажу (п. 1.1
Правил оформлення перевізних
документів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000 року №644.
Позивач товарно-транспортні накладні
Суд не погоджується з такою позицією
позивача і вважає,що для доказів
реальності проведення зазначених
господарських операцій повинні бути
товарно-транспортні накладні на весь
обсяг продукції,що поставляється,
вручення товару покупцеві,якщо
договором встановлений обов"язок
продавця доставити товар,надання
товару в розпорядження покупця ,якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару. Оскільки
контрагенти за договором знаходяться в
різних районах області ,то відповідно
товар підлягає перевезенню.
На момент виникнення спірних
правовідносин визначення платників
податку на додану вартість, об'єкти,
бази та ставки оподаткування, перелік
неоподаткованих та звільнених від
оподаткування операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету встановлювались Законом
України «Про податок на додану
вартість»№ 168/97-ВР від 03 квітня 1997 року
з наступними змінами та доповненнями
(далі - Закон № 168/97-ВР).
Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
визначені пунктом 7.7. статті 7 Закону
№168/97-ВР.
Відповідно до пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
"податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
|податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Згідно пп.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону "якщо
платник податку придбавае (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
У відповідності до пп.7.4.5 п.7.4 ст. 7
Закону "не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту".
Згідно підпункту 7.7.1. підпункту 7.7.
статгі 7 сума податку, що підлягає
сплаті і (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду, і при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за, попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.
Підпунктом 7.7.2. передбачалось якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів (послуг) у попередніх
податкових періодах постачальникам
таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
Відповідно до підпункту 7.7.3 пункту 7.7.
статті 7 Закону № 168/97 - ВР платник
податку, який має право на одержання
бюджетного відшкодування та прийняв
рішення про повернення повної суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. До декларації додаються
розрахунок суми бюджетного
відшкодування, копії погашених
податкових векселів (податкових
розписок), у разі їх наявності, та
оригіналів п'ятих основних аркушів
(примірників декларанта) вантажних
митних декларацій, у разі наявності
експортних операцій.

Згідно підпункту 7.7.4 пункту 7.7. статті 7
Закону № 168/97 - ВР платник податку може
прийняти самостійне рішення про
зарахування належної йому повної суми
бюджетного відшкодування у зменшеній
податкових зобов'язань з цього податку
наступних податкових періодів.
Зазначене рішення відображається
платником податку у податковій
декларації, яку він подає за наслідками
звітного періоду, в якому виникає право
на подання заяви про отримання
бюджетного відшкодування згідно з
нормами цієї статті. При прийнятті
такого рішення зазначена сума не
враховується при розрахунку сум
бюджетного відшкодування наступних
податкових періодів.

Згідно п.3.1. „Закону" об"єктом
оподаткування є операції платників
податку з поставки товарів та послуг
,місце надання яких знаходиться на
митній території України.

Згідно ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу,іншим актам цивільного
законодавства,а також моральним
засадам суспільства,волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній
волі,правочин має вчинятися у
формі,встановленій законом,правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків,що
обумовлені ним.

Відповідно до ст.213 Цивільного кодексу
України зміст правочину може бути
витлумачений стороною (сторонами). При
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
наведеними правилами немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.2 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин,якщо його
недійсність встановлена законом
нікчемний правочин.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків.крім тих,що пов"язані з його
недійсністю.Нікчемний правочин є
недійсним в силу закону,а тому також не
створює інших наслідків,крім тих,що
пов"язані з його недійсністю..

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку,що позивач не довів
реальність зазначених господарських
операцій і укладені ним правочини з ПП
„Львівкомфортгруп-К" та ТзОВ „Еталон"
є нікчемними. Це підтверджується також
листами:

-старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у
Львівській області від 21.09.2011 року №
775809-1, з якого вбачається,що ряд осіб
,відносно яких порушені кримінальні
справи, організували
реєстрацію,придбання та
перереєстрацію суб"єктів
господарювання на малозабезпечених
„підставних" осіб за грошову
винагороду ,а саме :... ТзОВ „Екопласт"..

-Голови ДПА у Львівській області №
5569 від 12.11 2010 року ,з якого
вбачається,що в ході розслідування
кримінальної справи встановлено ,що
здійснюючи свою злочинну діяльність
певні особи задіяли у схемі
мінімізації податкових
зобов"язань,зокрема : ПП
„Львівкомфортгруп-К",

Частиною 2 ст. 19 Конституції
України та ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні»посадові особи органів
державної податкової служби
зобов'язані дотримувати Конституції і
законів України, інших нормативних
актів, прав та охоронюваних законом
інтересів громадян, підприємств,
установ, організацій, забезпечувати
виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій та
повною мірою використовувати надані їм
права.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (ст. 69 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.69 КАС України, докази
суду надають особи, які беруть участь у
справі. Суд може запропонувати надати
додаткові докази або витребувати
додаткові докази за клопотанням осіб,
які беруть участь у справі, або з
власної ініціативи.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

У відповідності до вимог ст. 71 КАСУ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. А згідно ст.
86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу..

За правилами, встановленими ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. З ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, шо передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням встановлених фактичних
обставин та наведеного вище аналізу
правових норм, висновки податкового
органу про відсутність у підстав для
бюджетного відшкодування є
обгрунтованими.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що
позивач не спростував висновки ДПІ у
Пустомитівському про здійснення
безтоварних господарських операцій та
нікчемність здійснених правочинів , і
суд вважає , що позові Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області про визнання незаконним та
скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Пустомитівському районі Львівської
області слід відмовити.

Відповідно до ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не підлягають відшкодуванню понесені
позивачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

постановив:

В задоволенні позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 11.05.2011 року №
відмовити.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд з одночасним надсиланням копії
апеляційної скарги особою, яка її
полає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення.

У разі застосування судом ч.З ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя:підпис-з оригіналом звірено.

Суддя
Дем'яновський Г.С.