Справа № 2а/1270/7289/2012
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/77853/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Калашнікової О.В.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2012 року у справі за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
комунального теплопостачаючого
підприємства
"Алчевськтеплокомуненерго" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся з позовом до
комунального теплопостачаючого
підприємства
«Алчевськтеплокомуненерго» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 239697, 12 грн. та пені у розмірі
7526, 58 грн. за порушення нормативу зі
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2011 році.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2012 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанції,
Луганське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, відповідач у поданому до
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіті про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2011 рік
за відповідною формою №10-ПІ,
відобразив, що середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу становила 449 особи, з
них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, - 10 особи, тоді як повинно
працювати 18 осіб. Тобто, на думку
позивача, відповідач не виконав
норматив по створенню 8 робочих місць
по працевлаштуванню інвалідів.

У звіті про зайнятість та
працевлаштування інвалідів
підприємство у 2011 році самостійно
визначило фонд оплати праці штатних
працівників - 13453 грн., середньорічну
заробітну плату штатного працівника -
29962 грн. За проведеними позивачем
підрахунками сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
становила 239697, 12 грн. На суму
заборгованості за відповідний період
нарахована пеня в розмірі 7526, 58 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з відсутності в діях
відповідача порушень положень Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. №
875-ХІІ (Закон №875) забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Обов'язок подання звітів про
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів до центру
зайнятості за місцем реєстрації
організації як платника страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, передбачено також п. 2
Порядку подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування, затвердженого
Постановою КМУ від 31.01.2007р. № 70.

Статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» №875 (надалі - Закон №875)
встановлено, що підприємства,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.
Підприємство, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Підприємства, в яких за основним місцем
роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Статтею 20 Закону №875 передбачена
відповідальність за те, що
підприємство, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
за кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Виходячи з системного аналізу та
правового змісту вищенаведених статей,
підприємство, самостійно забезпечує
працевлаштування інвалідів, тобто на
підприємстві повинно працювати
необхідна визначена кількість осіб, з
урахуванням вимог статті 18 цього
Закону, шляхом забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, за умови їх
безпосереднього звернення до
підприємства чи до державної служби
зайнятості.

Реалізація обов'язків підприємства
полягає у самостійному створені
вільних (вакантних) місць для інвалідів
в залежності від працюючих осіб на
підприємстві, направленні звітів до
Фонду, інформації до центру зайнятості,
працевлаштуванні таких інвалідів при
їх зверненні до підприємства або
направлених з відповідного центру
зайнятості населення.

Тобто нормами цього Закону визначено,
що підприємство забезпечує
працевлаштування інвалідів, у випадку,
якщо такі звернулися до нього, або
направленні з центру зайнятості, але ж
нормами цього закону не передбачений
обов'язок підприємства у встановленому
порядку проводити такі дії направленні
на самостійне відшукування таких
інвалідів, запрошування їх до себе на
наявні створені місця для них.
Законодавством чітко визначено, що
підприємство лише забезпечує
створення робочих місць,
працевлаштування таких осіб, тобто
оформлює інвалідів на роботу
відповідно до вимог трудового
законодавства, які прийшли
працевлаштовуватися або були
направлені з відповідного центру
зайнятості.

Відповідальність не може наставати за
умови, коли наявні такі місця для
інвалідів, про що звітується до центру
зайнятості, але ж останні не
направлялись до підприємства, або не
приходили працевлаштовуватися, тобто
не можливо працевлаштувати тих осіб,
які не існують.

Судами встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що відповідачем
проводились усі заходи щодо залучення
нових працівників, у тому числі й тих,
яким відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність.

Постановою Кабінету Міністрів від 31
січня 2007 року N 70 «Про реалізацію статей
19 і 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» затверджені Порядок
реєстрації підприємств, установ,
організацій та фізичних осіб, що
використовують найману працю.

Так, Порядком про проведення перевірки
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, що використовують
найману працю, визначений механізм
проведення відділеннями Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
відділення Фонду) перевірок
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, що використовують
найману працю, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб
(далі - роботодавці), щодо дотримання
ними вимог статей 19 і 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Відділення Фонду за наказом його
керівника проводить планові та
позапланові, виїзні та невиїзні
перевірки. Результатом таких
перевірок, є складання акту з
зазначенням порушень, складанням
протоколу про адміністративне
правопорушення у разі виявлення фактів
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Здійснення таких перевірок, є
реалізацією Фондом своїх владних
управлінських функцій, за результатами
якого приймається відповідне рішення,
у тому числі при виявленні факту
порушень, нарахування пені.

Висновки Фонду про порушення вимог
статей 19, 20 Закону № 875, які засновані
лише на поданому підприємством звіті,
на якому побудована та сформована
вимога про стягнення відповідних
санкцій не може бути прийняте до уваги.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
безпідставність та необґрунтованість
вимог позивача про стягнення з
відповідача нарахованої Фондом пені за
несвоєчасну сплату
адміністративно-господарських
санкцій.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанції повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 листопада
2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: