Справа № К/9991/92869/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/92869/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Головчук С.В.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Козельщинської районної державної
адміністрації Полтавської області,
управління Пенсійного фонду України в
Козельщинському районі Полтавської
області про визнання дій
неправомірними, перерахунок та виплату
недоплаченої суми пенсії і щорічної
допомоги на оздоровлення за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в Козельщинському районі
Полтавської області на постанову
Козельщинського районного суду
Полтавської області від 6 квітня 2010
року та рішення апеляційного суду
Полтавської області від 22 червня 2010
року,

в с т а н о в и л а:

2 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
категорії 1 та з 2 листопада 2009 року є
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
обов'язків військової служби з
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, тому відповідно до
статей 48, 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на отримання щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком та державної пенсії для
інвалідів ІІ групи в розмірі, не
нижчому 8 мінімальних пенсій за віком.
Проте зазначені виплати були проведені
відповідачами в значно менших
розмірах.

Просив: визнати неправомірними дії
відповідачів щодо нарахування та
виплати у заниженому розмірі державної
пенсії, додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, та щорічної
допомоги на оздоровлення;

зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Козельщинському районі
Полтавської області провести з 1 січня
2006 року по дату винесення рішення
перерахунок та виплату щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, державної
пенсії в розмірі, не нижчому 8
мінімальних пенсій за віком,
відповідно до статей 49, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Козельщинської районної державної
адміністрації Полтавської області
перерахувати відповідно до статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічну допомогу на
оздоровлення за 2006 - 2009 роки, визначивши
її в розмірі 5 мінімальних заробітних
плат;

зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Козельщинському районі
Полтавської області в подальшому
виплачувати позивачу як інваліду ІІ
групи 1 категорії осіб, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, державну пенсію в розмірі,
не нижчому 8 мінімальних пенсій за
віком, та щомісячну додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
відповідно до статей 49, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
до зміни цього Закону;

зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Козельщинської районної державної
адміністрації Полтавської області в
подальшому виплачувати позивачу як
інваліду ІІ групи 1 категорії осіб, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» до зміни
цього Закону;

стягнути з відповідачів солідарно
витрати на правову допомогу в розмірі
500 грн.

Постановою Козельщинського районного
суду Полтавської області від 6 квітня
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Козельщинському районі Полтавської
області та управління праці та
соціального захисту населення
Козельщинської районної державної
адміністрації Полтавської області з
невиконання приписів статей 48, 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Козельщинському районі
Полтавської області перерахувати та
виплатити ОСОБА_1 за періоди з 1 січня
2006 року по 31 грудня 2006 року, з 1 січня
2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009
року по 2 листопада 2009 року відповідно
до статей 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» державної
пенсії з розрахунку 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком, визначених статтею 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
урахуванням проведених виплат.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Козельщинському районі
Полтавської області перерахувати та
виплатити ОСОБА_1 за період з 2
листопада 2009 року по 6 квітня 2010 року
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
державної пенсії з розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
визначених статтею 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
проведених виплат.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Козельщинської районної державної
адміністрації Полтавської області
перерахувати та виплатити ОСОБА_1 за 2009
рік щорічну допомогу на оздоровлення
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі 4
мінімальних заробітних плат з
урахуванням проведених виплат.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Козельщинської районної державної
адміністрації Полтавської області
перерахувати та виплатити ОСОБА_1 за 2010
рік щорічну допомогу на оздоровлення
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5
мінімальних заробітних плат з
урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 22 червня 2010
року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Козельщинському районі Полтавської
області відхилено, апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Козельщинської
районної державної адміністрації
Полтавської області задоволено
частково, а постанову Козельщинського
районного суду Полтавської області від
6 квітня 2010 року скасовано в
частині зобов'язання управління праці
та соціального захисту населення
Козельщинської районної
держадміністрації Полтавської області
вчинити дії щодо перерахунку та
виплати ОСОБА_1 за 2010 рік щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат з
врахуванням проведених виплат та в
задоволенні позову в цій частині
відмовлено. В решті рішення суду першої
залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
Козельщинському районі Полтавської
області, судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судом
апеляційної інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, категорії 1, був інвалідом
ІІІ групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з виконанням обов'язків
військової служби з ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, з 1 листопада 2003 року по
31 жовтня 2009 року. З 2 листопада 2009 року
позивачу встановлено інвалідність ІІ
групи.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла до
1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 8 мінімальних пенсій за
віком, для інвалідів ІІІ групи - 6
мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
інвалідам ІІ групи - у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
інвалідам ІІІ групи - у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI частини
третю та четверту статті 54 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до змісту яких у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році, зокрема, по II групі
інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IІ групі
інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по II групі інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, по IIІ групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
інвалідам IIІ групи - у розмірі 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року
№ 1 (з урахуванням змін, внесених
постановою Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

У 2009, 2010 роках змін до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
які б встановлювали обмеження щодо
зазначених виплат, не вносилось.

Пунктом 7 частини першої Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VI
(набрав чинності 19 червня 2011 року)
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення, зокрема, статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011
рік.

На виконання вимог Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» від
14 червня 2011 року № 3491-VI 6
липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року, пунктами 1 та 3
якої визначено інші розміри основної
та додаткової пенсії пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Таким чином, з 23 липня 2011 року чинним
законодавством встановлено інші, ніж
передбачені статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
розміри державної та додаткової пенсій
інвалідам, щодо яких встановлено
зв'язок із Чорнобильською катастрофою.

Згідно з положенням абзацу третього
частини четвертої та частини сьомої
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
особам, що стали інвалідами ІІІ групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
передбачена щорічна виплата допомоги
на оздоровлення в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат
відповідно. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Статтею 62 вказаного Закону
встановлено, що роз'яснення порядку
застосування цього Закону провадиться
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади
України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма суб'єктами
господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам IІI групи - 90 грн, що
не відповідав розміру, встановленому
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до вимог статті 63 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Вихідним критерієм обрахунку спірних
сум виплат відповідно до положень
статті 48 вказаного Закону визначено
мінімальну заробітну плату, розмір
якої встановлювався законами України
про Державний бюджет на відповідний
рік.

Пунктом 37 статті 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
20 грудня 2005 року № 3235-IV дію абзаців
другого - сьомого частини першої,
частини третьої, абзаців другого -
сьомого частини четвертої та частини
сьомої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» зупинено
на 2006 рік.

Таким чином, у 2006 році щорічна допомога
на оздоровлення підлягала сплаті в
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007
рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V дію
абзаців другого - сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців
другого - сьомого частини четвертої та
частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» зупинено
на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року №6-р/2007 положення
пункту 30 статті 71 Закону № 489-V визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
викладено в новій редакції, відповідно
до якої щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Як встановлено судом першої інстанції,
кошти на оздоровлення на 2007, 2008 роки
були виплачені позивачу в квітні 2007
року та в лютому 2008 року відповідно.
З наведеного вбачається, що
спірні правовідносини мали місце між
сторонами саме в квітні 2007 року та в
лютому 2008 року, тобто до постановлення
Рішень Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 та від 22
травня 2008 року №10-рп/2008.

Та обставина, що пункт 30 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» втратив чинність з 9 липня 2007
року, а підпункт 11 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
втратив чинність з 22 травня 2008 року,
тобто з дат ухвалення Конституційним
Судом України рішень про це, дає
підстави для застосування зазначених
положень статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» лише після
9 липня 2007 року та після 22 травня
2008 року, оскільки відповідно до
положень частини першої статті 58
Конституції України закони не мають
зворотної дії у часі.

Станом на дату виплати позивачу коштів
на оздоровлення за 2007, 2008 роки в частині
визначення розміру цих коштів чинними
були лише положення постанови Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562, на підставі яких і були
проведені відповідні виплати. Після
прийняття рішень Конституційним Судом
України у суб'єкта владних повноважень
не виникло додаткових зобов'язань щодо
перерахунку раніше виплачених
позивачу сум щорічної допомоги на
оздоровлення.

Оскільки Законом України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI не
внесено змін та не було зупинено дію
статті 48 Закону № 796-ХІІ, то це дає
підстави для застосування зазначеної
норми при виплаті позивачу допомоги на
оздоровлення за 2009 рік.

Отже, відповідач неправомірно виплатив
позивачу кошти на оздоровлення за 2009
рік у розмірі, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562, при виплаті позивачу
допомоги на оздоровлення за 2009 рік
необхідно застосовувати положення
статті 48 Закону № 796-ХІІ.

За правилами статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Кожна особа, яка звернулася за
судовим захистом, розпоряджається
своїми вимогами на свій розсуд, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду першої
інстанції зазначеним вимогам не
відповідає.

Суд першої інстанції у резолютивній
частині постанови зобов'язав
управління праці та соціального
захисту населення Козельщинської
районної державної адміністрації
Полтавської області перерахувати та
виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік. Проте
перерахунок щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік не було
предметом позовних вимог ОСОБА_1, а суд
першої інстанції у мотивувальній
частині постанови жодним чином не
мотивував вихід за межі позовних вимог
поданої позовної заяви та не
обґрунтував підстави проведення
такого перерахунку.

Частиною першою статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Оскільки в матеріалах справи відсутнє
документальне підтвердження сплати
позивачем витрат на правову допомогу в
розмірі 500 грн у межах, встановлених
постановою Кабінету Міністрів України
«Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави» від 27 квітня 2006 року № 590, тому
у судів не було підстав для визначення
грошового розміру судових витрат, які
повинні бути компенсовані.

У порядку адміністративного
судочинства вирішуються спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, тому до
зазначених правовідносин
застосовується річний строк звернення
до суду, визначений частиною другою
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач у запереченнях на позов
наполягав на застосуванні положень
статей 99 та 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(а.с. 35).

Позивач, звернувшись до суду з позовом 2
лютого 2010 року, пропустив строк
звернення до суду щодо позовних вимог
про перерахунок пенсії за період з 1
січня 2006 року по 1 лютого 2009 року,
клопотання про поновлення строку
звернення до суду у позовній заяві не
заявляв. Проте суди першої та
апеляційної інстанцій помилково не
застосували до спірних правовідносин,
пов'язаних з оскарженням рішень, дій та
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, положення статей 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Козельщинському районі Полтавської
області задовольнити частково.

Постанову Козельщинського районного
суду Полтавської області від 6 квітня
2010 року та рішення апеляційного
суду Полтавської області від 22 червня
2010 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Козельщинському районі
Полтавської області про визнання дій
неправомірними, перерахунок та виплату
недоплаченої суми пенсії за період з 1
січня 2006 року по 1 лютого 2009
року залишити без розгляду.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Козельщинському районі
Полтавської області провести з 2 лютого
2009 року по 1 листопада 2009 року
перерахунок та виплату державної
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначених ОСОБА_1
як інваліду ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
обов'язків військової служби з
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, відповідно до
вимог частини четвертої статті 54 та
статті 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ у розмірах 6
мінімальних пенсій за віком державної
пенсії та 50 процентів мінімальної
пенсії за віком додаткової пенсії,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI ,
згідно положень частини першої статті
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
з урахуванням сум фактично проведених
виплат.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Козельщинському районі
Полтавської області провести з 2
листопада 2009 року по 22 липня 2011 року
перерахунок та виплату державної
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначених ОСОБА_1
як інваліду ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
обов'язків військової служби з
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, відповідно до
вимог частини четвертої статті 54 та
статті 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ у розмірах 8
мінімальних пенсій за віком державної
пенсії та 75 процентів мінімальної
пенсії за віком додаткової пенсії,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
України про Державний бюджет України
на 2009, 2010, 2011 роки, згідно положень
частини першої статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003
року № 1058-ІV з урахуванням сум фактично
проведених виплат.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Козельщинської районної державної
адміністрації Полтавської області
провести перерахунок та виплату ОСОБА_1
як інваліду ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
обов'язків військової служби з
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, щорічну допомогу
на оздоровлення за 2009 рік у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
відповідно до абзацу третього частини
четвертої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ з урахуванням
суми фактично проведеної виплати.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Головчук С.В.