Справа № 804/12507/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 р. Справа № 804/12507/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового засіданняЩербак
А.Ю. за участю представників сторін: від
позивача: від відповідача:
Повіланський О.О. Товста Н.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Іноземного
підприємства «ДАКСІ» до Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міноходів у
Дніпропетровській області про
визнання неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень №,
№ від 19.08.2011р., -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2011р. Іноземне підприємство «ДАКСІ»
звернулося з позовом до Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська та просить
податкові повідомлення-рішення
відповідача № від 19.08.2011р. про
зменшення суми бюджетного
відшкодування позивачеві з податку на
додану вартість в сумі 193 351,00 грн. та
№ від 19.08.2011р. визнати
неправомірними та скасувати.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що висновки
відповідача про безпідставне
віднесення до складу податкового
кредиту декларації за квітень 2011р. суми
ПДВ у розмірі 221590 грн., яка була
сплачена позивачем при митному
оформленні легкового автомобіля марки
Mersedes-Benz S 500 L4M, що є внеском учасника
підприємства (іноземною інвестицією) в
його статутний фонд, у зв'язку з тим, що
зазначений автомобіль не
використовувався у господарській
діяльності позивача. Однак, позивач
посилається на те, що зазначене не
відповідає дійсності, так як
автомобіль використовувався позивачем
у представницьких цілях у
відповідності до укладеного договору,
а саме: для перевезення посадових осіб
з метою вирішення виробничих питань
підприємства, зустрічей та перевезення
закордонних контрагентів по
зовнішньоекономічних зв'язках,
супроводження та пересування VIP-персон,
тобто, використовувався у
господарській діяльності позивача, у
зв'язку з чим сплачена у складі
вартості зазначеного автомобіля сума
податку на додану вартість підлягає
бюджетному відшкодуванню. Щодо мети
використання автомобіля у
господарській діяльності, то позивач
зазначає, що чинне законодавство не
вимагає доведення саме наявності мети
використання у господарській
діяльності, так як абз.4 п.198.3 ст.198 ПК
України встановлено право на
нарахування податкового кредиту
незалежно від того, чи придбані
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного періоду. Між тим, позивач
посилається і на те, що основним видом
діяльності позивача є виробництво
фільмів та з метою отримання
замовлення на виробництво
телевізійного фільму під робочою
назвою «Мінливість почуттів» між
позивачем та Record Trading Limited був укладений
попередній договір №01-PR від19.01.2011р. за
умовами п.6 цього договору позивач був
зобов'язаний для забезпечення
знімального процесу фільму,
забезпечення переміщення
представників замовника, акторів,
членів знімальної групи мати у своїй
власності автомобіль представницького
класу однієї з наступних марок - Audi A8
Quattro (S8) 2010-2011року випуску; Mersedes-Benz S 500 L
(S600) 4Matic 2011 року випуску. 04.03.2011р. єдиним
учасником позивача - AD VINAL INVEST LIMITED було
прийнято рішення про збільшення
статутного капіталу шляхом внесення до
складу статутного капіталу автомобіля
Mersedes-Benz S 500 L (S600) 4Matic 2011 року
виробництва (VIN:WDD2211941A398918). При
цьому,позивачем у статуті було
зазначено його призначення, тобто
спосіб використання у господарській
діяльності, а саме: перевезення
посадових осіб підприємства для
рішення виробничих питань, зустрічей
та перевезення закордонних
контрагентів по зовнішньоекономічних
зв'язках, супроводження та пересування
VIP-персон. 12.07.2011р. було підписано
договір №RSA-DAXI на виробництво фільму
під робочою назвою «Мінливість
почуттів», тобто фактично позивачем у
повній мірі підтверджено мету
використання вказаного автомобіля у
господарській діяльності позивача.
Окрім того, представник позивача
вказує і на те, що зазначений
автомобіль є іноземною інвестицією,
метою якої є виключно отримання
прибутку у відповідності до вимог ч.2
ст.1 Закону України «Про режим
іноземного інвестування».

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував, письмових заперечень на
вимогу суду з урахуванням вимог
ухвали Вищого адміністративного Суду
України від 03.07.2014р. суду не надав без
поважної причини, у письмових
запереченнях, наданих суду 29.09.2011р.
відповідач просив у задоволенні позову
відмовити посилаючись на те, що під час
проведення перевірки було встановлено,
що офісне приміщення позивача останнім
не використовується та потребує
капітального ремонту, згідно
декларацій з ПДВ загальний обсяг
оподатковуваних операцій позивача за
останні 12 календарних місяців склав 231
483 грн., а задекларована сума ПДВ, яка
підлягає перерахуванню до бюджету,
становить 3091 грн. З наведеного,
відповідач дійшов висновку, що позивач
фактично не здійснює господарської
діяльності, а отже не використовує
автомобіль марки Mersedes-Benz як основний
засіб, внаслідок чого, має обліковувати
його як невиробничий основний засіб. У
зв'язку з наведеним, на думку
податкового органу, враховуючи норму
п.198.3 ст.198 ПК України суму ПДВ у розмірі
221590 грн., яка була сплачена позивачем
при митному оформленні автомобіля, не
може бути включено до складу
податкового кредиту декларації за
квітень 2011р. та заявлено до бюджетного
відшкодування в наступному періоді.

Судом у ході судового розгляду справи
встановлені наступні обставини у
справі.

Іноземне підприємство «ДАКСІ» 22.11.2005р.
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Глінки, буд.2, офіс 902, з 23.11.2005р.
перебуває на обліку в ДПІ у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська, є
платником податку на додану вартість,
що підтверджується копією статуту
позивача, копією виписки з ЄДРПОУ від
18.07.2011р., копією довідки статистики від
20.07.2011р. копією свідоцтва про
реєстрацію платником ПДВ, копією
довідки про взяття на облік від 27.07.2011р.
(а.с. 6-28).

У період з 01.08.2011р. по 12.08.2011р.
податковою інспекцією на підставі
наказу №1225 від 29.07.2011р., направлення
№1225 від 01.08.2011р. на підставі п.п.78.1.8
п.78.1 ст.78, п.п.200.11 ст.200 Податкового
кодексу України була проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка ІП «ДАКСІ» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за травень 2011р. у
розмірі 193351 грн., заявленої до
відшкодування на розрахунковий
рахунок, за результатами якої був
складений акт від 17.08.2011р. №2391/235/33906388 за
висновками якого були встановлені
порушення, а саме:

- п.п.14.1.18 п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п. 198.3 ст.198,
п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України
підприємством ІП «ДАКСІ» завищено суму
бюджетного відшкодування по
уточнюючому розрахунку за травень 2011р.
у розмірі 193 351 грн.;

- п.п.14.1.36,14.1.138 п.14.1 ст.14, п.198.3 ст.198 ПК
України ІП «ДАКСІ» занижено позитивне
значення декларації за квітень 2011р. на
суму 1537 грн. (а.с.31-37).

В подальшому, на підставі
вищевказаного акту перевірки,
податковою інспекцією 19.08.2011р. були
прийняті наступні податкові
повідомлення-рішення, а саме:

- форми «Р» № за яким
позивачеві було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній сумі 1538
грн. за основним платежем - 1537 грн., за
штрафними санкціями - 1,00 грн. (а.с.30);

- форми «В1» № за яким
позивачеві зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість по декларації з ПДВ №
від 12.07.2011р. за 5 міс.2011р. на суму 193351 грн.
та застосовано штрафні санкції у
розмірі 1 грн. (а.с.29).

Позивач оспорює вищевказані податкові
повідомлення-рішення та просить їх
визнати неправомірними і скасувати
посилаючись на те, що позивачем
доведено у повній мірі використання
автомобілю Mersedes-Benz у господарській
діяльності позивача, висновки
податкового органу щодо не
використання вказаного службового
авто не за призначенням та не у
господарській діяльності позивача
нічим не підтверджено, є
необгрунтованими та безпідставними
припущеннями відповідача.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, які брали участь у
судовому засіданні, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
належну правову оцінку,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
від 17.08.2011р. підставою для прийняття
податковою інспекцією оспорюваних
податкових повідомлень-рішень були
висновки про те, що позивач не мав
права на відображення в податковому
обліку сум податкового кредиту та в
кінцевому результаті отримання
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість, оскільки ввезений на
митну територію України автомобіль
Mersedes-Benz, за рахунок якого збільшено
статутний фонд ІП «ДАКСІ», не
використовувався останнім у
господарській діяльності.

Окрім того, за висновками акту також
встановлено, що на момент проведення
перевірки позивач взагалі не
здійснював будь-якої господарської
діяльності, у тому числі
зовнішньоекономічної, офісне
приміщення за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд.2 оф.902
не використовується підприємством та
потребує капітального ремонту, згідно
декларацій з ПДВ загальний обсяг
оподатковуваної операції за останні 12
календарних місяців склав 231 483 грн.,
задекларована сума податку на додану
вартість, яка підлягає перерахуванню в
бюджет 3091 грн. (а.с.34-35).

Однак такі висновки не ґрунтуються на
нормах чинного податкового
законодавства України, суперечать
встановленим обставинам справи з
огляду на наступне.

Відповідно до положень п.п.14.1.36 п.14.1
ст.14 Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Нормами підпункту 14.1.191 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
передбачено, що постачання товарів - це
будь-яка передача права на
розпорядження товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду.

У відповідності до підпункту «а»
пункту 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платника податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій , зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг - п.198.1 ст.
198 ПКУ.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище
Кодексу, визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Отже, з аналізу наведених норм,
можна дійти висновку, що право на
нарахування податку на додану вартість
у платника податків виникає, зокрема, у
зв'язку з придбанням основних фондів, у
тому числі при їх імпорті з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, при цьому, таке право виникає
незалежно від того,чи такі основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

З наведених норм, суд приходить до
висновку, що викладені у акті від
17.08.2011р. висновки податкового органу
про те, що позивач не мав права на
віднесення суми сплаченого ПДВ у
розмірі 221590 грн. до складу податкового
кредиту з підстав не здійснення
будь-якої господарської діяльності є
неспроможними та такими, що суперечать
вищенаведеним вимогам ст. 198 ПК
України.

Також, як свідчать матеріали справи
основним видом діяльності позивача є
виробництво фільмів згідно видів
діяльності за КВЕД, що підтверджується
відомостями, зазначеними у довідці
статистики від 20.07.2011р. (а.с.7).

У ході проведення переговорів з метою
отримання замовлення на виробництво
телевізійного фільму під робочою
назвою «Мінливість почуттів», 19.01.2011р.
між позивачем та та Record Trading Limited був
укладений попередній договір №01-PR
від19.01.2011р. за умовами п.6 цього договору
позивач був зобов'язаний для
забезпечення знімального процесу
фільму, забезпечення переміщення
представників замовника, акторів,
членів знімальної групи мати у своїй
власності автомобіль представницького
класу однієї з наступних марок - Audi A8
Quattro (S8) 2010-2011року випуску; Mersedes-Benz S 500 L
(S600) 4Matic 2011 року випуску, що
підтверджується відповідною копією
договору (а.с.228-232).

24.01.2011р. позивач листом за вих. №21К
сповістив свого засновника - AD VINAL INVEST
LIMITED - про необхідність виконання умов
вищевказаного попереднього договору з
метою підписання основного договору та
просив розглянути питання щодо
збільшення статутного капіталу
позивача, а також придбання одного з
зазначених автомобілів, при цьому,
вказав на те, що внесення в статутний
капітал буде оформлене в якості
інвестиції (а.с.237).

В подальшому, згідно з наданою до
перевірки ВМД №1100000/2011/00610 від 05.04.2011р.
відправник - AD VINAL INVEST LIMITED, він же єдиний
учасник ІП «ДАКСІ», вирішивши
збільшити статутний фонд позивача на
90053 євро за рахунок легкового
автомобіля Mersedes-Benz, здійснив внесок до
статутного фонду позивача, одержувачем
товару було ІП «ДАКСІ» (а.с.38).

При ввезенні зазначеного автомобіля на
митну території України, декларантом
було сплачено податок на додану
вартість в сумі 221 589 грн. 75 коп. згідно
платіжного доручення №597 від 21.03.2011р.
(а.с.38-39).

Відповідно до Статуту ІП «ДАКСІ» (в
редакції від 25.05.2011р.), ввезений
автомобіль призначений для
представницьких цілей, а саме:
перевезення посадових осіб для рішення
виробничих питань, зустрічей та
перевезення закордонних контрагентів
по зовнішньоекономічних зв'язках,
супроводження та пересування VIP-персон
(а.с.17).

Позивач обліковує автомобіль на
бухгалтерському рахунку 10 «Основні
засоби», ввівши його в експлуатацію
08.04.2011р., та зазначивши початкову
балансу вартість - 1090765 грн. 85 коп.
(а.с.40), 05.07.2011р. зареєстрував автомобіль
за підприємством, державний номер АЕ 0597
ЕМ (а.с.54).

12.07.2011р. позивачем був підписаний
основний договір №RSA-DAXI на виробництво
фільму під робочою назвою «Мінливість
почуттів» про що свідчить відповідна
копія договору (а.с.233-236).

Факт використання позивачем
вищевказаного автомобілю з метою
зазначеною у статуті у господарській
діяльності підприємства
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями подорожніх листів за
період з травня по червень 2011р., тобто в
період дії попереднього договору від
19.01.2011р.

За викладеного, суд приходить до
висновку, що факт використання
вищевказаного автомобілю та мета його
використання доведена позивачем у
повному обсязі наявними в матеріалах
справи первинними документами, факт
сплати податку на додану вартість
позивачем за вказаний автомобіль
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, що надає
позивачеві право, як на віднесення суми
податку на додану вартість, сплаченої
позивачем, до податкового кредиту, так
і право на бюджетне відшкодування,
оскільки у відповідності до вимог
ст.198, ст.200 ПК України обов'язковою
умовою виникнення у платника податків
права на податковий кредит та
отримання права на бюджетне
відшкодування, є поставка товарів
(робіт, послуг), в тому числі і тих, що
відносяться до основних фондів, з метою
їх використання у господарській
діяльності.

Факт постачання вказаного автомобілю
як внеску до статутного фонду позивача
підтверджено, як вантажно-митною
декларацією, так і відомостями щодо
внесення вказаного автомобілю до
статутного фонду позивача, а факт
сплати ПДВ позивачем підтверджується
копією платіжного доручення та
відомостями про сплату ПДВ, наведеними
у ВМД (а.с.10-22,38-39).

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до вимог п.200.1 ст.200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахування) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

За приписами п.п. «а» п.200.4 ст.200 ПК
України визначено, що якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з п.200.1 цієї статті, має від'ємне
значення то бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товару/послуг у попередніх та звітному
податкових періодах постачальникам
таких товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг.

Згідно абз.2 п.200.5 ст.200 ПК України не
мають права на отримання бюджетного
відшкодування особи, які мали обсяги
оподатковуваних операцій за останні 12
календарних місяців менші, ніж
заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Так, як свідчать матеріали справи,
загальний обсяг оподатковуваних
операцій позивача за останні 12
календарних місяців склав 231 483 грн.,
заявлена сума до бюджетного
відшкодування у травні 2011р.склала 193 351
грн., тобто обсяг оподатковуваних
операцій за останні 12 календарних
місяців є більшим, ніж сума бюджетного
відшкодування заявлена позивачем у
додатку 2 до податкової декларації з
ПДВ позивача за травень 2011р.

Частина 1 статті 71 КАС України
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представником відповідача у ході
судового розгляду справи не доведено
належними і допустимими доказами
правомірність прийняття оспорюваних
податкових повідомлень-рішень з
підстав не використання автомобіля з
метою зазначеною у статуті позивача та
у межах господарської діяльності
позивача, оскільки такі доводи
податкового інспектора не
підтверджені жодними доказами.

Є безпідставними посилання податкової
інспекції у акті перевірки про те, що
позивач не здійснював будь-якої
господарської діяльності, у тому числі
зовнішньоекономічної, офісне
приміщення за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд.2 оф.902
не використовується підприємством та
потребує капітального ремонту, згідно
декларацій з ПДВ загальний обсяг
оподатковуваної операції за останні 12
календарних місяців склав 231 483 грн.,
задекларована сума податку на додану
вартість, яка підлягає перерахуванню в
бюджет 3091 грн., з огляду на те, що
зазначені податковим інспектором
обставини не є підставами для
позбавлення позивача права на
формування податкового кредиту та
права на бюджетне відшкодування у
відповідності до вимог ст. 198, ст.200
Податкового кодексу України.

Вказані норми - ст.ст.198, 200 ПК України -
не містять заборони на формування
податкового кредиту та заборони на
бюджетне відшкодування за умови не
використання підприємством
приміщення, у тому числі і з підстав
того, що приміщення потребує
капітального ремонту та з підстав
того, що загальний обсяг
оподатковуваної операції за останні 12
календарних місяців склав 231483 грн., а
задекларована сума ПДВ, яка підлягає
перерахуванню в бюджет склала 3091 грн. з
урахуванням вимог абз.2 п.200.5 ст.200 ПК
України.

При цьому, будь-яких доказів того, що
приміщення позивача потребує
капітального ремонту відповідачем у
акті не наведено, як не наведено і
доводів про те, що дані підстави
позбавляють права платника податків
на формування податкового кредиту та
права на бюджетне відшкодування суми
ПДВ, сплаченої позивачем при поставці
товару на митну території України.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що викладені в
акті перевірки від 17.08.2011р. обставини,
що слугували підставами для прийняття
оспорюваних податкових повідомлень -
рішень є протиправними,
спростовуються вищенаведеними
доказами, а тому є такими, що прийняті
не у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України, не
обґрунтовано та без врахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), а тому
позовні вимоги позивача щодо визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
прийнятих на підставі вищевказаних
висновків, підлягають задоволенню.

При цьому, слід зазначити, що у
відповідності до вимог ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі задоволення адміністративного
позову, суд може прийняти постанову
про, зокрема, визнання протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень і
його скасування.

За таких обставин, слід визнати
протиправним та скасувати оспорювані
податкові повідомлення-рішення у
відповідності до вимог ст.ст.11,162
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Виходячи з норм ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
та враховуючи, що позивачем при
поданні позову за квитанцією № ПН841 від
25.08.2011р. сплачено судовий збір у розмірі
3 грн. 40 коп.(а.с.80), то зазначені судові
витрати підлягають стягненню з
Державного бюджету на користь
позивача.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Іноземного
підприємства «ДАКСІ» до Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міноходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень №, № від
19.08.2011р. - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області №,
№ від 19.08.2011р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Іноземного підприємства
«ДАКСІ» (49000, м. Дніпропетровськ, вул.
Глинки, буд.2 кв.902 , р/р
№00 в ЗАО «Агробанк», МФО 307123) -
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 3 грн. 40 коп. ( три грн. 40
коп.)

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
22.09.2014р.

Суддя С.О.
Конєва