Справа № 809/3523/14
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р.
Справа № 809/3523/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Суддя Остап'юк С.В.,

за участю секретаря Руміша В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Державної податкової інспекції у місті
Івано-Франківську Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України в Івано-Франківській
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу
в розмірі 4 313, 28 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2014 року Державна податкова
інспекція у місті Івано-Франківську
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України в
Івано-Франківській області (далі -
позивач) звернулася в суд з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач) про стягнення податкового
боргу в розмірі 4313,28 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач протиправно, в порушення
податкового обов'язку встановленого
статтями 16, 36, 49 Податкового кодексу
України не сплатила в дохід місцевого
бюджету Івано-Франківської міської
ради орендну плату за земельні ділянки
державної власності в розмірі 4 125, 20
гривень, штрафні (фінансові) санкції в
розмірі 170 гривень та пеню 18, 08 гривень,
внаслідок чого утворено податковий
борг в розмірі 4 313, 28 гривень, який ним
не сплачено.

Позивач в судове засідання не з'явився,
його представником суду подано
клопотання про розгляд справи без
участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, без поважних причин та без
повідомлення про причини неприбуття
хоча, про дату, час та місце судового
розгляду справи була належним чином
повідомлена. Правом подання письмового
заперечення проти заявленого позову не
скористалася, а тому, у відповідності
до положення частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, справу вирішено за
відсутності відповідача на підставі
наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, дослідивши
докази, суд робить висновок, що даний
адміністративний позов підставний та
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 22.05.1998 року ОСОБА_1
зареєстрована, як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
копією витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Відповідач взята державною податковою
інспекцією у місті Івано-Франківську
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України в
Івано-Франківській області на
податковий облік, у відповідності до
статті 269 Податкового кодексу України,
є платником земельного податку до
місцевого бюджету Івано-Франківської
міської ради, де розташована земельна
ділянка, що об'єктом оподаткування.

Відповідачем допущено утворення
податкового боргу, що виник в
результаті несплати 4 125, 20 гривень
орендної плати за земельні ділянки
державної власності за листопад,
грудень 2012 року та 2013 року, штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 170
гривень та пені в розмірі 18, 08 гривень.

Сума невиконаного відповідачем
грошового зобов'язання з плати за землю
визначена податковими деклараціями з
плати за землю (земельний податок
та/або орендна плата за земельні
ділянки державної або комунальної
власності) за 2012 рік №, поданої
відповідачем позивачу 20.02.2012 року та за
2013 рік №, поданої відповідачем
позивачу 20.02.2013 року, податковим
повідомленням-рішенням за № від
03.12.2012 року на суму 170 гривень,
прийнятого контролюючим органом на
підставі акта камеральної перевірки
податкової звітності з орендної плати
за землю за №11068/17-349 від 23.11.2012 року, за
порушення термінів подання податкової
звітності.

Пеня, нарахована на суму невиконаних
податкових зобов'язань з земельного
податку, в розмірі 18, 08 гривень
позивачем визначена самостійно.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно пункту 6.1 статті 6 Податкового
кодексу України податком є
обов'язковий, безумовний платіж до
відповідного бюджету, що справляється
з платників податку відповідно до
цього Кодексу.

Статтею 9 Податкового кодексу
України до загальнодержавних податків
та зборів віднесено плату за землю
(пункт 9.1.10).

Пунктом 8.2 статті 8 Податкового
кодексу України встановлено, що до
загальнодержавних належать податки та
збори, що встановлені цим Кодексом і є
обов'язковими до сплати на усій
території України, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 16 Податкового кодексу
України визначені обов'язки платника
податків, згідно положень якої платник
податків зобов'язаний подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів (пункт 16.1.3.), сплачувати податки
та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи (пункт 16.1.4).

Положеннями статті 36 Податкового
кодексу України визначено суть
податкового обов'язку, згідно положень
якої податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи (пункт 36.1).
Податковий обов'язок виникає у
платника за кожним податком та збором
(пункт 36.2). Податковий обов'язок є
безумовним і першочерговим стосовно
інших неподаткових обов'язків платника
податків, крім випадків, передбачених
законом (пункт 36.3).

Згідно підпункту 14.1.156 пункту 14.1. статті
14 Податкового кодексу України
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно пункту 269.1 статті 269
Податкового кодексу України
платниками земельного податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв); землекористувачі.

Згідно пункту 270.1 статті 270 цього
Кодексу об'єктами оподаткування є
земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні; земельні
частки (паї), які перебувають у
власності.

Відповідно пункту 288.1. статті 288
Податкового кодексу України підставою
для нарахування орендної плати за
земельну ділянку є договір оренди
такої земельної ділянки.

Згідно пункту 14.1.147 статті 14
Податкового кодексу України плата за
землю - загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Земельний податок - обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (підпункт 14.1.72).

Орендна плата за земельні ділянки
державної і комунальної власності -
обов'язковий платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою (підпункт 14.1.72).

Платником орендної плати є орендар
земельної ділянки (пункт 288.2.). Розмір та
умови внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем
(пункт 288.4.). Розмір орендної плати
встановлюється у договорі оренди
(пункт 288.5.)

Згідно пункту 288.7 статті 288 цього ж
Кодексу податковий період, порядок
обчислення орендної плати, строк
сплати та порядок її зарахування до
бюджетів застосовується відповідно до
вимог статей 285-287 цього розділу.

Статтею 285 даного Кодексу передбачено,
що базовим податковим (звітним)
періодом для плати за землю є
календарний рік. Базовий податковий
(звітний) рік починається 1 січня і
закінчується 31 грудня того ж року (для
новостворених підприємств та
організацій, а також у зв'язку із
набуттям права власності та/або
користування на нові земельні ділянки
може бути меншим 12 місяців).

Відповідно пункту 286.1. статті 286
Податкового кодексу України платники
плати за землю (крім фізичних осіб)
самостійно обчислюють суму податку
щороку станом на 1 січня і до 1 лютого
поточного року подають відповідному
органу державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

У відповідності до пункту 287.3 статті 287
Податкового кодексу України податкове
зобов'язання щодо плати за землю,
визначене у податковій декларації на
поточний рік, сплачується рівними
частками власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54
Податкового кодексу України
встановлено, що крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Відповідно до статті 290 Податкового
кодексу України плата за землю
зараховується до відповідних місцевих
бюджетів у порядку, визначеному
Бюджетним кодексом України для плати
за землю.

Відповідачем, здійснення сплати
орендної плати за землі державної
власності, в строки визначені
вищевказаними нормами Податкового
кодексу України не здійснено.

Підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54
Податкового кодексу України
встановлено, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо платник
податків не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію.

У відповідності до підпункту 56.17.5
пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу
України день закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження грошового
зобов'язання платника податків.

Таким чином, грошові зобов'язання
відповідача з сплати орендної плати за
землю державної власності та штрафних
(фінансових) санкцій, є узгодженими з
моменту подання податкових декларацій
та з моменту закінчення процедури
адміністративного оскарження.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно пункту 59.5 даної статті
Податкового кодексу України у разі
якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

Судом встановлено, що позивачем на
виконання вимог пункту 59.1. статті 59
Податкового кодексу України надіслано
податкову вимогу за №788 від 05.03.2012 року,
яку відповідач залишив без реагування,
а податковий борг за нею, на момент
виникнення вищевказаних податкових
зобов'язань, не сплатив.

Як наслідок, суд приходить до висновку,
що відповідач в порушення вищевказаних
норм Податкового кодексу України не
виконав податкові зобов'язання з
сплати орендної плати за землі
державної власності в розмірі 4 125, 20
гривень за листопад, грудень 2012 року та
2013 рік та штрафних (фінансових) санкцій
в розмірі 170 гривень.

Відповідно до пункту 14.1.175 статті 14
Податкового кодексу України сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання утворює
податковий борг.

Відповідно підпункту 129.1.1. пункту 129.1.
статті 129 Податкового кодексу України
після закінчення встановлених цим
Кодексом строків погашення
узгодженого грошового зобов'язання на
суму податкового боргу нараховується
пеня.

Згідно пункту 129.4. цієї статті даного
Кодексу пеня, визначена підпунктом 129.1.1
пункту 129.1 цієї статті, нараховується
на суму податкового боргу (включаючи
суму штрафних санкцій за їх наявності
та без урахування суми пені) із
розрахунку 120 відсотків річних
облікової ставки Національного банку
України, діючої на день виникнення
такого податкового боргу або на день
його (його частини) погашення, залежно
від того, яка з величин таких ставок є
більшою, за кожний календарний день
прострочення у його сплаті.

Як встановлено судом, позивачем, на
суму невиконаних відповідачем
податкових зобов'язань з сплати
орендної плати за землі комунальної
власності нарахована пеня в розмірі 18,
08 гривень.

Таким чином, 4 125, 20 гривень орендної
плати за землі державної власності, 170
гривень штрафних (фінансових) санкцій
та 18, 08 гривень пені нарахованої
контролюючим органом на суми
невиконаних зобов'язань з цього
платежу утворюють податковий борг
відповідача в розмірі 4 313, 28 гривень,
який ним не сплачено.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового
кодексу України встановлено, що орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового
Кодексу передбачено, що стягнення
коштів та продаж майна платника
податків провадиться не раніше ніж
через 60 календарних днів з дня
надіслання такому платнику податків
вимоги.

Відповідно підпункту 20.1.18. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Згідно пункту 95.3 статті 95 Кодексу
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках обслуговуючих такого
платника податків, здійснюється за
рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 95.4. статті 95
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби на
підставі рішення суду здійснює
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу за рахунок готівки,
що належить такому платнику податків.

Згідно статті 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що заявлена до стягнення сума
є узгодженою та являється податковим
боргом відповідача перед бюджетом,
який нею не сплачено та підлягає
стягненню з рахунків у банках, що
обслуговують відповідача та за рахунок
готівки, що їй належить.

Сума податкового боргу, що виникла в
результаті несплати орендної плати за
земельні ділянки комунальної
власності, у відповідності до статті 290
Податкового кодексу України підлягає
стягненню до місцевого бюджету
Івано-Франківської міської ради.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вимоги позивача є обґрунтованими, а
позов таким, що підлягає до
задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків у банках, що
обслуговують фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) та
за рахунок готівки, що їй належить в
дохід місцевого бюджету
Івано-Франківської міської ради
податковий борг з сплати орендної
плати за земельні ділянки державної
власності та пені в розмірі 4 313 (чотири
тисячі триста тринадцять) гривень 28
копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя:
Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному
обсязі 07.11.2014 року.