Справа № 826/420/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/420/14
Головуючий у 1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Карпушової
О.В.,

за участю секретаря:
Козлової І.І.

розглянувши за відсутності осіб, які
беруть участь в справі, без здійснення
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до ст. 41
КАС України у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Нафто-Зеларт" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06.02.2014 у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Нафто-Зеларт" до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н
О В И Л А:

ТОВ "Компанія "Нафто-Зеларт" звернулось
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
22.10.2013, визнання протиправними дій
посадових осіб по зменшенню від'ємного
значення з ПДВ за липень 2013 року на суму
24 633, 00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06.02.2014 у задоволенні вищевказаного
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нову,
якою задовольнити позовні вимоги
повністю.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явилися, про дату
та час слухання справи були
повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана постанова
суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог, з чим не погоджується колегія
суддів з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
працівниками ДПІ у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві
проведено документальну позапланову
перевірку правомірності нарахування
ТОВ "Компанія "Нафто-Зеларт" від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за липень 2013 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 733/5-22-03-34763050 від 017.10.2013.

Проведеною перевіркою встановлено
допущення позивачем порушень п. 198.3
ст.198, п.201.10 ст. 201 Податкового
кодексу,України, що призвело до
завищення суми від'ємного значення з
ПДВ у липні 2013 року на 1 000 000,00 грн, при
цьому встановлено, що частина залишку
від'ємного значення не брала участі у
розрахунках бюджетного відшкодування
(не погашена податковими
зобов'язаннями попередніх податкових
періодів) складає 45 194,00 грн.

У зв'язку із встановленням допущення
позивачем вказаних порушень
податкового законодавства ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві винесено податкове
повідомлення-рішення № 3 від
22.10.2013, яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 975 367,00 грн.

Як вбачається із змісту акту перевірки
та наданих письмових заперечень
підставою для винесення спірного
податкового повідомлення-рішення
слугувало встановлення перевіркою
формування податкового кредиту на
підставі податкової накладної що
сформована з порушенням.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачем та ТОВ
«Ространснафтопродукт» укладено
договір № 290713/НР від 29.07.2013.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору
ТОВ «Ространснафтопродукт»
зобов'язувалось поставити позивачу
товар, а саме Дизельне паливо Л-К5.

Також між позивачем та ТОВ
«Ространснафтопродукт» укладено
додаткову угоду від 29.07.2013 до договору
№ 290713/НР від 29.07.2013, відповідно до
змісту якої внесено зміни до п. 1.1
Договору, та визначено асортимент
товару як Дизельне паливо Л-К5 сорт С
Код товару згідно УКТ ЗЕД - 2710 19 410.

На підтвердження виконання договору
позивачем надано копії платіжних
доручень та податкову накладну видану
ТОВ «Ространснафтопродукт».

Судом першої інстанції зазначено, що зі
змісту виписаної ТОВ
«Ространснафтопродукт» накладної № 5
від 31.07.2013 у графі 3 вказано
номенклатуру товарів/послуг, яка не
відповідає п. 1 Договору від 29.07.2013 №
290713/НР, а саме: Дизельне паливо Л-к5, сорт
С, а у графі 4 Код товару згідно УКТ ЗЕД -
2710 19 41 10, з цих підстав суд першої
інстанції дійшов висновку, що
номенклатура товару у податковій
накладній не відповідає визначеній у
Додатковій угоді.

Так, згідно підпункту «а» пункту 198.1
статті 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема, виданих виконавцем податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не доведено факту невідповідності
податкової накладної вимогам абз. 2 п.
201.1 ст. 201 ПК України, якою визначено
перелік обов'язкових реквізитів
податкової накладної, оскільки в
такому переліку не передбачено такої
вимоги, як відповідність всіх
зазначених реквізитів умовам договору.

Більше того, листом Державної
податкової служби України № 4621/7/15-3417-20
від 15.02.2012 "Щодо зазначення коду УКТЗЕД
у податковій накладній" зазначено, що
відповідно до пункту 201.1 статті 201
розділу V Податкового кодексу України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках визначені підпунктами "а" - "і"
обов'язкові реквізити, зокрема для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України, в
податковій накладній має бути вказаний
код товару згідно з УКТЗЕД (підпункт "і"
пункту 201.1 статті 201 розділу V Кодексу).

При постачанні імпортованих товарів
платник податку повинен в графі 4 "Код
товару згідно з УКТЗЕД" податкової
накладної зазначати виключно код
УКТЗЕД, вказаний у вантажній митній
декларації, якою були оформлені такі
товари при їх ввезенні на митну
територію України, в тому числі і у тому
випадку, якщо вказаний у вантажній
митній декларації код УКТЗЕД змінився
на момент постачання товару.

Згідно листа Державної податкової
служби України № 19145/7/15-3417-20 від 16.07.2012
"Щодо коду УКТ ЗЕД у податковій
накладній" при реалізації придбаних
імпортованих чи підакцизних товарів
платники податку - продавці, які не є
безпосередніми імпортерами чи
виробниками вказаних товарів, у
випадку коли податкова накладна, на
підставі якої такі товари були
придбані, не містить коду згідно з УКТ
ЗЕД щодо таких товарів, самостійно
визначають код товару згідно з УКТ ЗЕД
відповідно до Основних правил
інтерпретації УКТ ЗЕД, передбачених
Законом України "Про Митний тариф
України", з урахуванням пояснень і
методичних рекомендацій
Держмитслужби, та зазначають його в
податковій накладній.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що в податковій накладній вірно
зазначено код УКТ ЗЕД 2710 19 41 10, який
відповідає найменуванню товару -
«Дизельне паливо Л-К5 сорт С», оскільки
допущена описка не в податковій
накладній, а в самому договорі при
зазначенні коду товару (пропущена одна
цифра). Тому вістуні законні підстави
визнавати зазначену накладну такою, що
складена не на виконання договору
поставки між позивачем та ТОВ
«Ространснафтопродукт».

Таким чином, колегія суддів доходить
висновку про обґрунтованість позовної
вимоги про скасування спірного
податкового повідомлення-рішення та
необхідність її задоволення.

Згідно з ст. 162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; зобов'язання відповідача
вчинити певні дії. Вказаною нормою суд
зобов'язаний дати юридичну оцінку діям
суб'єкта владних повноважень і
визначити спосіб поновлення
порушеного права.

Оскільки, порушене право позивача
підлягає поновленню шляхом скасування
податкового повідомлення-рішення,
колегія суддів вважає необхідним
відмовити у задоволенні позовної
вимоги щодо визнання протиправними дій
посадових осіб по зменшенню від'ємного
значення з ПДВ за липень 2013 року на суму
24 633, 00 грн.

Так, питання сплати і повернення
судового збору регулюється положенням
Закону України «Про судовий збір» (далі
- Закон).

Як передбачено ст. 9 Закону - судовий
збір сплачується за місцем розгляду
справи та зараховується до
спеціального фонду Державного бюджету
України.

Статтею 5 Закону встановлено пільги
щодо сплати судового збору і зазначено,
що від сплати судового збору
звільняються Державна податкова
служба України та її територіальні
органи - у справах, пов'язаних з
питаннями, що стосуються повноважень
цих органів.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача витрат зі сплати судового
збору.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції невірно надана правова
оцінка обставинам справи, а тому
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А
Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Нафто-Зеларт" - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.02.2014 - скасувати
та постановити нову, якою позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Нафто-Зеларт" до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити
частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві № 00001822 від 22.10.2013.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Нафто-Зеларт" судовий збір у розмірі 2
436, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

О.В. Карпушова

Головуючий суддя

Кучма А.Ю.

Судді:

Аліменко В.О.

Карпушова О.В.