Справа № 2а/2570/687/2012
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а/2570/687/2012 Головуючий у
1-й інстанції: Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Державної податкової
інспекції у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області до ОСОБА_2 про накладення
арешту на кошти та інші цінності,
стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року Державна податкова
інспекція у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області звернулася до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_2 про
накладення арешту на кошти та інші
цінності, стягнення податкового боргу.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач є платником податків і
зобов'язаний сплачувати податки і
збори (обов'язкові платежі) у
встановлені законодавством терміни.
Вказаний обов'язок відповідач не
виконує, у зв'язку з чим за ним
рахується податковий борг по податку з
доходів фізичних осіб у сумі 51000 грн., що
є підставою звернення до суду з даним
позовом.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року задоволено вказаний позов.
Стягнуто з ОСОБА_2 податковий борг по
податку з доходів фізичних осіб у сумі
51000,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду судове рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 24.02.2014 року постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2012 року
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2014 року задоволено вказаний позов.
Стягнуто з ОСОБА_2 податковий борг по
податку з доходів фізичних осіб у сумі
51000,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

Позивач як платника податків перебуває
на обліку в ДПІ у м. Чернігові.

Відповідно до розрахунку позивача
станом на момент звернення до суду
відповідач має податковий борг по
податку з доходів фізичних осіб у сумі
51000,00 грн., що підтверджується
декларацією про доходи, одержані з
01.01.2010 року по 31.12.2010 року або за інший
період звітного року від 04.05.2011 року
(а.с. 7-10), в якій відповідач
задекларував доходи в сумі 340000,00 грн.,
одержані за договором довічного
утримання (догляду) від 26.07.2010 року №
987 (а. с. 14-17).

На підставі поданої відповідачем
декларації про доходи, одержані з
01.01.2010 року по 31.12.2010 року або за інший
період звітного року від 04.05.2011 року
податковим органом проведено річний
розрахунок суми податку з доходів
фізичних осіб, що підлягає поверненню
платнику податку або сплаті до бюджету,
у тому числі у зв'язку з нарахуванням
податкового кредиту.

Відповідно до вказаного розрахунку
відповідачу визначено суму
податкового зобов'язання у розмірі
51000,00 грн., який був підписаний ОСОБА_2
04.05.2011 року (а. с. 11-13).

Оскільки сума податкового боргу є
узгодженою, однак, не погашена
відповідачем, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

В силу пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового
кодексу України платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14
Кодексу податковий борг - це сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Кодексу
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(чинного на момент правопорушення)
платниками податку з доходів фізичних
осіб є: резидент, який отримує як доходи
з джерелом їх походження з території
України, так і іноземні доходи;
нерезидент, який отримує доходи з
джерелом їх походження з території
України.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону об'єктом
оподаткування резидента є: загальний
місячний оподатковуваний дохід; чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається шляхом зменшення
загального річного оподатковуваного
доходу на суму податкового кредиту
такого звітного року; доходи з джерелом
їх походження з України, які підлягають
кінцевому оподаткуванню при їх
виплаті; іноземні доходи.

Крім того, п. 1.2 ст. 1 Закону визначено
поняття «дохід» як суму будь-яких
коштів, вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел як на території
України, так і за її межами.

Так, згідно пп. 20.3.1 п. 20.3 ст. 20 Закону
особами, відповідальними за погашення
суми податкового зобов'язання або
податкового боргу з цього податку, є:

а) при нарахуванні податку особою, на
яку покладається відповідальність за
таке нарахування, утримання та сплату
(перерахування) податку до бюджету
згідно з нормами цього Закону, - така
особа - податковий агент;

б) при нарахуванні податку
податковим органом на підставі поданої
декларації -платник цього податку;

в) при самостійному нарахуванні
податку його платником - такий платник.

Вказана норма кореспондується з п. 109.2
ст. 109 Податкового кодексу України.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем у спірний
період було отримано дохід за
договором довічного утримання в
розмірі 340000 грн.

Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу
України визначено поняття «договору
довічного утримання (догляду)», а саме:
за договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду)
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.
Договір довічного утримання (догляду),
за яким передається набувачеві у
власність нерухоме майно, підлягає
державній реєстрації (ст. 745 Кодексу).

Згідно п. 18.1 ст. 18 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб"
(чинного на момент правопорушення)
річна декларація про майновий стан і
доходи (податкова декларація)
подається платником податку, який
зобов'язаний подавати таку декларацію
згідно з нормами цього Закону або інших
законів; має право подати таку
декларацію для отримання податкового
кредиту.

Декларація заповнюється платником
податку самостійно або іншою особою,
нотаріально уповноваженою таким
платником податку здійснювати таке
заповнення (п. 18.5 ст. 18 Закону).

При цьому, відповідно до пп. 8.1.3 п. 8.1 ст.
8 Закону якщо згідно з нормами цього
Закону окремі види оподатковуваних
доходів (прибутків) не підлягають
оподаткуванню при їх нарахуванні чи
виплаті, то платник податку
зобов'язаний самостійно включити суму
таких доходів до складу загального
річного оподатковуваного доходу та
подати річну декларацію з цього
податку.

Ставка податку з доходів фізичних осіб
становить 15 відсотків від об'єкта
оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті,
та визнає правомірним річний
розрахунок позивача щодо суми податку
з доходів фізичних осіб, що підлягає
поверненню платнику податку або сплаті
до бюджету, у тому числі у зв'язку з
нарахуванням податкового кредиту 51000,00
грн. (340000,00 грн. * 15%) (п. 7.1 ст. 7 Закону).

В силу п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу
України платник податків самостійно
обчислює суму податкового та/або
грошового зобов'язання та/або пені, яку
зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою. Не підлягає
оскарженню грошове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків (п. 56.11 ст. 56 Кодексу).

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідно до порядку
надіслання податкової вимоги,
визначеного п. 59.3 ст. 59 Податкового
кодексу України, на адресу відповідача
була направлена податкова вимога від
08.08.2011 року № 18 у розмірі 51000,00 грн.
Вказана поштова кореспонденція була
повернута відправнику - податковому
органу з відміткою від 09.09.2011 року про
неможливість вручення адресату «за
закінченням терміну зберігання» (а.с. 6).

При цьому, відповідно до п. 59.1 ст. 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
контролюючий орган надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

При цьому, п. 58.3 ст. 58 Податкового
кодексу передбачено, що податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) платнику
податків, якщо його передано посадовій
особі такого платника податків під
розписку або надіслано листом з
повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення
вважається надісланим (врученим)
фізичній особі, якщо його вручено їй
особисто чи її законному
представникові або надіслано на адресу
за місцем проживання або останнього
відомого її місцезнаходження фізичної
особи з повідомленням про вручення. У
такому самому порядку надсилаються
податкові вимоги та рішення про
результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити
платнику податків податкове
повідомлення-рішення або податкові
вимоги, або рішення про результати
розгляду скарги через відсутність за
місцезнаходженням посадових осіб, їх
відмову прийняти податкове
повідомлення-рішення або податкову
вимогу, або рішення про результати
розгляду скарги, незнаходження
фактичного місця розташування
(місцезнаходження) платника податків
або з інших причин, податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога, або рішення про результати
розгляду скарги вважаються врученими
платнику податків у день, зазначений
поштовою службою в повідомленні про
вручення із зазначенням причин
невручення.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вказана вище
податкова вимога є такою, що вручена
відповідачу 09.09.2011 року, у день,
зазначений поштовою службою в
повідомленні про вручення із
зазначенням причин невручення.

Також, судом першої інстанції було
встановлено, що податкова вимога від
08.08.2011 року № 18 була оскаржена
відповідачем до Чернігівського
окружного адміністративного суду,
постановою від 15.05.2014 року якого
скасовано податкову вимогу від 08.08.2011
року № 18. При цьому, постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.07.2014 року
судове рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про скасування
вимоги від 08.08.2011 року № 18 відмовлено
(а.с. 137 - 139).

Згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України рішення
апеляційного суду набирає законної
сили з моменту проголошення. Рішення
суду, яке набрало законної сили - має
преюдиціальне значення, згідно ч. 1 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України (обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини).
Відповідно до ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Таким чином, постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.07.2014 року має преюдиційний
характер і є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України,
внаслідок чого суд визнає, що сума
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб є узгодженою та
підлягає сплаті.

Отже, сума податкового зобов'язання є
узгодженою і підлягає сплаті.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 10 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» органів державної
податкової служби мають право
стягувати заборгованість перед
бюджетом і державними цільовими
фондами за рахунок майна платників
податків.

Аналогічне право податковим органам
надано і пп. 20.1.34 ст. 20 Податкового
кодексу України, за якою встановлено
право звертатися до суду щодо
стягнення коштів з платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.