Справа № 826/16089/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 року 14:35
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., за участю секретаря
судового засідання Савченко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
За позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
до Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління
юстиції у місті Києві
про скасування постанови ВП №
44820485 від 25.09.2014
від позивача - Котенко С.В.,
від відповідача - Кузьмишин Е.М.
Публічне акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України» (далі
- ДАП «Державний ощадний банк України»)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у місті
Києві, в якому просить суд скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у місті
Києві про відкриття виконавчого
провадження № 44820485 від 25.09.2014.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувана постанова є
протиправною, оскільки виконавчий
лист, виданий Монастирищенським
районним судом Черкаської області
22.08.2014 у справі № 1-139/12, не відповідає
вимогам статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки як у
ньому відсутній реєстраційний номер
платника податку або номер та серія
паспорта стягувача для фізичних
осіб-громадян України, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України. Отже,
відкривши виконавче провадження
державним виконавцем були порушені
вимоги статей 18, 26 Закону України «Про
виконавче провадження».
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.10.2014 відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду в судовому
засіданні.

Представник позивача у судовому
засіданні 03.11.2014 позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні 03.11.2014 проти позову
заперечував повністю, просив у його
задоволенні відмовити, посилаючись на
те, що відсутність ідентифікаційного
коду стягувача у виконавчому документі
не перешкоджає провадженню виконавчих
дій та є формальною підставою, яка є
недостатньою для винесення державним
виконавцем постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження.

У судовому засіданні 03.11.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов до наступних
висновків.

Вироком Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 03.12.2013 у
справі №1-139/12 стягнуто на користь
ОСОБА_3 суму еквівалентну 106700 доларів
США, що становить 852853,10 грн. та 80000 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди з ПАТ
«Державний ощадний банк України», а
всього 932853,10 грн.

На підставі вищезазначеного вироку
Монастирищенського районного суду
Черкаської області 22.08.2014 видано
виконавчий лист.

ОСОБА_3, який є стягувачем за даним
виконавчим листом, 29.08.2014 звернувся до
Відділу державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві з заявою про
відкриття виконавчого провадження, яка
надійшла до відповідача 22.09.2014 та
зареєстрована за вх. № 23255. До заяви
стягувачем долучено, зокрема, копію
паспорта та довідки про присвоєння
ідентифікаційного коду.

о заяви стягувачем долученоД25.09.2014
головним державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві Кузьмишиним Е.М.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 44820485.

Вважаючи оскаржувану постанову такою,
що підлягає скасуванню, позивач
звернувся до суду з даним позовом за
захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV
(далі - Закон № 606-XIV).

Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб)-це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
№ 606-XIV державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-XIV
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пункт 1 частини 2 статті 17 Закону № 606-XIV
серед переліку виконавчих документів
передбачає виконавчі листи, що
видаються судами, які відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 Закону № 606-XIV, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення (пункт
1 частини 1 статті 19 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону
№ 606-XIV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Стаття 26 Закону № 606-XIV визначає перелік
підстав, за наявності яких державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження.

Так, пунктом 6 частини 1 статті 26 Закону
№ 606-XIV передбачено, що державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону
№ 606-XIV у виконавчому документі
зазначаються: назва і дата видачі
документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;
резолютивна частина рішення; дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

З аналізу частини 1 статті 18 Закону №
606-XIV вбачається, що вказана норма
дійсно містить вимогу про необхідність
зазначення у виконавчому документі
індивідуального ідентифікаційного
номеру стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номеру і серії паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України.

Разом з тим, пункт 3 частини 3 статті 11
Закону № 606-XIV надає право державному
виконавцю при здійсненні виконавчого
провадження з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі й конфіденційну.

Таким чином, відсутність у виконавчому
листі ідентифікаційного номера
боржника або номеру і серії паспорта
стягувача та боржника для фізичних
осіб - громадян України, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, не
перешкоджає відкриттю виконавчого
провадження та вчинення державним
виконавцем дій, спрямованих на
отримання такої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові №
6-45цс14 від 21.05.2014.

Відповідно до частини 1 статті 244-1
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Виходячи з встановлених обставин
справи, суд приходить до висновку про
необгрунтованість позовних вимог у
частині скасування постанови Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у місті Києві від 25.09.2014 про
відкриття виконавчого провадження №
44820485 та відсутність підстав для їх
задоволення.

Щодо вимоги Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» про зупинення виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа №1-139/12, виданого 22.08.2014 про
стягнення з позивача 932853,10 грн. на
користь ОСОБА_3 до вирішення справи по
суті, суд зазначає наступне.

Позовна заява не містить жодних
обгрунтувань щодо зупинення
виконавчого провадження.

При цьому, і у судовому засіданні 03.11.2014
представником позивача жодних
обгрунтувань наведено не було, а
висловлено прохання розглянути дану
вимогу у порядку вжиття заходів
забезпечення адміністративного
позову, передбачених статтею 117
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Разом з тим, відповідно до підпункту 7
пункту 3 частини 2 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до адміністративного суду заяви про
забезпечення доказів або позову ставка
судового збору становить 0,1 розміру
мінімальної заробітної плати (121,80 грн.).

Оскільки позивачем доказів сплати
встановленого судового збору за
розгляд заяви про забезпечення позову
суду не надано, відповідно у суду
відсутні підстави для розгляду такої
заяви.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частин першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставини
справи, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 КАС України.

Суддя
В.П. Катющенко