Справа № 2а-16/11
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014р.
Справа № 9104/143469/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді
Левицької Н.Г.,

судді
Обрізка І.М.,

судді
Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі,
Тернопільської області, м.
Монастириська Тернопільська область

на постанову Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 31.01.2011 р. №2а-16/10

за позовом ОСОБА_1, м.Монастириська
Монастириський район Тернопільська
область

до управління Пенсійного фонду України
в Монастириському районі
Тернопільської області, м.
Монастириська Тернопільська область
про нарахування та стягнення
підвищення до пенсії дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2011 р. позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про виплату
державної допомоги дитині війни за
період з 09 липня 2007 року і по рішення по
суті справи, відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Ухвалою Монастириського районного
суду Тернопільської області від 19.01.2011
р. адміністративний позов за період з 09
липня 2007 року по 16 липня 2010 року
залишено без розгляду.

Постановою Монастириського районного
суду Тернопільської області від 31.01.2011
р. позов задоволено частково. Визнано
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі щодо
невиплати на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, передбаченого ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» - протиправною.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі
здійснити нарахування та виплату на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до положень ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за періоди з 17 липня 2010 року,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,з
врахуванням виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Постанова прийнята в
порядку скороченого провадження.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі подало
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що судом першої інстанції порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Колегія суддів вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача нараховувати
і виплачувати підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з 17 липня 2010 року, оскільки дія норм ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» не була зупинена чи
обмежена іншими нормативними актами.
Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491 - VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Таким чином визначення порядку та
розмірів виплат указаним категоріям
громадян делеговано Кабінету
Міністрів України. На виконання вимог
цього Закону Кабінетом Міністрів
прийнято постанову від 6 липня 2011 року
№ 745 «Про встановлення деяких виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України», яка
набрала чинності 23 липня 2011 року.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити про те, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбачених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», підвищення до пенсії не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком, а
тому доводи апелянта в цій частині є
необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність заявлених позовних вимог
в частині зобов'язання відповідача
провести нарахування та виплату на
користь позивача підвищення до пенсії
з 17 липня 2010 року,у відповідності до
заявлених вимог.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Управління Пенсійного фонду
України в місті Тернополі, обов'язок
щодо нарахування і виплати спірної
допомоги правильно покладено на
відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ч.1 ст.197, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області на постанову Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 31.01.2011 р. №2а-16/10 у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Монастириському районі про
нарахування та стягнення підвищення до
пенсії дитині війни - залишити без
задоволення.

2. Постанову Монастириського районного
суду Тернопільської області від 31.01.2011
р. №2а-16/10 у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі про
нарахування та стягнення підвищення до
пенсії дитині війни, - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.Г. Левицька

Суддя
І.М. Обрізко

Суддя
В.П. Сапіга