Справа № 802/3409/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3409/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Вергелеса Андрія Валерійовича,

секретаря судового засідання:
Кулика Віталія Віталійовича

представника позивача:
Тишківського С.Л.

представника відповідача:
Янушкевича А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: науково-виробничого
товариства з обмеженою
відповідальністю "Інформатика"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
науково-виробниче товариство з
обмеженою відповідальністю
"Інформатика" з адміністративним
позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в
результаті проведеної позапланової
виїзної документальної перевірки на
підставі акту перевірки №2173/22-03/23101956
від 13 серпня 2014 року винесено податкове
повідомлення-рішення № від 22
серпня 2014 року, відповідно до якого
товариству зменшено розмір від`ємного
значення суми податкового зобов'язання
з податку на додану вартість в
загальній сумі 49921 грн. 00 коп.

Позивач зазначає, що фактично
заниження податкових зобов'язань НВ
ТОВ "Інформатика" з податку на додану
вартість не було. Податкове
повідомлення-рішення № від 22
серпня 2014 року вважає протиправним та
таким, що підлягає скасуванню, в зв'язку
з чим звернувся до суду.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення, що повністю
відтворює зміст позовної заяви,
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував з підстав викладених у
письмових запереченнях (вх. №20159 від
06.10.2014 р., а.с. 22-24).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи та оцінивши надані письмові
докази, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню з огляду на
таке.

НВ ТОВ "Інформатика" ()
зареєстроване Вінницьким міським
управлінням юстиції. На податковий
облік взято 10 жовтня 1995 року у ДПІ м.
Вінниці. На даний час перебуває на
обліку у Вінницькій ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області.

Видами господарської діяльності НВ ТОВ
"Інформатика" є виробництво
електророзподільної та контрольної
апаратури (27.12), виробництво іншого
електричного устаткування (27.90),
виробництво інших машин і устаткування
загального призначення, н.в.і.у. (28.29),
ремонт і технічне обслуговування
електричного устаткування (33.14), оптова
торгівля іншими машинами й
устаткуванням (46.69), діяльність у сфері
інжинірингу, геології та геодезії,
надання послуг технічного
консультування в цих сферах (71.12), що
підтверджується довідкою АА №689225 (а.с.
31).

Судом встановлено, що позапланова
виїзна документальна перевірка
проводилась на підставі направлення
від 11 серпня 2014 року за №2115/22 виданого
Вінницькою ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області, головним
податковим ревізором-інспектором
відділу перевірок з окремих питань
управління податкового аудиту
Якименко Оксаною Василівною та
відповідно до наказу Вінницької ОДПІ
ГУ Міндоходів у Вінницькій області від
11 серпня 2014 року за №2295.

За результатами перевірки складено акт
№2173/22-03/23101956 від 13 серпня 2014 року Про
результати позапланової виїзної
документальної перевірки НВ ТОВ
«Інформатика» з питань своєчасності,
достовірності та повноти нарахування
податку на додану вартість по
взаєморозрахунках з контрагентом ТОВ
«Спецбілд» за січень 2014 року.

В акті №2173/22-03/23101956 від 13 серпня 2014 року
зафіксовано порушення п. 198.1, п. 198.2, п.
198.6, ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 Податкового
кодексу України та встановлено
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість на суму 49921
грн. 00 коп.

На підставі акту прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 22
серпня 2014 року, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 49921 грн. 00 коп.

Представник Вінницької ОДПІ зазначає,
що відсутність трудових ресурсів та
виробничих потужностей, факту
відсутності управлінського та
технічного персоналу, складських
приміщень та транспортних засобів на
ТОВ «Спецбілд» свідчить про
відсутність реальності вчинення
господарських операцій НВ ТОВ
"Інформатика" за січень 2014 року.

Перевіркою встановлено, що між НВ ТОВ
"Інформатика" та ТОВ «Спецбілд»
укладено договір поставки №2312/13_СБ від
23 грудня 2013 року. Згідно з умовами
даного договору ТОВ "Спецбілд" було
здійснено поставку обладнання.

Найменування, кількість, ціна та
відповідно загальна вартість товару в
кожній окремій партії зазначаються в
окремих специфікаціях на кожну окрему
партію товару, яка є невід'ємною
частиною цього договору (п.1.3).

Відповідно до предмету вищевказаного
договору п. 2.1 вартість товару складає
299527 грн. 44 коп., в тому числі ПДВ в
розмірі 49921 грн. 24 коп.

Термін постачання обладнання
становить 4 тижні від дати підписання
додатку №1 до договору.

Поставка товару здійснюється на умовах
DDP відповідно до міжнародних правил
тлумачення термінів «Інкотермс» в
редакції 2010р.

Порядок та умови розрахунків
встановлені в специфікації, яка є
невід'ємною частиною цього договору.

Даний договір набуває чинності з
моменту підписання сторонами та діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за ним.

Факт отримання товару, а саме
обладнання підтверджується видатковою
накладною від 22 січня 2014 року за №513 на
суму 299527 грн. 44 коп., в тому числі ПДВ 49921
грн. 24 коп.(а.с. 38).

Також, ТОВ "Спецбілд" було видано
податкову накладну від 22 січня 2014 року
за № 513 на суму 299527 грн. 44 коп., в тому
числі ПДВ 49921 грн. 24 коп.(а.с. 39-40)

Поставка товару здійснювалась на
умовах DDP відповідно до Міжнародних
правил тлумачення термінів
«Інкотермс» в редакції 2010р. -
самовивозом.

Транспортування товару здійснювалось
за рахунок НВ ТОВ "Інформатика".
Відповідно до подорожнього листа
службового легкового автомобіля за
№034397 від 22.01.2014р. товар перевозився
водієм ОСОБА_4 автомобілем НОМЕР_1, який
рахується на балансі НВ ТОВ
«Інформатика». Товар доставлявся на
складське приміщення, що знаходиться
за адресою: м. Вінниця, вул.
Червоноармійська, 16А. ТОВ «Спецбілд»
виписано рахунок-фактуру на оплату
товару №20012014 від 20.01.2014р. на суму 299527
грн. 44 коп. в тому числі ПДВ 49921 грн. 24
коп. Розрахунки з ТОВ «Спецбілд»
проводились у безготівковій формі
згідно платіжного доручення від
22.01.2014р. №48 в сумі 299527 грн. 44 коп. в тому
числі ПДВ в сумі 49921 грн. 24 коп.

Контролюючий орган зазначає, що при
дослідженні взаєморозрахунків НВ ТОВ
«Інформатика» з ТОВ «Спецбілд»
встановлено, що середньооблікова
чисельність працюючих на ТОВ
«Спецбілд» становить 3 особи, відсутні
основні засоби та виробничі
потужності.

Відповідач вважає, що факт відсутності
трудових ресурсів та виробничих
потужностей, відсутності
управлінського та технічного
персоналу, складських приміщень та
транспортних засобів на ТОВ «Спецбілд»
свідчить про відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання будь-яких
робіт (послуг) і являється доказом про
відсутність реальності господарських
операцій з НВ ТОВ «Інформатика» за
період січня 2014 року.

Однак, суд не погоджується з таким
твердженням відповідача, зважаючи на
таке.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Платники податку, що застосовували
касовий метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні
ними права власності на заставне майно
з метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду

Згідно п. 200.3 ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Як зазначив Вищий
адміністративний суд України в листі
від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Проаналізувавши дані норми стає
зрозумілим, що для включення сум до
податкового кредиту такі суми мають
бути підтверджені податковими
накладними чи підтверджені митними
деклараціями та іншими документами.

Отже, таке право виникає у разі
підтвердження товарності операції
відповідними первинними документами.

Як зазначено в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20.07.2010р. № 1112/11/13-10
(далі-Інформаційний лист), у разі якщо
дії платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних.

Прикладом подібного підходу є, зокрема,
постанова Верховного Суду України від 9
вересня 2008 року, в якій зазначено, що не
є підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинене контрагентом
платника податку.

Але, поряд із цим, в даному
Інформаційному листі зазначено, що в
постанові Верховного Суду України від
08 вересня 2009 року останній вказує на те,
що відповідно до частини другої статті
3 Закону України від 16 липня 1999 року N
996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Здійснення поставки товару на
будь-яких умовах поставки не звільняє
учасників господарської операції від
складання первинних документів, які
передбачені законодавством про
бухгалтерський облік.

Крім цього, з врахуванням правової
позиції Верховного Суду України, ВАСУ
зазначає, що одним із етапів
встановлення судом обґрунтованості
права платника податку на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість, є
встановлення факту-здійснення
господарської операції шляхом
дослідження усіх первинних документів,
які належить складати залежно від
певного виду господарської операції -
договорів, актів виконаних робіт,
документів про перевезення, зберігання
товарів тощо. Відсутність належних
первинних документів може свідчити про
нездійснення самих господарських
операцій. Крім того, дослідженню
підлягає реальність господарських
операцій, що є підставою для виникнення
права на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та або бюджетне
відшкодування.

За таких підстав, в межах предмета
доказування по даній справі належить
встановити реальність отримання
товару НВ ТОВ "Інформатика" та
підтвердження здійснених
господарських операцій позивача
оформленими належним чином
документами та дослідити використання
придбаного товару у господарській
діяльності.

Питання товарності операції по
взаємовідносинах між позивачем та його
контрагентами досліджувалось судом і
підтвердилось належними доказами.

Так, питання товарності операції по
взаємовідносинах між позивачем та його
контрагентом - ТОВ «Спецбілд»
підтвердилось належними доказами, а
саме: укладеним належним чином між ТОВ
«Спецбілд» (Постачальник) та НВ ТОВ
"Інформатика" (Покупець) договором
поставки товару (обладнання) №2312/13_СБ
від 23.12.2013р.; податковою накладною: №513
від 22.01.2014р., видатковою накладною: №513
від 22.01.2014р., рахунком-фактурою №20012014
від 20.01.2014р.; подорожнім листом №034397 від
22.01.2014р. Факт відображення вказаної
операції в бухгалтерському обліку
підтверджується наданими картками
бухгалтерських рахунків та
оборотно-сальдовими відомостями. Про
наступну реалізацію позивачем
придбаного товару свідчать видаткові
накладні №89 від 08.07.2014р., ТТН №Р89 від
08.07.2014р.; видаткові накладні №74, 75 від
10.06.2014р., №2 від 23.01.2014р.; довіреності
видані на ім`я ОСОБА_5 для отримання
товару від НВ ТОВ «Інформатика» для
ПрАТ «Вінницяпобутхім» (а.с. 79-84).

Суд критично суд оцінює також
посилання відповідача на акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Спецбілд" щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами за період січень-2014
року - лютий 2014 року, оскільки
податковим законодавством не
ставиться в залежність отримання
результатів перевірок контрагентів
суб'єкта оподаткування від
підтвердження правомірності
віднесення ним до податкового кредиту
сум податку на додану вартість, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови та має всі документальні
підтвердження розміру такого
податкового кредиту.

Відтак, висновки податкового органу
щодо відсутності у ТОВ "Спецбілд"
реальних намірів на здійснення
господарських операцій із НВ ТОВ
"Інформатика" спростовуються
дослідженими судом доказами.

Посилання податкового органу на
недостатність трудових ресурсів для
здійснення відповідної господарської
операції є суперечливими, адже у цьому
ж акті перевірки міститься інформація
про те, що у ТОВ "Спецбілд" фактично
працює 03 працівників. При цьому,
вказуючи на недостатність трудових
ресурсів у ТОВ "Спецбілд" для
здійснення господарської операції,
представник відповідача не зміг
пояснити, яка ж кількість працівників є
достатньою для підтвердження такої
операції.

При ухваленні рішення в даній
адміністративній справі суд також
керувався наступним.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов`язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 КАС України оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього
Кодексу в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі
матеріали, які свідчать про його
правомірні дії.

З обставин адміністративної справи,
встановлених судом, вбачається, що
відповідачем не доведено
правомірності прийняття оскаржуваних
рішень, відтак позовні вимоги знайшли
своє підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

Надаючи оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням, суд
виходив із того, що відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Суд зауважує, що в ході судового
розгляду справи позивачем доведено ті
обставини, на яких ґрунтуються його
вимоги, в той час, як відповідач не
довів правомірності прийнятих ним
рішень, а тому адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати зі
сплати судового збору, відповідно до
ст. 94 КАС України, у зв'язку із
задоволенням позову, підлягають
відшкодуванню із Державного бюджету
України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області від 22.08.2014 року № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь науково-виробничого
товариства з обмеженою
відповідальністю "Інформатика" судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
182 грн. 70 коп. (сто вісімдесят дві грн. 70
коп.).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Вергелес Андрій
Валерійович