Справа № 810/2725/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/2725/14 Головуючий у
1-й інстанції: Журавель В.О.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в письмовому провадженні в
залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Броварського
районного відділу Управління
Державної міграційної служби України в
Київській області про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Броварського районного відділу
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що він проживає
у власному садовому будинку і подав до
відповідача документи для здійснення
реєстрації за місцем проживання, проте
відповідачем у проведенні реєстрації
відмовлено з тих підстав, що садовий
будинок не є житлом, не призначений для
постійного проживання і не
зараховується до житлового фонду.
Позивач не погоджується з такими
твердження відповідача, оскільки цей
садовий будинок є єдиним та постійним
місцем проживання позивача з 2005 року, в
іншому місце він не зареєстрований, а
чинне законодавство не містить
визначення поняття житлового фонду та
не встановлює обмежень у реєстрації за
адресою приміщення, яке не відноситься
до житлового фонду.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2014
року у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ОСОБА_2 є членом
садового товариства «Хвиля» і з 2005 року
по теперішній час проживає на його
території за адресою: АДРЕСА_1.

За відомостями паспорта позивача з
01.04.2014 року його знято з реєстрації за
попереднім місцем проживання, про що
також свідчить і відповідний талон від
01.04.2014 року.

Згідно з свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно та витягом
з державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності ОСОБА_2 є власником
приватного садового будинку, на цей
будинок оформлено технічний паспорт.

Згідно з довідкою СТ «Хвиля» від 04.04.2009
року садовий будинок позивача має
постійну адресу: АДРЕСА_1.

Відповідність садового будинку за
адресою АДРЕСА_1 державним стандартам,
будівельним нормам і правилам, які
пред'являються до житлових будинків, і
придатність для постійного
(всесезонного) проживання,
підтверджується висновком експертного
будівельно-технічного дослідження від
14.02.2014 року за № 50, виданого ТОВ
«Науково-технічний центр «Будівельна
експертиза».

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
відповідача із заявою про проведення
реєстрації його за місцем проживання в
садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

05 квітня 2014 року відповідачем за
наслідками розгляду заяви позивача
надано йому відповідь, в якій з
посиланням на норми чинного
законодавства повідомлено, що підстави
для реєстрації місця проживання
позивача за вищевказаною адресою
відсутні, оскільки житло зареєстровано
як садовий будинок, отже не призначено
для постійного проживання і не
зараховується до житлового фонду.

Не погоджуючись з відмовою в
реєстрації місця проживання, позивач
звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Реєстрація та знаття з реєстрації
місця проживання фізичних осіб
регулюється Законом України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Статтею 3 цього Закону визначено, що
реєстрація є внесенням інформації до
Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції. При цьому,
під місцем проживання розуміється
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Згідно зі ст. 4 Житлового кодексу
України дачні та садові будинки не
зараховуються до житлового фонду.

Інструкцією про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженою наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 24.05.2001 року № 127, визначено,
що окремо від житлових будинків
виділяються садові та дачні будинки.
Так, пунктом. 2.4 Інструкції зазначено,
що садовий будинок - це будинок для
літнього (сезонного) використання.

Виходячи з вищезазначених норм,
садовий будинок не є жилим, оскільки
призначений для сезонно використання.

Згідно з вимогами статей 35 та 38
Земельного кодексу України землі
садових товариств не належать до
земель житлової та громадської
забудови, а призначені для садівництва,
вирощування сільськогосподарських
культур, що не виключає можливості
зведення будинків, господарських
споруд.

Судом першої інстанції було
встановлено, що житло позивача
зареєстроване як садовий будинок, отже,
не призначене для постійного
проживання і не зараховується до
житлового фонду.

При цьому колегія суддів погоджується
з критичним сприйняттям судом першої
інстанції твердження позивача про те,
що надане Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» визначення
терміну «реєстрація» не передбачає
реєстрацію саме в житлі, оскільки
позивачем використано це визначення
без урахування інших статей цього ж
закону. Так, зокрема, статтею 6 цього
Закону передбачено проведення
реєстрації саме в житлі. Такі ж вимоги
до приміщення, з якого здійснюється
зняття з реєстрації місця проживання
визначено у ст. 7 цього Закону.

Отже, вказаним Законом передбачено
здійснення реєстрації виключно в
житлі, до якого згідно з наведеними
приписами Житлового кодексу України
садовий будинок не належить.

Доводи позивача щодо належності йому
цього садового будинку, належній
реєстрації ним права власності на
вказану нерухомість (садовий будинок)
та придатності будинку для проживання,
що підтверджено висновком експерта,
судом першої інстанції вірно взято до
уваги, проте, ці доводи не змінюють
статусу цієї нерухомості з садового
будинку на житло, відтак, не утворюють
підстав для проведення реєстрації
місця проживання позивача у садовому
будинку.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що дії відповідача
щодо відмови в реєстрації позивача за
вказаною ним адресою у садовому
будинку є правомірними, а підстави для
зобов'язання відповідача
зареєструвати позивача у вказаному
садовому будинку відсутні.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що даний позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 20
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.