Справа № 820/10084/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
Київ К/800/8983/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державного підприємства "Завод імені В.
О. Малишева" на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 05
листопада 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року у справі за позовом Державного
підприємства "Завод імені В. О.
Малишева" до Управління Пенсійного
фонду України в Комінтернівському
районі м. Харкова про скасування
рішення,

встановив:

Державне підприємство "Завод імені В. О.
Малишева" звернулось з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
про скасування рішення про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені на суму 709 547 грн 62 коп.
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску від 21
травня 2013 року № 570.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, просив їх
скасувати, а позов задовольнити.

В запереченнях відповідач просив
залишити скаргу без задоволення, а
оскаржувані рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Відповідно до ч.ч. 8 і 11 ст. 9 Закону
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Базовим звітним періодом є календарний
місяць, а для платників, зазначених в
абз. 3 і 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, -
календарний рік.

У разі несвоєчасної або не в повному
обсязі сплати єдиного внеску до
платника застосовуються фінансові
санкції, передбачені цим Законом, а
посадові особи, винні в порушенні
законодавства про збір та ведення
обліку єдиного внеску, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із законом.

Згідно із ч. 11 ст. 25 Закону
територіальний орган Пенсійного фонду
застосовує до платника єдиного внеску
такі штрафні санкції: за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум.

Судами встановлено, що 21 травня 2013 року
відповідачем до позивача застосовані
штрафні санкції та нарахована пеня за
несплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску за період з 20 грудня 2012
по 22 лютого 2013 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказує на те, що 27 грудня 2011 року
порушено провадження у справі про його
банкрутство та встановлено мораторій
на задоволення вимог кредиторів, а отже
відповідач безпідставно застосував до
нього штрафні санкції.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, що оскаржуване рішення
прийнято у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Відповідно до абз. 24 ст. 1 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Згідно із ч. 4 ст. 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду. Протягом
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Наведені норми регулюють
правовідносини, які виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідації з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів.

Системний аналіз вказаних норм
свідчить, що з порушенням провадження у
справі про банкрутство не пов'язується
завершення підприємницької діяльності
боржника, він має право укладати
договори та вчиняти інші правочини, у
зв'язку з чим у нього виникають права та
обов'язки, виконання яких
забезпечується на загальних засадах, а
отже дія мораторію поширюється лише на
задоволення вимог конкурсних
кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних
кредиторів, то за цими зобов'язаннями,
згідно із загальними правилами,
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань та зобов'язань
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), в т. ч. і
штрафних санкцій, нарахованих на
підставі Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Даний висновок також кореспондується
зі змістом ч. 1 ст. 23 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
згідно з якою нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій по всіх видах
заборгованості за зобов'язаннями,
строк виконання яких настав після
порушення справи про банкрутство та
введення мораторію, припиняється лише
з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Таким чином, рішення відповідача від 21
травня 2013 року № 570 про застосування до
позивача штрафних санкцій та
нарахування пені на суму 709 547 грн 62 коп.
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску за
листопад 2012 року прийнято за наявності
законних підстав.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Завод імені В. О.
Малишева" залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від
05 листопада 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22
січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: