Справа № 826/5330/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5330/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Оксененка
О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія 611» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія 611» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування податково повідомлення -
рішення від 04.04.2014 року №2,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування податково
повідомлення - рішення від 04.04.2014 року
№2.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
червня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу з підстав неповного з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 червня 2014 року та
ухвалити нове судове рішення про
задоволення позову.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги апеляційної
скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було ухвалене законне та
обґрунтоване рішення, а підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів,
посадовими особами відповідача
проведено документальну планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.12.2012 року; за наслідками перевірки
складено акт від 04.03.2014 року
№201/26-55-22-02/34241389.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 135.5 ст. 135 ПК України, що
призвело до заниження податку на
прибуток від діяльності іншої, ніж
страхова на загальну суму 498267,00 грн, у
тому числі за І квартал 2011 року на 44725,00
грн, ІІ квартал 2011 року - 95492,00 грн, ІІІ
квартал 2012 року - 166110,00 грн, ІV квартал 2012
року - 191940,00 грн.

Згідно акту перевірки, позивачем на
підставі договорів про співпрацю в
галузі факультативного
перестрахування, договорів про
перестрахування (ковер - нот) передало у
перестрахування ТДВ «СК «Рада»
страхові ризики на загальну суму 2338623,00
грн.

В обґрунтування заниження податкового
зобов'язання контролюючий орган
посилається на непідтвердження
реальності господарських операцій
(договорів перестрахування, ковер - нот)
позивача з ТДВ «СК «Рада» (ТДВ СК
«Відродження України»), оскільки
згідно акту від 19.07.2013 року №28/22-4/30779308
планової виїзної перевірки з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року,
вказаний контрагент укладав договори
страхування з метою проведення
транзитних фінансових операцій з
страховими компаніями, які задіяні у
схемах мінімізації податкових
зобов'язань та не забезпечують
реальний захист прийнятих ризиків.
Тому, на думку відповідача, вказаний
контрагент фактично не мав можливості
здійснювати захист майнових інтересів
фізичних та юридичних осіб -
страхувальників.

Враховуючи наведене, відповідач
посилаючись на порушення позивачем пп.
4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 135.5 ст. 135 ПК України вважає, що
товариством не включено до складу
інших доходів платника податку за
звітний податковий період грошові
кошти, що надійшли на банківські
рахунки у сумі 2338623,00 грн.

04 квітня 2014 року відповідачем винесено
податкове повідомлення - рішення
№2, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 611654,00 грн, у тому числі за
основним платежем 498267,00 грн, за
штрафними (фінансовими) санкціями 113387,00
грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
договорами перестрахування фактично
не було здійснено захист майнових
інтересів фізичних та юридичних осіб -
страхувальників, тому останнім
неправомірно сформовані дані
податкового обліку по господарським
операціям з ТДВ «СК «Рада».

Колегія суддів не погоджується з судом
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3
ГК України під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною другою статті 3 цього Кодексу
передбачено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Під час розгляду зазначеної категорії
справ необхідно звертати особливу
увагу на дослідження реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку та приймати на
підтвердження даних податкового
обліку лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Розглядаючи реальність господарських
операцій позивача з ТДВ «СК «Рада», на
підставі яких позивачем було
сформовано дані податкового обліку,
колегією суддів встановлено наступне.

Відносини у сфері страхування і
спрямований на створення ринку
страхових послуг, посилення страхового
захисту майнових інтересів
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб регулює Закон України
«Про страхування».

Згідно статті 1 вказаного Закону
страхування - це вид цивільно-правових
відносин щодо захисту майнових
інтересів фізичних осіб та юридичних
осіб у разі настання певних подій
(страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно частини першої та другої
статті 12 Закону перестрахування -
страхування одним страховиком
(цедентом, перестрахувальником) на
визначених договором умовах ризику
виконання частини своїх обов'язків
перед страхувальником у іншого
страховика (перестраховика) резидента
або нерезидента, який має статус
страховика або перестраховика, згідно
з законодавством країни, в якій він
зареєстрований.

Частиною першої статті 16 Закону
визначено, що договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів, 25 березня
2008 року між позивачем та ТДВ «Страхова
компанія «Відродження України» (згідно
додаткової угоди №4 від 02.04.2012 року
змінено найменування на ТДВ «Страхова
компанія «Рада») укладено договір про
співробітництво в галузі
факультативного перестрахування та
ретроцесії (про загальні умови
факультативного перестрахування
(ретроцесії) №GP-2503-VU-Q, предметом якого є
основоположні та загальні умови
перестрахування та ретроцесії ризиків,
що взаємно передаються та приймаються
сторонами на факультативній
(необов'язковій) основі, а також на
основні взаємні права і обов'язки
сторін, пов'язані з передачею та
прийняттям ризиків в перестрахування
або ретроцесію. Кожна із сторін
договору на добровільній основі
передає іншій стороні в
перестрахування та приймає від іншої
сторони в перестрахування страховий
ризик на умовах чинного законодавства
України, даного договору та
конкретного договору перестрахування
(ковер - ноти), який в подальшому
іменується конкретний договір
перестрахування, і укладається
сторонами на умовах, визначених в
договорі. Згідно положень пункту 5
договору, перестрахувальна премія є
платою перестрахувальника
перестраховику за надання
перестрахового захисту, розмір якої
визначається в кожному конкретному
договорі. Перестрахувальник
зобов'язаний перерахувати
перестраховику перестрахувальну
премію протягом п'яти банківських днів
з моменту підписання конкретного
договору перестрахування, якщо інший
строк сплати не вказаний у конкретному
договорі перестрахування (т. 1 а.с. 75 - 82).

Під час розгляду справи судом першої
інстанції позивачем було надано
інформацію щодо фінансово -
господарських операцій з ТДВ «СК
«Рада», згідно яких позивачем у період
з 29.10.2011 року по 26.12.2012 року (т. 1 а.с. 126-151)
укладалися договори перестрахування
(ковер - ноти). Також в зазначеній
інформації відображено розмір
перестрахової премії, дата її сплати,
номер платіжного доручення про сплату
премії, найменування ризиків, договори
страхування, період страхування,
страхувальники та тариф
перестрахування.

Зазначена інформація підтверджується
наявними в матеріалах справи:

- договорами перестрахування (ковер -
ноти), в яких визначені страхові
випадки та ризики, що перестрахуються -
страхування від вогневих ризиків та
ризиків стихійних явищ, страхування
фінансових ризиків, страхування майна,
страхування від нещасних випадків,
страхування наземного транспорту (крім
залізничного), страхування вантажів та
багажу (вантажообігу); додатками до
договорів перестрахування (ковер -
ноти), в яких відображені договори
страхування, періоди страхування,
страхувальники, назва предмету
страхування, страхові випадки,
страхова сума за об'єктом страхування,
премія перестраховика за період
перестрахування (т. 2 а.с. 129 - т. 3 а.с. 86);

- платіжними дорученнями про сплату
перестрахувальної премії (т. 3 а.с. 87 - 107);

- довідкою позивача про страхові
випадки, які настали (т. 3 а.с. 108).

На вимогу колегії суддів представником
позивача були надані пояснення щодо
мети здійснення перестрахування,
згідно яких головною метою
перестрахування є дотримання вимог
законодавства, досягнення
стабільності страхового портфеля та
забезпечення платоспроможності
страховика шляхом передачі ризиків
максимальній кількості
перестраховиків на максимально
прийнятих умовах. Також, позивачем було
надано наказ голови правління ЗАТ
«Страхова компанія 611» від 27 грудня 2010
року №32/12 «Про встановлення лімітів
власного утримання за договорами
страхування за період з 01 січня 2011 року
по 31 грудня 2012 року», який виданий з
метою забезпечення платоспроможності
страховика, дотримання вимог чинного
законодавства про страхову діяльність
та посилення виконавської дисципліни,
та додаток 1 до вказаного наказу, яким
визначені ліміти.

Окрім цього, згідно частини третьої
статті 12 вказаного Закону, в редакції
Закону України від 02.12.2010 року №2756-VI
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
прийняттям Податкового кодексу
України», який набрав чинності 01.01.2011
року, договори перестрахування
підлягають реєстрації в порядку,
затвердженому Уповноваженим органом.

На виконання вказаної статті
розпорядженням Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 28.03.2011 року №153
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 31 травня 2011 року за N 642/19380)
затверджено Порядок реєстрації
договорів перестрахування.

Як встановлено колегією суддів,
позивачем 25 березня 2008 року було
укладено договір про співробітництво в
галузі факультативного
перестрахування та ретроцесії (про
загальні умови факультативного
перестрахування (ретроцесії) №GP-2503-VU-Q,
тобто до набрання чинності норми, яка
зобов'язує реєструвати договори
перестрахування.

Під час апеляційного розгляду справи
колегією суддів з метою з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
були витребувані пояснення щодо
реєстрації договорів відповідно до
вимог частини третьої статті 12 Закону
України «Про страхування».

Згідно наданих представником позивача
пояснень, реєстрації підлягають лише
договори перестрахування, разом з тим
не підлягають реєстрації ковер - ноти,
що також підтверджується листом
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України від 20.02.2012
року №2114/40-8.

Крім того, колегією суддів встановлено,
що постановою Київського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 року у справі №810/5624/13-а, що залишена
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 11 вересня 2014 року, визнано
протиправним та скасував податкове
повідомлення-рішення Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
07.08.2013 року №, що винесено на
підставі акту перевірки від 19.07.2013 року
№28/22-4/30779308. Під час розгляду справи
судами спростовані висновки акту
перевірки від 19.07.2013 року №28/22-4/30779308.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що позивачем доведено реальність
здійснення господарських операцій з
зазначеним вище контрагентом, на
підставі яких були сформовані дані
податкового обліку, відповідно надані
первинні документи є підтвердженням
даних податкового обліку.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Відповідно до пункту 1.21 статті 1
вказаного Закону доходи з джерелом їх
походження з України - будь-які доходи,
отримані резидентами або
нерезидентами від будь-яких видів їх
діяльності на території України,
включаючи проценти, дивіденди, роялті
та будь-які інші види пасивних доходів,
сплачених резидентами України, доходи
від надання резидентам або
нерезидентам в оренду (користування)
майна, розташованого в Україні,
включаючи рухомий склад транспорту,
приписаного до портів, розташованих в
Україні, доходи від продажу нерухомого
майна, розташованого в Україні, доходи,
отримані у вигляді внесків та премій на
страхування і перестрахування ризиків
на території України, а також доходи
страховиків-резидентів від
страхування ризиків
страхувальників-резидентів за межами
України, інші доходи від господарської
діяльності на митній території України
або на територіях, що перебувають під
контролем митних служб України (у зонах
митного контролю, на спеціалізованих
ліцензійних митних складах тощо).

Згідно підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» валовий доход
включає доходи з інших джерел, у тому
числі, але не виключно, у вигляді сум
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, вартості товарів (робіт,
послуг), безоплатно наданих платнику
податку у звітному періоді, крім їх
надання неприбутковим організаціям
згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього
Закону та у межах таких операцій між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи, крім
випадків, визначених у частині
четвертій статті 3 Закону України «Про
списання вартості несплачених обсягів
природного газу».

Підпунктом 1.22.1 пункту 1.22 статті 1
зазначеного Закону визначено, що
безповоротна фінансова допомога - це:

- сума коштів, передана платнику
податку згідно з договорами дарування,
іншими подібними договорами, які не
передбачають відповідної компенсації
чи повернення таких коштів (за винятком
бюджетних дотацій і субсидій), або без
укладання таких угод;

- сума безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після її списання, якщо така безнадійна
заборгованість була попередньо
включена до складу валових витрат
кредитора;

- сума заборгованості платника
податку перед іншою юридичною чи
фізичною особою, що залишилася
нестягнутою після закінчення строку
позовної давності;

- основна сума кредиту або
депозиту, наданих платнику податку без
встановлення строків повернення такої
основної суми, за винятком кредитів,
наданих під безстрокові облігації, та
депозитів до запитання у банківських
установах, а також сума процентів,
нарахованих на таку основну суму, але
не сплачених (списаних);

- сума процентів, умовно
нарахованих на суму поворотної
фінансової допомоги, що залишається
неповерненою на кінець звітного
періоду, у розмірі облікової ставки
Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.

Аналогічні норми передбачені
Податковим кодексом України.

Так, згідно пункту 135.1 статті 135 ПК
України доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 135.2 вказаної статті ПК України
передбачено, що доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 135.5.5 пункту 135.5
статті 135 ПК України інші доходи
включають суми поворотної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному податковому періоді, що
залишаються неповерненими на кінець
такого звітного періоду, від осіб, які
не є платниками цього податку (в тому
числі нерезидентів), або осіб, які
згідно із цим Кодексом мають пільги з
цього податку, в тому числі право
застосовувати ставки податку нижчі,
ніж установлені пунктом 151.1 статті 151
цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачем відповідно до вимог
підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та пункту 135.5 статті 135 ПК
України включено до складу інших
доходів платника податку за звітний
податковий період грошові кошти, що
надійшли на банківські рахунки у сумі
2338623,00 грн.

Відповідно, позовні вимоги підлягають
задоволенню, а податкове повідомлення -
рішення від 04.04.2014 року №2
визнанню протиправними та скасуванню.

Підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, відповідно
до пункту 1 та 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
ухваленні постанови неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, порушено норми матеріального
права, в зв'язку з чим постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нової постанови про
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія 611» задовольнити.

Скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
червня 2014 року та ухвалити нову
постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
04.04.2014 року №2.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі
складено 10.11.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.М. Оксененко

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя

Ісаєнко Ю.А.

Судді:

Оксененко О.М.

Федотов І.В.