Справа № 2а/1270/7825/12
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/79533/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка
С.А.СуддівЄрьоміна А.В. Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи за позовом
Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП)
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Перевальському районі
Луганської області (далі - УПФ в
Перевальському районі) про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу за касаційною скаргою УПФ
України в Перевальському районі на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ФОП ОСОБА_4 в
Луганському окружному
адміністративному суді пред'явив позов
до УПФ України в Перевальському районі
про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу.

Просив визнати противоправними та
скасувати рішення УПФ України в
Перевальському районі, оформлене у
вигляді вимоги № Ф 329С від 06 вересня 2012
року про зобов'язання ФОП ОСОБА_4
сплатити борг зі сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі
1698,23 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2012
року, залишеною без зміни ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року, позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу УПФ України в Перевальському
районі Луганської області від 06
вересня 2012 року № Ф 329С про сплату
боргу.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ФОП ОСОБА_4 судові витрати у
розмірі 32,19 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій, УПФ
України в Перевальському районі подало
касаційну скаргу, в якій вказало на те,
що оскаржувані рішення судів у справі
прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та постановити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги ФОП
ОСОБА_4, суди першої та апеляційної
інстанцій мотивували свої рішення тим,
що позивач є пенсіонером, який отримує
пенсію за віком, з урахуванням чого має
передбачене частиною четвертою статті
4 Закону України від 08 липня 2010 року №
2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон №
2464-VI), право на звільнення від сплати
єдиного внеску.

Така правова позиція судів першої та
апеляційної інстанцій є правильною й
такою, що відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженим
Указом Президента України від 06 квітня
2011 року

№ 384/2011 (далі - Положення) Пенсійний фонд
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України,
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Пунктом 7 Положення встановлено, що
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

Статтею 67 Конституції України
встановлений обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

У відповідності до преамбули до Закону
№ 2464-VI саме цей Закон визначає правові
та організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно із пунктом 4 частини першої
статті 4 зазначеного Закону платниками
єдиного внеску є: фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону
України від 07 липня 2011 року № 3609-VI "Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України" були внесені зміни до Закону №
2464-VI, за якими статтю 4 цього Закону
доповнено частиною четвертою. У
відповідності до нової норми особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - № 1058-IV) пенсія - це
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 цього Закону
також встановлено, що за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є пенсіонером за віком, отримує
відповідно до закону пенсію та як
платник єдиного податку перебуває на
спрощеній системі оподаткування з 13
грудня 2002 року. ОСОБА_4 не укладав
договір про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, а
отже, він звільнений від сплати за себе
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Доводи відповідача про те, що до ФОП
ОСОБА_4 не може бути застосовані
положення частини четвертої статті 4
Закону № 2464-VI, оскільки відповідач при
призначенні пенсії не досяг віку 60
років, а тому, не звільнений від сплати
єдиного внеску у зв'язку із
недосягненням ним пенсійного віку,
колегія суддів вважає безпідставними з
наступних причин.

Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (частина
четверта статті 4 Закону № 2464-VI).

Таким чином, за змістом цієї норми
фізичні особи-підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати єдиного внеску
за себе, за умови, якщо вони є
пенсіонерами за віком (незалежно від
того чи досягли вони загального
пенсійного віку чи така пенсія
оформлена на пільгових умовах - зі
зменшенням пенсійного віку) та
отримують відповідно до закону пенсію.

Згідно із абзацами першим та другим
пункту 16 Прикінцевих положень Закону
України № 1058-IV до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"
(далі - Закон № 1788-ХІІ) застосовуються,
зокрема в частині визначення права на
пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено
виключний перелік трудових пенсій, які
призначаються за цим Законом (за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років).
Загальні умови призначення пенсій за
віком визначені статтею 12 Закону №
1788-ХІІ та частиною першою статті 26
Закону № 1058-IV. Таке право виникало у
чоловіків після досягнення 60 років та
за наявності відповідного стажу. При
цьому статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, на
підставі пункту "а" частини першої якої,
як встановили суди, позивач отримує
пенсію, передбачена можливість
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах - зі зменшенням віку,
зазначеного у статті 12 цього Закону, та
за наявності відповідного трудового
стажу.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, враховуючи
закріплені Конституцією України
гарантії громадян на соціальний
захист, суд касаційної інстанції
вважає, що особи, яким пенсія за віком
призначена відповідно до пункту "а"
частини першої статті 13 Закону №
1788-ХІІ, не є платниками єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за себе згідно з
частиною четвертою статті 4 Закону №
2464-VI, так само як і особи, які є
пенсіонерами за віком на загальних
умовах, оскільки згадана норма не
містить будь-яких винятків щодо
пенсіонерів за віком.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права викладена у
постановах Верховного Суду України від
15 квітня 2014 року № 21-57а14 та № 21-70а14, від
13 травня 2014 року № 21-74а14.

Оскільки ОСОБА_4 отримує довічну пенсію
за віком, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про те, що він не повинен
сплачувати за себе єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому, суди
правильно відмовили у задоволенні
позовних вимоги в частині стягнення
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Судові рішення у цій справі є законними
і обґрунтованими, підстав для їх
скасування або зміни немає.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судами неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконних та
необґрунтованих судових рішень.

Відповідно частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Перевальському районі Луганської
області залишити без задоволення, а
оскаржувані постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 22
жовтня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2012 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Перевальському районі
Луганської області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Єрьомін А.В.

Швед Е.Ю.