Справа № 820/14281/14
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 р.Справа № 820/14281/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання
Запара Е.В.

представника позивача Строменко Я.М.

представника відповідача Суботи Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Основ'янської об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01.09.2014р. по
справі № 820/14281/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Харківхолодмаш"

до Основ'янської об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрінвестальянс ЛТД"

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 01.09.2014р.
позов задоволено.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № від 17.06.2014 року.

В апеляційній скарзі відповідач,
Основ'янська ОДПІ м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, зазначає, що оскаржувана
постанова прийнята без повного та
всебічного з'ясування всіх обставин
справи, в порушення норм матеріального
права, є необґрунтованою та підлягає
скасуванню.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Основ'янською ОДПІ м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ПАТ
"Харківхолодмаш" щодо документального
підтвердження господарських відносин
з платником податків - з ТОВ
"Укрінвестальянс ЛТД" за період лютий
2014 р., за наслідками якої складений акт
перевірки №20-38-22-01-04/14307966 від 29.05.2014 р.

На підставі висновків акту
документальної позапланової невиїзної
перевірки від 29.05.2014 р. № 20-38-22-01-04/14307966
та згідно з п. 54.3 ст. 54 Податкового
кодексу України Основ'янською ОДПІ
17.06.2014 р. винесено податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
180090,00 грн за основним платежем та 90045, 00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями. 26).

У висновках акту перевірки зазначено,
що документальною позаплановою
невиїзною перевіркою позивача не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин з
постачальником ТОВ "Укрінвестальянс
ЛТД" за лютий 2014 р. на загальну суму
900450,00 грн., у т.ч. ПДВ 180090,00 грн.;
встановлено порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України, що призвело до включення до
податкового кредиту зайвої суми 180090,00
грн. та до заниження податку на додану
вартість.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що формування
податкового кредиту платником ПДВ
здійснено відповідно до п.198.2, п.198.3, п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступних підстав.

Відносини позивача з ТОВ
"Укрінвестальянс ЛТД" склалися в межах
договору поставки №2001-2014 від 20.01.2014 р.,
згідно умов якого в порядку та на
умовах, визначених цим Договором, ТОВ
"Укрінвестальянс ЛТД" (Постачальник)
зобов'язується передати у власність
ПАТ "Харківхолодмаш" (Покупець) олію
соняшникову нерафіновану наливну, що
відповідає по якості ДСТУ 4492:2005: "Олія
соняшникова нерафінована", а Покупець
зобов'язався прийняти Товар і сплатити
Постачальникові його вартість (а.с. 11 -
15).

Вартість (ціна) партії Товару і
вартість (ціна) одиниці (однієї тонни)
Товару (ціна Договору) узгоджується
сторонами в Специфікаціях (п.2.2
Договору).

Факт придбання та отримання позивачем
у ТОВ "Укрінвестальянс ЛТД" товару
підтверджується видатковою накладною
№19 від 28.02.2014 року (а.с. 16).

Вартість придбаного товару була
оплачена позивачем шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок свого контрагента - ТОВ
"Укрінвестальянс ЛТД", що
підтверджується копіями платіжних
доручень №166 від 11.04.2014 р., №116 від 25.04.2014
р., №2305 від 28.04.2014 р., №2310 від 29.04.2014 р.,
№120 від 05.05.2014 р., №127 від 06.05.2014 р., №2321
від 06.05.2014 р., №135 від 06.05.2014 р. (а.с. 45 - 52).

Від ТОВ "Укрінвестальянс ЛТД" позивачем
отримана податкова накладна, зокрема
№17 від 28.02.2014 р., яка була включена
позивачем до складу податкового
кредиту.

Якість придбаного позивачем у ТОВ
"Укрінвестальянс ЛТД" товару (олія
соняшникова нерафінована)
підтверджується посвідченнями про
якість, наявними в матеріалах справи.

Що стосується транспортування та
доставки товару (олії соняшникової) за
договором поставки 2001-2014 від 20.01.2014 р.,
суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 01
жовтня 2013 року між ТОВ "Інарні"
(Орендодавець) та ТОВ "Укрінвестальянс
ЛТД" (Орендар) укладено договір оренди
№0110-2013, відповідно умов якого
Орендодавець зобов'язується передати
Орендареві у строкове платне
користування обладнання, що визначене
у цьому Договорі, що розташоване за
адресою: 61177, м. Харків, вул. Золочівська,
буд. 1, а Орендар зобов'язується
передати майно у строкове платне
користування, а також сплачувати
Орендодавцеві орендну плату (а.с. 60 - 64).

За актом приймання - передачі від 01.10.2013
р. до Договору оренди майна
Орендодавець передав, а Орендар
прийняв в оренду об'єкт оренди, що
включає обладнання, що розташовані за
адресою: м. Харків, вул. Золочівська,
буд. 1 (а.с. 65 - 66).

Сторони домовилися, що постачання
Товару здійснюється Постачальником на
умовах DDP, згідно правил ІНКОТЕРМС в
редакції 2010 року, за винятком
застережень, прямо передбачених цим
Договором. Місце поставки кожної
окремої партії Товару зазначається в
Специфікаціях до цього Договору, які є
його невід'ємними частинами (п.3.1, п.3.2
Договору поставки).

Матеріали справи свідчать, що
сторонами була підписана специфікація
№ 2 від 27.02.2014 р. до вказаного раніше
договору поставки товару на загальну
суму 1 087500,00 грн. (в тому числі ПДВ - 179800,00
грн.). Місце поставки партії товару
(олії соняшникової нерафінованої у
кількості 125 тонн) м. Харків, вул.
Золочівська, буд. 1 (п.2 Специфікації №2
до Договору поставки).

Як підтверджено актом прийому -
передачі товарів (олії соняшникової
нерафінованої) від 28.02.2014 року, товар
переданий за адресою: м. Харків, вул.
Золочівська, 1, копія якого міститься в
матеріалах справи.

З приводу подальшої реалізації
позивачем придбаного у ТОВ
"Укрінвестальянс ЛТД" суд зазначає
наступне.

В свою чергу, між ПАТ "Харківхолодмаш"
(Комітент) та ТОВ "Інарні" (Комісіонер)
укладено договір комісії від 20.01.2014 р.
№20012014 згідно умов якого, Комітент
доручає, а Комісіонер зобов'язується за
дорученням Комітента за плату
здійснити від свого імені та за рахунок
Комітента наступні юридично значимі
дії: здійснювати реалізацію на експорт
з України Товар, що належить Комітенту.
Найменування Товару, асортимент,
кількість і ціна Товару визначаються в
додатках до Договору; укладати
експортні договори (контракти) купівлі
- продажу, оформляти і підписувати інші
необхідні для здійснення продажу
документи в інтересах Комітента; а
також діяти в інтересах Комітента в
рамках вже укладених
зовнішньоекономічних експортних
контрактів; укладати договори (митного
оформлення продукції) з підприємствами
(брокерами), що мають свідоцтва про
визнання підприємства декларантом;
інші дії, пов'язані з вищевказаними
операціями, необхідні для виконання
доручень Комітента (а.с. 19 - 21).

Пунктом 3.9 Договору комісії на
Комісіонера покладені деякі обов'язки
в частині зберігання Товару, а саме:
Комісіонер зобов'язується прийняти на
відповідальне зберігання від
Комітента Товар, що є предметом даного
Договору. З моменту передачі Товару
Комітентом Комісіонеру всі ризики
випадкового знищення чи пошкодження
Товару несе Комісіонер.

Згідно Додатку №2 від 27.02.2014 р. до
договору комісії, підписаного
позивачем та ТОВ "Інарні", місце
передачі Товару на комісію: DDP, м.
Харків, вул.. Золочівська, 1.

Згідно звіту комісіонера №4/04/14 від
29.04.2014 р., останнім по Договору комісії
від 20.01.2014 р. №20012014 укладено Експортний
контракт №0403/01 від 04.03.2014 р. з компанією
"OLEOS TRADING LIMITED" (Великобританія) на
експорт олії соняшникової
нерафінованої для харчової
промисловості урожаю 2013 р. (а.с. 25).

Отже, з аналізу зазначених вище
документів випливає, що подальша
реалізація позивачем придбаного за
договором поставки у свого контрагента
- ТОВ "Укрінвестальянс ЛТД" товару (олії
соняшникової нерафінованої) відбулася
шляхом передачі за договором комісії
Комісіонеру - ТОВ "Інарні", а вже
Комісіонер в рамках договору комісії,
уклав Експортний контракт №0403/01 від
04.03.2014 р. з компанією "OLEOS TRADING LIMITED"
(Великобританія) на експорт зазначеної
олії соняшникової нерафінованої для
харчової промисловості - саме тієї
придбаної за договором поставки олії
соняшникової нерафінованої у
кількості 125 тонн.

Посилання відповідача на відсутність
належним чином оформленої товарно -
транспортної накладної, суд не приймає
до уваги, тому що при здійсненні
поставки товару товарно-транспортні
накладні не складалися, оскільки олія
соняшникова нерафіновані, яка
поставлялась в межах договору поставки
не транспортувалась, а передавалася на
складі за адресою м. Харків вул.
Золочівська 1, де орендує складські
приміщення як постачальник ТОВ
"Укрінвестальянс ЛТД" так і комісіонер
ТОВ "Інарні".

Як вбачається з матеріалів справи та
зазначалося раніше, позивач за
придбаний товар контрагента ТОВ
"Укрінвестальянс ЛТД" розрахувався
повністю грошовими коштами у
безготівковій формі, що
підтверджується платіжними
дорученнями та не заперечується
відповідачем.

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми), дату та місце
складання, назву підприємства, від
імені якого складено документ, зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції,
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції.

Оглянуті судом документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст.44 Податкового
кодексу України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704; далі за текстом -
Положення №88) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в
матеріалах справи первинним
документам, якими позивач доводить
перед судом реальність здійснення
господарської операції, суд,
досліджуючи їх, встановлює наявність
обставин реальності здійснення
господарських операцій платника
податку, на підставі яких таким
платником були сформовані дані
податкового обліку.

Судовим розглядом не встановлено
жодних зауважень чи претензій до
правоздатності і дієздатності
юридичних осіб, які є сторонами спірних
правочинів, до правового статусу
сторін договорів як платників ПДВ,
відповідності спірних правочинів
вимогам закону, належності складання
первинних документів за спірним
правочином .

Суд зазначає, що належними та
допустимими в розумінні ст.124
Конституції України, ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами факту вчинення платником
податків нікчемного правочину або
факту відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави та суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Відповідачем не надано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
товариства позивача або за викладеними
у акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним.

Згідно п. п. п. а) п. п. 198.1. ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку
протягом звітного податкового періоду,
а також від того, чи здійснював платник
податку оподатковувані операції
протягом такого звітного податкового
періоду.

За змістом п. п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно 198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями .

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Тобто, видана позивачу податкова
накладна його контрагентом, це і є
перша подія, і яка підтверджує факт
придбання товару (робіт, послуг).

Враховуючи вищевикладене, позивачем
отримано від контрагента податкову
накладну, яка саме і є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту, та
відповідно, зазначена накладна
оформлена у повній відповідності до
вимог ст. 201 Податкового кодексу
України, що не заперечується
податковим органом.

Правочини між позивачем та його
контрагентами підтверджено належним
чином складеними первинними
бухгалтерськими документами і вони
жодним чином не суперечать вимогам
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, а тому
висновки відповідача, щодо зменшення
податкового кредиту є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що чинним
законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб.

Таким чином, на господарюючих суб'єктів
не покладається обов'язок та не
надається право контролювати
дотримання законодавства платником
податків, який виступає контрагентом у
господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе
відповідальності за порушення,
допущені його контрагентом
узгоджується з практикою
Європейського Суду (Рішення
Європейського Суду від 22 січня 2009 року
у справі "Булвес"АД проти Болгарії
(заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого,
визначено, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податкове
повідомлення-рішення Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № від 17.06.2014 року прийнято
з порушенням вимог ч.2 ст. 19 Конституції
України, а тому зазначене податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01.09.2014р. по
справі № 820/14281/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М. Повний текст ухвали
виготовлений 03.11.2014 р.