Справа № 823/3054/14
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
справа № 823/3054/14

12 год. 41 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Коваленка В.І.,

за участю секретаря - Савости С.В.,

за участю представників:

позивача - Савельєвої О.Г. за
довіреністю,

відповідача - Юревича С.В. за
довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К» до
державної податкової інспекції у місті
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до державної податкової
інспекції у місті Черкасах Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області, в якому просить визнати
протиправною та скасувати вимогу №2305-25
від 30.07.2014р., прийняту державною
податковою інспекцією у місті Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області, якою визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем: земельний податок з
юридичних осіб, на загальну суму, з
урахуванням коригування земельного
податку 26 574 грн. 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач податковою
вимогою №2305-25 від 30.07.2014р. самостійно
визначив суму податкового зобов'язання
за платежем: земельний податок з
юридичних осіб на загальну суму 13 028
грн. 59 коп. Позивач не погоджується із
наведеною вимогою, оскільки
нарахування податкового зобов'язання
здійснено на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
03.09.2008р. по вул. Промисловій, 15 в м.
Черкаси, площею 33 508 грн., укладеного між
позивачем та Черкаською міською радою,
який рішенням Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014р.
визнано недійсним. Крім того, зазначена
земельна ділянка передана позивачу з
метою обслуговування незавершеного
будівництва, що розташоване на ній. При
цьому, договір купівлі-продажу
наведеного будівництва визнано
недійсним рішенням господарського
суду Черкаської області від 24.03.2014р.,
яке набрало законної сили. На підставі
наведеного позивач вважає, що
незавершене будівництво йому не
належить та право власності на
земельну ділянку припинено 03.09.2008р., а
тому підстави для нарахування податку
відсутні.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала та
просила їх задовольнити.

Відповідач подав заперечення проти
адміністративного позову, в яких
зазначив, що позивач перебуває на
обліку в державній податковій
інспекції в м. Черкасах як платник
податків та має непогашений податковий
борг з земельного податку, який станом
на 22.10.2014р. складає 34 845 грн. 20 коп. Даний
податковий борг згідно облікових даних
позивача виник у зв'язку з несплатою
самостійно визначеного податкового
зобов'язання відповідно до податкової
декларації з плати за землю № від
22.01.2013р. та збільшується відповідно до
податкової декларації з плати за землю
№ від 13.02.2014 року. Відповідач
стверджує, що за наявності
вищевказаного непогашеного
податкового боргу відповідачу
сформована податкова вимога №2305-25 від
30.07.2014р.

Посилаючись на положення Податкового
кодексу України, відповідач також
зазначив, що у разі втрати права
власності на земельну ділянку платник
податків протягом 20 днів наступного
місяця за місяцем в якому відбулись
зміни повинен подати податкову
декларацію з урахуванням таких змін.
Крім того, незважаючи на недійсність
права власності на земельну ділянку,
позивачем здійснювалось фактичне
користування нею, останній подав
відомості про наявні в нього земельні
ділянки, в тому числі по вул.
Промисловій 15 у м. Черкаси, а тому він
зобов'язаний згідно статті 287
Податкового кодексу України сплатити
земельний податок за час фактичного
користування наведеною земельною
ділянкою.

На цих підставах відповідач вважає, що
податкова вимога №2305-25 від 30.07.2014р.
прийнята відповідно до законодавства,
а тому просив суд відмовити в
задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив, з
підстав, викладених у запереченнях на
адміністративний позов.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно, обєктивно
дослідивши надані у справі докази,
надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов
до такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні,
Черкаська міська рада прийняла рішення
№ 4-754 від 27.07.2008р. про продаж
позивачу земельної ділянки, площею 33 508
кв. м. по вул. Промисловій 15 у м. Черкаси.
Між позивачем та Черкаською міською
радою 03.09.2008р. укладено договір
купівлі-продажу наведеної земельної
ділянки. На підставі рішення
Черкаської міської ради та договору
купівлі-продажу земельної ділянки
позивачу видано державний акт серії ЯЗ
№043540 на право власності на земельну
ділянку по вул. Промисловій 15 у м.
Черкаси, який 29.04.2009р. зареєстровано в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 02. За
своїм цільовим призначенням земельну
ділянку віднесено до земель
промисловості, яка надана під існуючий
об'єкт незавершеного будівництва.

Згідно відомостей, які містяться в
матеріалах справи позивач подав
відповідачу податкову декларацію з
плати за землю (земельний податок
та/або орендна плата за земельні
ділянки державної або комунальної
власності) від 22.01.2013р. за 2013 рік, в якій
визначено розмір земельного податку за
грудень 2013 року в сумі 4 515 грн. 26 коп.

Крім того, позивач подав відповідачу
податкову декларацію з плати за землю
(земельний податок та/або орендна плата
за земельні ділянки державної або
комунальної власності) від 13.02.2014р. за
2014 рік, в якій визначено загальний
розмір земельного податку в сумі 54 183
грн. 23 коп., при щомісячній сплаті в сумі
4 515 грн. 27 коп. та за грудень 2014 року в
сумі 4 515 грн. 26 коп. В додатку № 2 до
поданої декларації відображено
відомості про наявність у власності
позивача земельних ділянок: площею 3 400
кв. м. по вул. Хоменка, 15 у місті Черкаси
та площею 33 508 кв. м. по вул. Промисловій,
15 у місті Черкаси, які належать
позивачу на підставі державних актів
на право власності ЯА №707820 від 31.08.2005р.
та ЯЗ № 043540 від 29.04.2009р.

Розглядаючи справу № 5026/1883/2012 за
позовом заступника прокурора
Черкаської області в інтересах держави
в особі: Черкаської обласної державної
адміністрації, державної інспекції
сільського господарства в Черкаській
області, управління державної
пенітенціарної служби України в
Черкаській області до Черкаської
міської ради, товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К» про
визнання рішень та державних актів
недійсними та повернення земельної
ділянки по вул. Промисловій, 15 у місті
Черкаси, господарський суд Черкаської
області рішенням від 10.04.2014р. в
задоволенні позову відмовив.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 15.07.2014р. у
справі №5026/1883/2012, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 21.10.2014р., рішення
господарського суду Черкаської
області від 10.04.2014р. скасовано. Прийнято
нове рішення, яким позовні вимоги
задоволено повністю: визнано недійсним
рішення Черкаської міської ради № 4-574
від 24.07.2008 «Про продаж земельної
ділянки ТОВ «Фірма Акант+К» по вул.
Промисловій,15»; визнано недійсним
договір від 03.09.2008р. купівлі-продажу
земельної ділянки по вул. Промисловій,
15 у м. Черкаси, площею 33 508 кв. м.,
укладений між Черкаською міською радою
та ТОВ «Фірма Акант+К»; визнано
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№043540 від 09.04.2009р.; витребувано із
незаконного володіння ТОВ «Фірма
Акант+К» земельну ділянку по вул.
Промисловій, 15, м. Черкаси, площею 33 508
кв. м.; зобов'язано ТОВ «Фірма Акант+К»
повернути земельну ділянку по вул.
Промисловій, 15, м. Черкаси, площею 33508 кв.
м. у власність держави в особі
Черкаської обласної державної
адміністрації. Зазначена постанова
Київського апеляційного
господарського суду відповідно до
частини 3 статті 105 Господарського
процесуального кодексу України
набрала законної сили 15.07.2014р.

Суд встановив, що позивач 09.09.2014р. подав
відповідачу уточнюючу податкову
декларацію з плати за землю (земельний
податок та/або орендна плата за
земельні ділянки державної або
комунальної власності) за 2014 рік, в якій
визначено загальний розмір земельного
податку в сумі 33 352 грн. 95 коп., в тому
числі: за земельну ділянку по вул.
Хоменка, 15 у м. Черкаси щомісячна сплата
складає 760 грн. 98 коп. та за грудень 2014
року - 760 грн. 94 коп.; за земельну ділянку
по вул. Промисловій, 15 у м. Черкаси
щомісячна сплата з січня по червень 2014
року складає 3 754 грн. 29 коп. та за липень
2014 року - 1 695 грн. 49 коп. Тобто, місячна
сума сплати земельного податку з січня
по червень 2014 року включно, залишилась
незмінною внаслідок подання
уточнюючої декларації від 09.09.2014р. та
становить 4 515 грн. 27 коп.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що
відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю, а також
відповідальність платників та
контроль за правильністю її обчислення
і справляння здійснюється відповідно
до Податкового кодексу України.

Як встановлено судом, контроль за
справлянням плати за землю до бюджету
покладено на органи доходів і зборів.

В силу положень пунктів 287.1 та 287.3
статті 287 Податкового кодексу України
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або
права користування земельною ділянкою
плата за землю сплачується за
фактичний період перебування землі у
власності або користуванні у поточному
році.

Податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового
кодексу України визначено, що не
підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків.

Податковим боргом в розумінні
підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України є сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

З наведеного слідує висновок, що
самостійно визначене у поданій
позивачем податковій декларації
грошове зобов'язання із земельного
податку за грудень 2013 року в сумі 4 515
грн. 26 коп. підлягає сплаті до 30.01.2014р.
включно, та у разі несплати з 31.01.2014р.
визнається податковим боргом.
Аналогічно грошові зобов'язання із
земельного податку за січень та лютий
2014 року по 4 515 грн. 26 коп. підлягають
сплаті до 28.02.2014р. і 30.03.2014р., відповідно,
та на наступний день, у разі їх
несплати, визнаються податковим
боргом.

Виходячи з положень пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
контролюючий орган надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Згідно пунктів 59.3, 59.4 статті 59
Податкового кодексу України податкова
вимога надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання.

Податкова вимога надсилається
(вручається) також платникам податків,
які самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки, без попереднього
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

В судовому засіданні суд встановив, що
податкова вимога №2305-25 від 30.07.2014р.
сформована виходячи з сум узгоджених
грошових зобов'язань зі строком сплати
до 30.03.2014р. включно, які позивач
самостійно визначив у поданих ним
деклараціях з плати за землю від
22.01.2013р. та від 13.02.2014р.

Так, згідно відомостей, які містяться
на зворотному боці облікової картки
позивача сума податкового боргу із
земельного податку в розмірі 13 028 грн. 59
коп., яка відображена у податковій
вимозі №2305-25 від 30.07.2014р., рахувалась за
позивачем станом на 31.03.2014р. та виникла
у зв'язку з несплатою земельного
податку за період з грудня 2013 року по
лютий 2014 року включно, при наявності
станом на 31.12.2013р. переплати в сумі 517
грн. 21 коп. (4 515,26 (за грудень 2013 року) + 4
515,27 (за січень 2014 року) + 4 515,27 (за лютий
2014 року) = 13 545,80 - 517,21 (переплата станом
на 31.12.2013р.) = 13 028,59).

Таким чином, постанова Київського
апеляційного господарського суду від
15.07.2014р. у справі №5026/1883/2012 не впливає на
адміністрування плати за землю
позивача за період з грудня 2013 року по
лютий 2014 року включно, оскільки
прийнята та набрала законної сили
пізніше ніж виник податковий борг із
земельного податку.

Суд погоджується з позицією
відповідача, що положення Цивільного
кодексу України регулюють питання
недійсності правочинів, однак не
регулюють відносин у сфері справляння
податків, зборів та порядок їх
адміністрування.

З огляду на викладене, суд вважає
безпідставними посилання позивача на
ту обставину, що з 03.09.2008р. припинено
право власності позивача на земельну
ділянку по вул. Промислова, 15 у м.
Черкаси, оскільки ця обставина не
звільняє позивача від сплати податку
за землю відповідно до пункту 287.1
статті 287 Податкового кодексу України
за період фактичного користування нею.

З наведених міркувань суд також
відхиляє доводи позивача щодо обставин
припинення права власності на об'єкт
незавершеного будівництва, що
знаходиться на земельній ділянці по
вул. Промисловій, 15 у м. Черкаси.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
позивач самостійно визначив грошові
зобов'язання з плати за землю у поданих
деклараціях, а тому суми таких
зобов'язань підлягають сплаті
позивачем та не можуть бути оскаржені.

В силу положень частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, враховуючи ту обставину, що
спірна податкова вимога сформована
виходячи з суми податкового боргу, який
рахувався за позивачем станом на
31.03.2014р., зважаючи на доведеність
податковим органом правомірності
прийнятої ним податкової вимоги, суд не
знаходить підстав для задоволення
адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма Акант+К» до
державної податкової інспекції у місті
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
скасування податкової вимоги,
відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд у строки та порядку передбаченому
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Коваленко

Повний текст постанови виготовлено
10.11.2014р.