Справа № 826/15239/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2014 року 11:40
№ 826/15239/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Кармазіна О.А.,
суддів Кобилянського К.М. та Шейко Т.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовомДержавного центру
зайнятостідо Державної фінансової
інспекції Українипровизнання
протиправною вимоги (в частині),-В С Т А
Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся Державний центр
зайнятості з позовом до Державної
фінансової інспекції України про
визнання протиправними та скасування
п. 2 та 3 вимоги від 09.09.2014 року № 04-14/1225,
якими, як зазначає позивач, його
зобов'язано розглянути питання щодо
невизначеної Інспекцією
відповідальності невизначеного
Інспекцією кола осіб, а також
зобов'язано на майбутнє забезпечити
використання коштів Фонду відповідно
до чинного законодавства.

Позивач зазначає, що вимоги по суті є
декларативними та не містять
конкретизації дій, які має вчинити
позивач. При цьому, як вказує позивач,
із згадуваних в акті перевірки двох
осіб, обидва не перебувають у трудових
відносинах, що унеможливлює
притягнення до відповідальності в
рамках виконання трудових відносин.

При цьому, позивач також зазначає, що
доводи Інспекції у вимозі ґрунтуються
на дослідженні обставин дотримання
позивачем вимог бюджетного
законодавства, яке однак, як зазначає
позивач, не регулює діяльність
позивача.

Крім того, як наголошує у позові
позивач та що визнається відповідачем,
під час ревізії не встановлено
завдання збитків у зв'язку з діяльністю
ДЦЗ.

Відповідач, надавши заперечення проти
позову, вважає висунуті вимоги
законним та обґрунтованими, підстав
для скасування вимоги не вбачає.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України за
згодою осіб, які беруть участь у справі,
ухвалено розглядати справу в порядку
письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи, заслухавши пояснення
представників осіб, які беруть участь у
справі, з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

ДФІ України проведено ревізію з
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
ДЦЗ за період з 01.01.2011 р. по 01.07.2014 р.

За результатами ревізії складено акт
від 31.07.2014 р. № 04-27/17.

На підставі акту перевірки складено
вимогу від 09.09.2014 р. № 04-14/1225.

У вимозі зазначено, що перевіркою
використання коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
страхування на випадок безробіття
встановлено, що колишнім директором
Державного центру зайнятості ОСОБА_1 в
порушення наказу Державного центру
зайнятості від 04.10.2007 р. № 75, яким
затверджено Методику формування
бюджету Фонду та передбачено, що при
формуванні бюджету Фонду та при
складанні, затвердженні і виконанні
кошторисів видатків Державним центром
зайнятості та підпорядкованими йому
установами застосовується наказ
Міністерства фінансів України від
27.12.2001 р. № 604 «Про бюджетну
класифікацію та її запровадження» і
Роз'яснення щодо застосування
економічної класифікації видатків
бюджету, затверджених наказом
державного казначейства України від
08.12.2006 р. № 330, погоджено кошторис
Дніпропетровського центру
професійно-технічної освіти державної
служби зайнятості на 2011 рік та за КЕКВ
1172 «Професійна підготовка,
перепідготовка та підвищення
кваліфікації безробітних», із
видатками на капітальне будівництво
(придбання) в сумі 64,3 млн. грн., які
використані в повному обсязі.

Аналогічні положення викладені на
стор. 12 акту перевірки.

У вимозі відсутні відомості про
виявлення будь-яких збитків за період,
що перевірявся.

З метою усунення виявлених порушень,
керуючись п. 7 ст. 10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні», пп. 4 п.
4 Положення про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженого
постановою КМ України від 06.08.2014 р. № 310,
п. 46 Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого постановою КМ України
від 20.04.2006 р. № 550, Держфінінспекцією
України висунуто вимогу позивачу:

1. Розглянути акт ревізії на
виробничій нараді (не є предметом
оскарження);

2. Розглянути питання щодо
відповідальності посадових осіб,
винних в допущених порушеннях (є
предметом оскарження);

3. Забезпечити використання коштів
Фонду загальнообов'язкового
соціального страхування України на
випадок безробіття відповідно до
чинного законодавства (є предметом
оскарження).

З акту перевірки вбачається, що
відповідальними особами у період,
якого стосується висунуті вимоги, були
директором ДЦЗ був ОСОБА_1 (з 01.01.2010 р. по
28.11.2011 р.) та начальник фінансового
управління ОСОБА_2.

В акті перевірки при цьому
зазначається, що вказані особи
звільнені.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" від
(надалі - Закон № 2939) головними
завданнями органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення
інспектування Держаною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 550 від
20.04.2006 р. (далі - Порядок № 550) цей Порядок
визначає процедуру проведення
інспектування в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і у суб'єктів
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували в період, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
період, який перевіряється) державне чи
комунальне майно (далі - підконтрольні
установи), а на підставі рішення суду - в
інших суб'єктів господарювання.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що
інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб.

Згідно з п. 3 Порядку № 550 винні особи, це
особи, які відповідно до покладених на
них обов'язків та законодавства були
відповідальні за
фінансово-господарські операції,
проведені з порушенням законодавства,
та/або дії (бездіяльність) яких
призвели до такого порушення.

Відповідно до положень ст. 4 Закону № 2939
інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Статтею 8 Закону №2939 встановлюються
основні функції органу державного
фінансового контролю, зокрема
здійснення державного фінансового
контролю та контроль за: виконанням
функцій з управління об'єктами
державної власності; цільовим
використанням коштів державного і
місцевих бюджетів; цільовим
використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
під державні (місцеві) гарантії;
складанням бюджетної звітності,
паспортів бюджетних програм та звітів
про їх виконання (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі), кошторисів та
інших документів, що застосовуються в
процесі виконання бюджету; станом
внутрішнього контролю та внутрішнього
аудиту у розпорядників бюджетних
коштів; усуненням виявлених недоліків
і порушень.

У взаємозв'язку з наведеним, слід
додати, що пунктом 7 статті 10 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" визначено право органу
державного фінансового контролю
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Частиною другою статті 15 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" визначено, що законні вимоги
службових осіб органу державного
фінансового контролю є обов'язковими
для виконання службовими особами
об'єктів, що контролюються.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів у т.ч. фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та у разі
виявлення порушень законодавства
пред'являти обов'язкові до виконання
вимоги щодо усунення таких
правопорушень.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання.

На підставі наведеного колегія суддів
дійшла висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання в частині
усунення допущених порушень
законодавства.

У взаємозв'язку з наведеним суд
зазначає, що відповідно до п. 1., п. 2. ч. 1
ст. 161 КАС України під час прийняття
постанови суд вирішує: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження.

Відповідно до ч. 1. ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Відповідно до положень ст. 86 КАС
України суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, як вбачається із
змісту оскаржуваної вимоги та акту
перевірки, доводи Інспекції по суті
зводяться до недотримання позивачем
вимог бюджетного законодавства,
складовою якого є бюджетна
класифікація (п. 3 ст. 2, ст. 8 Бюджетного
кодексу України).

У той же час, відповідно до ч. 5 ст. 8
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» кошти Фонду не включаються
до складу Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 цього ж Закону на
порядок використання Фондом коштів, що
надходять від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, бюджетне
законодавство не поширюється.

Більш того, наказ Міністерства
фінансів України від 27 грудня 2001 року №
604 «Про бюджетну класифікацію та її
запровадження», на який міститься
посилання в оскаржуваній вимозі,
втратив чинність згідно з наказом
Міністерства фінансів України від 14
січня 2011 року № 11, а роз'яснення, на які
посилається інспекція в оскаржуваній
вимозі, не є нормативно-правовим актом.

Відтак, висновки акту перевірки та
оскаржуване рішення у спірній частині
не ґрунтуються на вимогах
законодавства, а відтак, не можуть
вважатися правомірними.

Окрім того, з положень приведених вище
норм законодавства випливає, що вимоги
Інспекції мають бути викладені чітко,
зрозуміло, містити конкретизований
перелік дій, які мають бути вчинені
підконтрольною
установою/організацією.

У той же час в даному випадку у своїй
вимозі Інспекція ставить загальне та
неконкретизовані зобов'язання перед
позивачем, що суперечить завданням
Інспекції та не узгоджується із
функціями Інспекції щодо вжиття
заходів по усуненню підконтрольною
установою порушень, що передбачає їх
деталізацію із зазначенням норм
Законів України, порушених
підконтрольною установою, як і
деталізацію дій, які має вчинити
підконтрольна установа.

Крім іншого, в даному випадку
Інспекцією та в контексті вимог п. 3
Порядку № 550 (щодо визначення «винна
особа») Інспекцією не зазначено у
резолютивній частині вимоги яких саме
осіб слід притягти до
відповідальності, за яке порушення, до
якого виду відповідальності слід
притягти вказаних осіб та яким чином.
При цьому, лише досліджуючи акт
перевірки, можна ідентифікувати таких
осіб, які до того були ж звільнені на
час перевірки, що у свою чергу створює
перешкоди для вчинення позивачем дій
відносно цих осіб в межах трудового
законодавства. Тобто, така вимога не є
правовою вимогою, виконання якої
можливо вимагати.

Крім того, таким же чином судом
оцінюється і вимога № 3, яка по суті
також є неконкретною з правової точки
зору та некоректною, є декларативною та
не містить визначення будь якого
порушення та спрямована на майбутнє,
тобто не стосується усунення
будь-якого порушення, якого в даному
випадку, більш того, судом і не
встановлено.

За таких обставин оскаржувана вимога
не може вважатися обґрунтованою та,
відповідно, такою, що відповідає
критеріям, визначеним п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС
України.

Відтак, аналізуючи вищевикладене у
сукупності, суд приходить до висновку,
що відповідачем, в порядку виконання
обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС
України, не доведено законності та
обґрунтованості оскаржуваних пунктів
вимоги, у зв'язку з чим наявні підстави
для задоволення позову згідно
вищенаведеного. На поверненні судового
збору позивач у судовому засіданні не
наполягав.

Керуючись вимогами 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 2 та 3 вимоги Державної
фінансової інспекції України від 09.09.2014
року № 04-14/1225.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України.

Головуючий суддя
О.А. Кармазін

Судді:
К.М. Кобилянський

Т.І. Шейко