Справа № 810/2701/14
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/2701/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Мєзєнцева Є.І., Файдюка
В.В.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ЛПУ» та
заяву товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплектсервіс - 2017»
про приєднання до апеляційної скарги
на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛПУ» до Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЛПУ» (далі по тексту
- позивач) звернулося до суду з позовом
до Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі по тексту - відповідач)
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 18.04.2014
року та № від 17.04.2014року.

Київський окружний адміністративний
суд своєю постановою від 03 липня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року та постановити нову про
задоволення адміністративного позову
в повному обсязі. На думку апелянта,
зазначену постанову суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. Також,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Комплектсервіс - 2017»
було подано заяву про приєднання до
апеляційної скарги. Заявник просив суд
апеляційної інстанції скасувати
оскаржувано постанову суду та прийняти
нову про задоволення
адміністративного позову.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, заяви про приєднання до
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи та дослідивши докази,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга та заява не підлягає
задоволенню, а постанова суду не
підлягає скасуванню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«ЛПУ» зареєстровано як юридичну
особу 06.12.2012 року, що підтверджується
Випискою з ЄДРПОУ Серії АВ № 683900.

Як свідчать матеріали справи, у
період з 20.03.2014 року по 28.03.2014 року
Ірпінською ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Київській області була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка позивача (код за
) з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 10.12.2012 року по
31.12.2013 року, відповідно до
затвердженого плану перевірки,
наведеного у додатку № 1 до акта.

За результатами перевірки було
складено Акт № 328/22-4/38304452 від 04.04.2014
року «Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«ЛПУ» () з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 10.12.2012 року по 31.12.2013 року».

18 квітня 2014 року Ірпінською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області було
винесено податкове
повідомлення-рішення № форма
«В4», яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку
на додану вартість за грудень 2013 року
на 20 000 грн. та 17 квітня 2014 року
винесено податкове повідомлення -
рішення № форми «Р», за платежем:
«податок на прибуток», яким позивачу
визначено суму грошового
зобов'язання 33 646 грн. 25 коп. у т. ч. за
основним платежем 26 917 грн. 00 коп. та
за штрафними санкціями 6 729, 25 грн.

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів зазначає наступне.

В період, який перевірявся
відповідачем, позивач мав
фінансово-господарські відносини з ТОВ
«Комплектсервіс - 2017» на підставі
Договору від 01.08.2013 року № 0108.

Так судом встановлено, що 01.08.2013 року
ТОВ «ЛПУ» уклало з ТОВ
«Комплектсервіс - 2017» Договір № 0108
про надання маркетингових послуг.

Під час вказаних господарських
відносин сторонами були оформлені:
Акти виконаних робіт: від 12.08.2013 року на
суму 20000 грн., у тому числі ПДВ -333, 33грн.;
від 30.08.2013 року на суму 20000 грн., в тому
числі ПДВ 333, 33грн., від 20.09.2013 року на
суму 20000грн, в тому числі ПДВ - 3333, 33 грн..
від 14.10.2013 року на суму 30000 грн., в
тому числі ПДВ 5000 грн., від 06.11.2013 року на
суму 30000грн, в тому числі ПДВ - 5000 грн.,
від 05.12.2013 року на суму 30000 грн., в тому
числі ПДВ -5000 грн., від 20.12.2013 року на
суму 20000 в тому числі ПДВ -333, 33 грн.;
податкові накладні №12 від 06.11.2013 року
на суму 30000 грн., у тому числі ПДВ -333,
33грн.; №33 від 14.10.2013 року на суму 30000
грн., в тому числі ПДВ 5000 грн., №100 від
30.08.2013 року на суму 20000 грн., в тому
числі ПДВ 333, 33грн , №8 від 02.08.2013 року на
суму 20000 грн. в тому числі ПДВ - 3333, 33 грн.,
№55 від 20.09.2013 року на суму 20000грн, в тому
числі ПДВ - 3333, 33 грн.

Розрахунки позивача з ТОВ
«Комплектсервіс - 2017» проводилися у
безготівковій формі, згідно
банківських виписок від 23.12.2013 року,
від 06.12.2013 року, від 07.12.2013 року, від
15.10.2013 року, від 23.09.2013 року, від 02.09.2013
року, від 05.08.2013 року.

Суми податку на додану вартість по
зазначеним вище накладним
включено до податкового кредиту у
серпні 2013 року в сумі 3 333 грн., у
вересні 2013 року в сумі 6 667 грн., в
жовтні 2013 року - 5000 грн., в листопаді
2013 року -5000 грн., включено до складу
витрат за 2013 рік суму 141 667 грн. та
сформовано залишок від'ємного значення
з податку на додану вартість за грудень
2013 року.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за №168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
затверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Тобто отримання і реалізація товарів,
робіт, послуг повинні підтверджуватися
відповідними накладними,
довіреностями на отримання послуг,
актами та іншими документами, які
передбачаються договорами та
складаються у ході їх виконання, тощо.
Відсутність зазначених документів
свідчить про те, що вартість таких
цінностей не може бути віднесено до
валових витрат.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Згідно пп. 14.1.108 п. 14.1 ст.14 Податкового
Кодексу України від 2 грудня 2010 року
№2755, маркетингові послуги (маркетинг) -
це послуги, що забезпечують
функціонування платника податків у
сфері вивчання ринку, стимулювання
збуту продукції (робіт, послуг),
політики цін, організації та
управлінні руху продукції (робіт,
послуг) до споживача та
післяпродажного обслуговування
споживача в межах господарської
діяльності такого платника податків.

До маркетингових послуг належать:
послуги з розміщення продукції
платника податку в місцях продажу,
послуги з вивчення, дослідження та
аналізу споживчого попиту, внесення
продукції (робіт, послуг) платника
податку до інформаційних баз продажу,
послуги зі збору та поширення
інформації про продукцію (роботи,
послуги).

У торговельній сфері маркетинг
передбачає проведення комплексу таких
заходів: аналіз кон'юнктури ринку,
дослідження в галузі ціноутворення,
вплив на рівень попиту, налагодження
комунікацій, розгортання служб сервісу
тощо. Таку діяльність суб'єкти
господарювання можуть здійснювати
самостійно за наявності відповідних
фахівців, проте для вирішення
зазначених питань вони найчастіше
залучають фахові організації, що
надають маркетингові послуги.

Деякі маркетингові послуги можуть
надаватись як додаткові послуги, що
супроводжують процес продажу, та
іншими контрагентами підприємства -
постачальниками (підрядчиками) та/або
покупцями.

Для здійснення маркетингової
діяльності підприємство повинно:
проводити комплексні дослідження
ринку; здійснювати аналіз ринку;
сегментувати ринок; позиціонувати
товар; розробляти маркетинг-мікс
(маркетинговий комплекс) тощо.

При цьому виконавцями таких послуг
можуть бути лише суб'єкти
господарювання, які здійснюють
діяльність, що відповідає нормам КВЕД
ДК 009:2010. Отже суб'єктам господарювання,
які планують замовити маркетингові
послуги (замовникам), слід звернути
увагу на те, чи відповідає діяльність
виконавця КВЕД 73.20 «Дослідження
кон'юнктури ринку та виявлення
суспільної думки».

Так, основним видом діяльності ТОВ
«Комплектсервіс-2017» є оптова
торгівля комп'ютерами, периферичними
устаткуваннями і програмним
забезпеченням.

Крім того, позивачем ані під час
здійснення перевірки, ані під час
розгляду справи у суді не надано
відповідних звітів щодо проведених
маркетингових послуг, з яких би
вбачалося, що маркетингові послуги
дійсно надані.

Звіт є основним підсумковим
документом, що включає всю змістовну
інформацію, отриману в результаті
дослідження. Звіт в першу чергу
призначений для замовника дослідження,
який зацікавлений в отриманні
детальної інформації по
досліджуваному предмету і в практичних
рекомендаціях, що дозволяють
коригувати свої дії у його
підприємницькій діяльності.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що наявність у
позивача належним чином оформлених
податкових накладних та актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
є необхідною, але не безумовною
підставою для отримання платником
податку права на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість, оскільки в
даному випадку дослідженню підлягає
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування; добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах, що
надають право на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування.

Суд досліджуючи акти виконаних робіт,
звертає увагу на те, що в них не
зазначено, які саме маркетингові
послуги, їх кількість та обсяг були
виконанні ТОВ «Комплектсервіс-2017».
Також, неможливо встановити початок та
закінчення виконання відповідних
робіт, зміст господарської операції та
її вимірники (у натуральному і
вартісному виразі); не зазначені
посадові особи, відповідальні за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, що не дає
змоги встановити відношення
маркетингових послуг до
функціонування діяльності ТОВ «ЛПУ» у
сфері вивчання ринку, стимулювань
продукції (робіт, послуг), політики цін,
організації та управлінні руху
продукції (робіт, послуг) до
споживача та післяпродажного
обслуговування споживача в межах
господарської діяльності такого
платника податків.

Крім того, відповідно до п. 1.1
Договору № 0108 про надання послуг,
зазначено, що перелік, вартість та
кількість послуг вказується в
Рахунках - фактурах, які є невід'ємною
частиною цього Договору. До перевірки
та суду позивачем не було надано суду
жодного рахунку - фактури із
зазначенням переліку, вартість та
кількість наданих маркетингових
послуг.

Таким чином, факт передачі послуг від
контрагента позивача ТОВ
«Комплектсервіс - 2017» до позивача
належним чином документально не
підтверджується.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, визначення відповідачем
податкового зобов'язання з податку на
прибуток та зменшення розміру
від'ємного значення суми ПДВ є
правомірним і відповідає вимогам
чинного законодавства, а тому
апеляційна скарга та заява підлягають
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ЛПУ» та
заяву товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплектсервіс - 2017»
про приєднання до апеляційної скарги
- залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений
05.11.2014 року.

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.