Справа № 820/5238/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/641/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Бившевої Л.І.

Борисенко
І.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Харківської митниці Міндоходів

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013

та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013

у справі № 820/5238/13-а

за позовом Державного підприємства
«Харківський машинобудівний завод
«ФЕД»

до Харківської митниці Міндоходів

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Харківський
машинобудівний завод «ФЕД» звернулось
до суду з позовом про скасування
податкового повідомлення-рішення
Харківської митниці Міндоходів № 68 від
19.06.2013.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03.12.2013, позов задоволено; скасовано
спірне податкове повідомлення-рішення,
з підстав протиправності його
прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної позапланової
документальної виїзної перевірки ДП
«Харківський машинобудівний завод
«ФЕД», складено акт № 0012/13/807000000/
від 06.03.2013, в якому встановлено
порушення п. 4 ч. 2 ст. 267 Митного кодексу
України, а саме: не включено до митної
вартості товарів, оформлених за ВМД №
807070010/2010/602801 від 19.08.2010 та № 807070010/2010/604059
від 08.12.2010 частини виручки від
подальшого використання товарів на
митній території України.

На підставі результатів проведеної
перевірки та процедури
адміністративного оскарження, 19.06.2013
відповідачем було прийняте податкове
повідомлення-рішення № 68 про
визначення суми податку на додану
вартість у розмірі 210 926,92 грн., у т.ч.: 168
741,53 грн. основного платежу та 42 185,39 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що між
позивачем та ВАТ «Стар» (Російська
Федерація) було укладено договір про
технічну співпрацю з авторського
супроводу виготовлення, ремонту та
експлуатації агрегатів НР-3 та ИМ-3 та їх
модифікацій. Відповідно до умов п. 1
зазначеного договору Державне
підприємство «Харківський
машинобудівний завод «ФЕД» (виробник),
доручає, а ВАТ «Стар» (розробник),
приймає на себе: надання послуг з
авторського супроводу виробництва,
ремонту та експлуатації агрегатів НР-3
та ИМ-3 та їх модифікацій; супровід
конструкторської документації -
оформлення повідомлень про зміни в
документації, коригування
конструкторської документації
відповідно до повідомлень; поставку
повідомлень та відкоригованої
конструкторської документації.

Відповідно до п. 4.4 та п. 4.6 зазначеного
договору визначено, що на підставі
отриманої від виготовлювача довідки,
розробник виставляє виготовлювачу акт
здачі-приймання виконаних послуг з
одночасним його направленням за
допомогою засобів факсимільного
зв'язку. На підставі підписаних актів
розробник виставляє виготовлювачу два
рахунки: рахунок на сплату за продукцію
у розмірі 10% від суми, вказаної в акті та
рахунок за послуги у розмірі 90 % від
суми, вказаної в акті. У випадку
відсутності повідомлень, розробник
виставляє рахунок на усю суму, вказану
в акті. Протягом 20 календарних днів з
моменту виставлення рахунку,
виготовлювач сплачує вказані в
рахунках суми (редакція договору діяла
до 21.12.2010).

На зазначених умовах договору та
згідно підписаних сторонами
специфікацій № 1 від 15.02.2010 та № 2
від 02.08.2010 позивачу його контрагентом
були передані повідомлення та
відкоригована конструкторська
документація вартістю 9 860,11 дол. США та 8
993,99 дол. США відповідно.

Вказана конструкторська документація
пройшла митне оформлення та ввезена на
митну територію України, що
підтверджується ВМД № 807070010/2010/602801 від
19.08.2010 та №807070010/2010/604059 від 08.12.2010, в
зазначених митних деклараціях
позивачем митна вартість визначена за
ціною договору.

Збільшуючи грошове зобов'язання з
податку на додану вартість з товарів,
ввезених на територію України спірним
податковим повідомленням-рішенням,
митний орган виходив з того, що під час
митного оформлення товарів ввезених на
підставі договору № С40-09 від
19.03.2009, був помилково застосований
метод визначення митної вартості за
ціною угоди, а тому при визначенні
митної вартості декларантом не були
враховані частини виручки з продажу
товарів у якості платежів за
авторський супровід, які надходили на
користь продавця цієї документації.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 Митного кодексу
України митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

При визначенні митної вартості до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема:
відповідна частина виручки від
будь-якого подальшого перепродажу,
передачі чи використання товарів, що
оцінюються, на митній території
України, яка прямо чи опосередковано
йде на користь продавця (п. 4 ч. 2 ст. 267 МК
України).

Як зазначено судами з підтвердженням
матеріалів справи, в актах виконаних
робіт, підписаних сторонами з 4
кварталу 2009 року по 3 квартал 2010 року,
відповідних платіжних дорученнях,
специфікаціях до договору не зазначено
про постачання повідомлень та
відкоригованої конструкторської
документації, тобто, жодних доказів
отримання позивачем саме «продукції» в
розумінні пп. 1.1.3. договору № С40-09 від
19.03.2009 у вказаних періодах не
встановлено. Відповідно до п. 4.6
договору (в редакції, яка діяла до
укладання додаткової угоди № 6 від
21.12.2010) в такому разі рахунок
виставляється на загальну суму,
вказану в акті, за надані послуги.

З огляду на зазначене, висновки про
отримання позивачем «продукції» у
періодах з 4 кварталу 2009 року по 3
квартал 2010 року не відповідають змісту
первинних документів, оформлених
сторонами зовнішньоекономічного
контракту, отже є безпідставними.

Щодо періодів з 4 кварталу 2010 року по 1
квартал 2012 року, судами обох інстанцій
встановлено, що в цих періодах редакція
п. 4.6 договору була змінена,
передбачено, що «продукція» (за
наявності) передається виготовлювачу
на безкоштовній основі. Тобто, умовами
договору визначено нульову вартість
повідомлень та відкоригованої
конструкторської документації. Однак,
відповідач, приймаючи спірне податкове
повідомлення-рішення, посилався на
стару редакцію вказаного пункту
договору та виходив з того, що
договірною вартістю відкоригованої
конструкторської документації є 10% від
загального обсягу вартості наданих
послуг, застосувавши метод визначення
митної вартості - за ціною договору.

Враховуючи змінені умови
зовнішньоекономічного контракту, у
разі встановлення митним органом
порушення у вигляді заниження митної
вартості товарів (відкоригованої
конструкторської документації) у
періодах з 4 кварталу 2010 року по 1
квартал 2012 року митна вартість має
визначатися за іншими, ніж перший,
методами визначення митної вартості,
чого відповідачем зроблено не було.

Зважаючи на вказані обставини,
відсутність порушень норм
матеріального та процесуального права,
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про задоволення позовних
вимог є вірним, а касаційна скарга
відповідача - необґрунтованою та такою,
що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Харківської митниці
Міндоходів відхилити.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 та
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді Л.І.
Бившева І.В. Борисенко