Справа № 813/4813/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 р.

Справа № 876/8138/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю представників: позивача
ОСОБА_1, відповідача Шевчука І.З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2014
року у адміністративній справі №813/4813/14
за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкового повідомлення рішення від
28.04.2014 року №/6187.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 05.08.2014 р.
позов задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області від 28.04.2014 року
№/6187. Стягнути з Державного
бюджету України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 182,70 грн.
сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального права та невірним
встановленням фактичних обставин у
справі. Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволення
позову.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи, представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав з підстав вказаних у скарзі,
зазначив, що позивачем завищено склад
податкового кредиту, чим порушено п. 198.3
ст. 198 Податкового кодексу України.
Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечив, просив
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Державною податковою інспекцію у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області проведена
документальна планова виїзна
перевірка щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з 01
жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року з
питань дотримання законодавства щодо
укладення трудових договорів,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства ОСОБА_3, за результатами
якої складено акт №160/71/13-07/17-02/НОМЕР_1
від 16.04.2014 року.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України та донараховано
податок на додану вартість в частині
завищення складу податкового кредиту
на суму 43195,00 грн., а саме по періодах: за
січень 2012 року 1505,00 грн., за лютий 2012
року 2514,00 грн., за березень 2012 4301,00 грн.,
за травень 2012 року 1552,00 грн., за червень
2012 року 5617,00 грн., за липень 2012 року 8927,00
грн., за серпень 2012 року 6368,00 грн., за
вересень 2012 року 4370,00 грн., за жовтень 2012
року 5577,00 грн., за грудень 2012 року 2464,00
грн.

За результатами проведеної перевірки
та на підставі акту перевірки
№160/71/13-07/17-02/НОМЕР_1 від 16.04.2014 року було
винесено податкове
повідомлення-рішення від 28 квітня 2014
року №/6187 за яким визначено суму
грошового зобов'язання в розмірі
п'ятдесят три тисячі дев'ятсот
дев'яносто три гривні сімдесят п'ять
копійок.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що розрахунок витрат
палива повинен був проводитись
податковим органом відповідно до
даних, визначених в актах №1500/1 та №1500,
а розрахунок пройденого маршруту
автомобілями виходячи із реального
маршруту слідування вантажних
автомобілів, із урахуванням фактичних
місць завантаження/відвантаження
вантажів, тому висновки акту перевірки
про завищення складу податкового
кредиту є безпідставними та
необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірним та такими,
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що відповідно до
Договору-заявки №053 про
транспортно-перевізницьке
обслуговування від 05.01.2012 року
маршрутом руху зазначено АДРЕСА_1.
Згідно із даними наведеними в Додатку
№3 до акта перевірки вантажним
автомобілем пройдено 365 кілометрів. В
той же час, позивач зазначає, що згідно
з даними обчислювальних приладів
вантажного автомобіля фактично
пройдено 423 кілометри.

Відповідно до товаро - транспортної
накладної 2054 ААК від 23.02.2012 року
перевезення повинно здійснюватися за
маршрутом: АДРЕСА_2 - АДРЕСА_3. Згідно з
даними Додатку №3 до акта податкової
перевірки пройдено вантажним
автомобілем 151 кілометр, тоді як, за
даними позивача, вантажним автомобілем
фактично пройдено 155 кілометрів.

Згідно з даними зазначеними в товаро -
транспортній накладній АА №40959
перевезення здійснювалось за
маршрутом м. Київ АДРЕСА_4 - смт. Запитів,
АДРЕСА_5. Згідно з даними Додатку №3 до
акта перевірки вантажним автомобілем
пройдено 522 кілометри. Позивач
стверджує, що фактично пройдено 763 км. у
зв'язку із тим, що подача до пункту
навантаження автомобіля проводилась
із с. Гребінки, Васильківського району
Київської області.

Відповідно до товаро-транспортної
накладної №АТ000001007 від 7 березня 2012
року перевезення автомобілем
здійснювалось за маршрутом: Волинська
область, смт. Турійськ - Львівська
область, Пустомитівський район, с.
Давидів, АДРЕСА_6. Згідно з даними
податкового органу за вказаним
маршрутом було пройдено 165 кілометрів,
тоді як за даними вимірювальних
приладів вантажного автомобіля
позивача було пройдено 235 кілометрів.

Згідно з даними, зазначеними в
товаро-транспортній накладній ААК
№00686112 від З квітня 2012 року, перевезення
здійснювалось автомобілем за
маршрутом: АДРЕСА_2 м. - м. Ковель,
АДРЕСА_7. За даними податкового органу
за вказаним маршрутом було пройдено 187
кілометрів тоді як за даними позивача
було пройдено 245 кілометрів.

Відповідно до заявки №1705-12-01 від 17.05.2012
року перевезення здійснювалось
автомобілем за маршрутом: м. Львів,
АДРЕСА_8 - АДРЕСА_9 - АДРЕСА_10. За даними
податкового органу вантажний
автомобіль пройшов 538 кілометрів, тоді
як за даними позивача було пройдено 652
кілометри.

Відповідач вважає, що податковий
кредит сформовано за рахунок придбання
паливно-мастильних матеріалів, які не
використані в господарській
діяльності платника податків та
відсутність на обліку платника
податків таких паливно-мастильних
матеріалів на залишку станом на 31.12.2012
року.

Так за даними податкового органу,
відповідно до Додатку №3 до акта
перевірки, вантажними автомобілями
позивача в загальному за період з 1
січня 2012 року до 31 грудня 2012 року було
пройдено 69 170,00 кілометрів.

Позивач стверджує, що за цей період
було пройдено 77 643,34 кілометрів та, що
податковим органом кілометраж на
маршруті проходження автомобіля
вираховувався не за реальним маршрутом
слідування автомобіля, не
враховувались фактичні місця
завантаження/відвантаження вантажу,
реальні маршрути слідування
автомобілів, проблеми пов'язані із
перекриттям, ремонтам доріг, не
враховані обмеження на заїзд вантажних
автомобілів в міста на шляху
прямування автомобіля, особливості
проїзду певних ділянок доріг.

Відповідачем проведено розрахунок
списання пального згідно пройденого
шляху автомобіля відповідно до заявок
на перевезення вантажу згідно додатку
№3 до акту перевірки.

Позивачем на підтвердження визначення
витрат пального представлено акти
№1500/1 та №1500 відповідно до яких
визначено витрати палива: автомобіля
RENAULT RG04A1, рік виготовлення 1995, об'єм
двигуна 12000 куб.см., реєстраційний номер
НОМЕР_4 з напівпричіпом марки Коgеl
(повний 20т.) на рівній ділянці на при
перерахунку на 100 км. при швидкості 60
км/год становить 46 л.; автомобіля RENAULT
Major R34ti, 1994 рік виготовлення, об'єм
двигуна 11000 куб.см., реєстраційний номер
НОМЕР_3 з напівпричіпом марки Коgеl
(повний 20т.) на рівній ділянці на при
перерахунку на 100 км. при швидкості 60
км/год становить 44 л.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
зазначено, що розрахунок витрат палива
повинен був проводитись податковим
органом відповідно до даних,
визначених в актах №1500/1 та №1500, а
розрахунок пройденого маршруту
автомобілями виходячи із реального
маршруту слідування вантажних
автомобілів, із урахуванням фактичних
місць завантаження/відвантаження
вантажів.

Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Таким чином, оскаржуване податкове
повідомлення - рішення відповідачем
винесене без достатніх правових
підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 05
серпня 2014 року у адміністративній
справі №813/4813/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 04.11.2014р.