Справа № 2а-0312/3647/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
Справа № 132217/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Нововолинського міського суду
Волинської області від 09 грудня 2011 року
про залишення без розгляду позовної
заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Нововолинську Волинської
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання провести
перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Нововолинську Волинської
області, яким просив визнати
неправомірними дії відповідача,
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок його пенсії з 01.10.2008 року
відповідно до Закону України «Про
підвищення престижності шахтарської
праці», ст. ст. 40, 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із застосуванням
показника середньої заробітної плати
за 2007 рік - 1197,91 грн. і виплачувати в
подальшому пенсію згідно з проведеним
розрахунком, а також зобов'язати
відповідача виплатити на його користь
різницю між перерахованою та отриманою
пенсією, яка на момент подання позовної
заяви становить 26711,45 грн.

Також в позовній заяві ОСОБА_1 просив
поновити йому строк звернення до
адміністративного суду з даним
позовом, мотивуючи клопотання тим, що
такий строк пропущений з поважних
причин, оскільки відповідач не надав
йому інформації про проведення
перерахунку пенсії із застосуванням
показника середньої заробітної плати
за 2006 рік.

Ухвалою Нововолинського міського суду
Волинської області від 09 грудня 2011 року
позовну заяву залишено без розгляду. на
підставі ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала мотивована тим, що позивач
пропустив шестимісячний строк
звернення до суду з даним позовом,
передбачений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки оскаржує дії
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нововолинську Волинської області
щодо проведення перерахунку його
пенсії у 2008 році, а позовну заяву подав
до суду 06.12.2011 року. Тому судом не
встановлено підстав для поновлення
строку звернення до суду.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив
позивач, вважає її незаконною та
необґрунтованою, постановленою з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
питання. Просить ухвалу скасувати і
постановити нову, якою поновити строк
звернення до адміністративного суду з
даним позовом.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що про порушення своїх
прав відповідачем дізнався лише у
вересні 2011 року після отримання
відповіді Управління Пенсійного фонду
України в м. Нововолинську Волинської
області на його заяву. Також позивач
посилається на положення ст. 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та п. 5
ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України,
відповідно до яких, на його думку, до
спірних правовідносин не
застосовуються будь-які строки
звернення до суду.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» було внесено зміни до ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, що набули чинності з 30.07.2010
року, згідно з якими загальний строк
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи, визначений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зменшено з одного року до
шести місяців.

Однак колегія суддів враховує, що
відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як зазначено в рішенні Конституційного
Суду України від 09 лютого 1999 року №
1-рп/99, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо
дії нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, в тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права.

Неприпустимість зворотної дії
нормативно-правового акта полягає в
тому, що запроваджені ним нові норми не
можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності. Отже, приписи
нового нормативно-правового акта не
можуть змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

Таким чином, тривалість і правила
обчислення строку звернення особи до
суду визначаються за тими правилами,
які були чинними на момент початку
перебігу відповідного строку і не
змінюються в разі подальших змін
законодавства, яке регулює відповідні
відносини, а тому строк звернення до
суду розпочинається і закінчується з
урахуванням тієї тривалості, яка
передбачалася на момент початку
перебігу відповідного строку.

При цьому, тривалість такого строку не
змінюється залежно від того, коли було
реалізоване право на позов, тобто не
залежить від того, коли було фактично
пред'явлено позов.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1
оскаржує дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Нововолинську
Волинської області щодо перерахунку
його пенсії у 2008 році. Отже, право на
звернення до суду з даним позовом у
нього виникло з цього часу, тобто в
період, коли процесуальним
законодавством, а саме ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції, чинній на час подання
позовної заяви, був передбачений
річний строк звернення до
адміністративного суду.

За таких обставин колегія суддів
вважає помилковим висновок суду першої
інстанції про те, що до спірних
правовідносин слід застосувати
піврічний строк звернення до
адміністративного суду, передбачений
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України в редакції від
30.07.2010 року, якою був передбачений
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду.

Крім того, колегія суддів враховує, що
ОСОБА_1 просив суд обов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нововолинську Волинської області
здійснити перерахунок його пенсії з
01.10.2008 року і виплачувати в подальшому
пенсію згідно з проведеним розрахунком
без зазначення кінцевого строку, а
також зобов'язати відповідача
виплатити на його користь різницю між
перерахованою та отриманою пенсією за
період з жовтня 2008 року до грудня 2011
року, тому період, за який позивач
просить виплачувати йому пенсію в
будь-якому випадку не перебуває за
межами строку звернення до
адміністративного суду.

Також всупереч вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд першої інстанції формально
підійшов до вирішення питання про
пропущення чи не пропущення ОСОБА_1
строку звернення до суду з даним
позовом, не встановивши і не дослідивши
повно і всебічно обставин справи, що
мали значення для вирішення цього
питання, зокрема, не дав оцінки доводам
позивача, якими він обґрунтовував
поважність причин пропуску ним
зазначеного строку, та посиланням
позивача на норми ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та п. 5 ч. 1 ст. 268
Цивільного кодексу України, відповідно
до яких, на його думку, до спірних
правовідносин не застосовуються
будь-які строки звернення до суду.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана ухвала
постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального справа,
а також суд неповно з'ясував обставини,
що мають значення для вирішення
питання про пропущення чи не
пропущення позивачем строку звернення
до суду, тому її слід скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Разом з цим, не підлягає задоволенню
вимога апеляційної скарги про
постановлення ухвали про поновлення
строку звернення до адміністративного
суду, оскільки ст. 199 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено таких повноважень суду
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. 204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Нововолинського міського суду
Волинської області від 09 грудня 2011 року
про залишення без розгляду позовної
заяви у справі № 2а/0312/3647/11 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в місті Нововолинську
Волинської області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання провести
перерахунок пенсії - скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький