Справа № 357/5103/14-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
357/5103/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Бондаренко О.В.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 29 травня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління праці
та соціального захисту населення
Київської обласної державної
адміністрації про надання дозволу про
зняття з обліку та відчуження
легкового автомобіля, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Київської обласної державної
адміністрації, в якому просив
зобов'язати відповідача видати довідку
(дозвіл) на зняття з обліку та
відчуження легкового автомобіля марки
Nissan Primera, 1997 року випуску, номер кузова
НОМЕР_1, дата випуску 27 серпня 1997 року,
реєстраційний номер НОМЕР_2, отриманого
в якості гуманітарної допомоги на ім'я
ОСОБА_2 як власника.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 травня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, а також
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 Кодексу адміністративного
судочинства України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 Кодексу адміністративного
судочинства України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС І категорії,
інвалідом другої групи і має право на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів
війни, що підтверджено відповідними
посвідченнями.

У відділ соціального забезпечення
Київської облдержадміністрації
берлінською Єпархією Російської
православної церкви було передано
легковий автомобіль марки Nissan Primera, 1997
року випуску, номер кузова НОМЕР_1, дата
випуску 27 серпня 1997 року, реєстраційний
номер НОМЕР_2, з послідуючим наданням
даного автомобіля інваліду ОСОБА_2

Згідно з витягом з протоколу засідання
Комісії з питань гуманітарної допомоги
при Кабінеті Міністрів України від
18.12.2003 року за № 26/ГД-9812, затверджено
перелік легкових автомобілів, які
визнані гуманітарною допомогою, в тому
числі наведений вище легковий
автомобіль.

22.01.2004 зазначений легковий автомобіль в
якості гуманітарної допомоги надано
позивачу, строком на 10 років без права
передачі іншій особі.

25.04.2007 Головним управлінням праці та
соціального захисту населення
Київської обласної державної
адміністрації позивачу надано довідку
№03/, якою надано дозвіл зняти з обліку
автомобіль у зв'язку з ДТП.

Проте, за поясненнями позивача, він
вирішив відремонтувати автомобіль.

03.04.2009 позивачу надано нове свідоцтво
про реєстрацію вказаного
транспортного засобу, при цьому у
свідоцтві вказано, що даним
автомобілем має право керувати ОСОБА_2,
відчуження автомобіля без дозволу
соцзахисту заборонено.

В листопаді 2013 року, позивач звернувся
до відповідача із заявою про надання
дозволу на відчуження автомобіля,
додавши при цьому лист від 09.10.2013,
згідно з яким Російська православна
церква Московського патріархату
Берлінської єпархії ()іноземний донор)
виразила своє волевиявлення та просить
управління праці та соціального
захисту населення Київської обласної
державної адміністрації надати
можливість ОСОБА_2 продати автомобіль
«Nissan», що надасть йому суттєву
фінансову підтримку в зв'язку з тим, що
він за станом здоров'я потребує
постійної уваги, проведення
хірургічної операції, а подарований
ними автомобіль 10 років тому вже старий
(16 років) і також потребує фінансових
вкладень для ремонту.

На час звернення позивача до
відповідача із вказаною заявою час
експлуатації автомобіля складав менше
10 років (з січня 2004 по листопад 2013).

Відповідач листом від 14.11.2013 року №
03/5438, посилаючись на п. 41 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілів,
визнаними гуманітарною допомогою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 19.07.2006 № 999,
повідомив позивача, що для видачі
дозволу для продажу автомобіля
відсутні законні підстави.

Вважаючи таку відмову незаконною,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач правомірно
відмовив позивачу у наданні довідки
про відчуження автомобіля.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апеляційної
скарги, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Механізм забезпечення легковими
автомобілями, зазначеними в абзаці
шостому статті 1 Закону України "Про
автомобільний транспорт", інвалідів,
зокрема дітей-інвалідів, які мають
право на їх отримання безоплатно або на
пільгових умовах, є громадянами
України і місце проживання яких
зареєстровано (далі - місце реєстрації)
в Україні в установленому
законодавством порядку визначено
Порядком забезпечення інвалідів
автомобілями, який затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999.

При цьому особливості забезпечення
інвалідів автомобілями, визнаними
гуманітарною допомогою передбачені
пунктами 41-43 цього Порідку, які,
зважаючи на предмет спірних
правовідносин, є спеціальними по
відношенню до інших положень Порядку.

Відповідно до абзаців першого та
другого пункту 41 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, який
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 р. № 999,
за бажанням інвалідів головні
управління соціального захисту можуть
забезпечувати їх автомобілями,
ввезеними в Україну і визнаними в
установленому порядку гуманітарною
допомогою, без права продажу,
дарування, передачі (в тому числі за
довіреністю) іншій особі. Автомобілями,
отриманими головними управліннями як
гуманітарна допомога, інваліди (за їх
бажанням або за бажанням законних
представників недієздатних інвалідів),
діти-інваліди (за бажанням їх законних
представників), які перебувають на
обліку в головних управліннях
соціального захисту та управліннях
виконавчої дирекції, забезпечуються
безоплатно в порядку черговості.

Автомобіль, отриманий головним
управлінням соціального захисту як
гуманітарна допомога для конкретного
інваліда, який перебуває на обліку,
видається безоплатно такому інваліду
(за його згодою або за згодою законного
представника недієздатного інваліда),
дитині-інваліду (за згодою її законного
представника) незалежно від черговості
на десятирічний строк, визначений з
дати видачі, із зняттям з обліку.

Згідно з абзацами сьомим та дев'ятим
пункту 41 Порядку №999 від 19.07.2006 після
смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через головне управління
соціального захисту і користувався
менше ніж 10 років, може бути переданий у
власність одному з членів сім'ї
інваліда за рішенням Мінсоцполітики за
умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля, які
повинні бути сплачені членом сім'ї
померлого інваліда, дитини-інваліда
протягом шести місяців з дня смерті
інваліда. Контроль за дотриманням
зазначеного строку здійснюється
головним управлінням соціального
захисту чи управлінням виконавчої
дирекції.

Якщо інвалід, дитина-інвалід
користувався автомобілем більше ніж 10
років, за бажанням членів його сім'ї
автомобіль може бути переданий їм у
власність безоплатно.

Відповідно до абзаців другого та
третього пункту 42 Порядку №999 від
19.06.2006, у реєстраційних документах на
автомобіль підрозділ МВС робить
позначку про видачу автомобіля
головним управлінням соціального
захисту, а також про заборону
відчуження автомобіля та передачі
права керування автомобілем без
дозволу цього головного управління.

У разі порушення зазначеної вимоги
інвалід у подальшому позбавляється
права на забезпечення автомобілем
через головне управління соціального
захисту.

Отже, за загальним правилом
забезпечення інваліда автомобілем,
визнаним гуманітарною допомогою,
здійснюється без права продажу,
дарування, передачі (в тому числі за
довіреністю) іншій особі, а надання
автомобіля членам його сім'ї у
власність безоплатно можливе лише за
наявності юридичного факту смерті
інваліда, якому цей автомобіль було
надано як гуманітарну допомогу.

Аналогічне правило було закріплене
також пунктом 4 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, який було
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 8 вересня 1997 р. №
999, який був чинним на момент надання
позивачу автомобіля.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до юридично правильного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних
вимог, оскільки відповідач, якого орган
державної влади зобов'язаний діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в той
же час, вимогами чинного на момент
звернення позивача законодавства
закріплено, що забезпечення інваліда
автомобілем, визнаним гуманітарною
допомогою, здійснюється без права
продажу, дарування, передачі (в тому
числі за довіреністю) іншій особі.

Стосовно посилань апелянта на те, що
ним, після ДТП, яке сталося у 2007 році,
було витрачено значні кошти на
відновлення та ремонт автомобіля, то
вказані обставини не впливають на
законодавчо встановлену заборону
відчужувати транспортний засіб,
отриманий інвалідом в якості
гуманітарної допомоги. Це відповідає
вимогам ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
гуманітарну допомогу» згідно з якими
отримувач гуманітарної допомоги має
такі самі права на її використання, що і
набувач гуманітарної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку із ДТП, Головним управлінням
праці та соціального захисту населення
Київської обласної державної
адміністрації позивачу надано довідку
від 25.04.2007 №03/, якою надано дозвіл зняти
з обліку автомобіль.

Відповідно до чинного на той момент
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 р. № 1388, транспортні
засоби, одержані через органи
соціального захисту населення,
знімаються з обліку за письмовим
розпорядженням цих органів (абзац
другий пункту 46).

Відповідно до абзацу четвертого пункту
42 Порядку № 999 від 19.06.2006, заміна
автомобіля, отриманого інвалідом через
головне управління соціального
захисту як гуманітарна допомога,
здійснюється відповідно до цього
Порядку.

Таким чином, на підставі отриманої у
відповідача довідки, позивач мав змогу
звернутися до органів
Державтоінспекції МВС для зняття
автомобіля з обліку з подальшою
передачею на підприємство, що здійснює
заготівлю та переробку металобрухту
(відповідно до абзацу 6 пункту 16 Порядку
№ 999) та постановкою інваліда у чергу
для отримання нового легкового
автомобіля, проте вирішив витратити
власні кошти на ремонт цього
автомобіля, що є його правом.

Посилання апелянта на те, що легковий
автомобіль було знято з балансу
відповідача жодним доказом не
підтверджено.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 29 травня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління праці
та соціального захисту населення
Київської обласної державної
адміністрації про надання дозволу про
зняття з обліку та відчуження
легкового автомобіля - залишити без
задоволення, а постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 29 травня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.