Справа № 807/2715/14
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2014-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2014 рокум. Ужгород№ 807/2715/14
Закарпатський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді Скраль Т.В.,

при секретарі Стенавській А.М..,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідіча 1: Головне управління
державної міграційної служби України в
особі головного спеаціаліста відділу
імграційної роботи - Мацоли Сергія
Петровича,

відповідача 2 : Головне управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області - представник
Радь О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України у
Закарпатській області в особі
головного спеціаліста відділу
іміграційної роботи Мацоли Сергія
Петровича, Головного управління
Державної міграційної служби про
визнання протиправними дій, скасування
рішення суб'єкта владних повноважень,
-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач, громадянин Азербайджану
звернувся до Закарпатського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби України у Закарпатській області
в особі головного спеціаліста відділу
іміграційної роботи Мацоли Сергія
Петровича, Головного управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області про визнання
протиправними дій, скасування рішення
про примусове повернення за межі
України та заборону в'їзду в Україну.

В обґрунтування позову позивачем
зазначено, що викладені в
оскаржуваному рішенні підстави не
знайшли свого відображення щодо нього.
На даний час має сім'ю та постійне місце
проживання в Україні. 20 серпня 2014 року
між ним та громадянкою України ОСОБА_7
було укладено шлюб, що підтверджує
свідоцтвом про укладення шлюбу, до того
часу проживав із дружиною у цивільному
шлюбі. За наявності вищезазначених
законних підстав, мав право звернутися
до органів Державної міграційної
служби України з клопотанням про
отримання посвідки на тимчасове
проживання не території України, вже
після офіційної реєстрації шлюбу. При
прийнятті оскаржуваного рішення не
було враховано всі характеризуючі дані
щодо нього, а саме, що він не притягався
до кримінальної чи адміністративної
відповідальності на території
України, має постійне місце проживання,
має кошти на утримання сім'ї, правил
співжиття ніколи не порушував. Позивач
зазначає, що його термін перебування на
Україні закінчився, однак звернутися
про його продовження не зміг у зв'язку
із хворобою. На підставі викладеного,
позивач просив суд визнати незаконним
та скасувати рішення Головного
управління Державної міграційної
служби України в Закарпатській області
про примусове повернення за межі
України та заборону в'їзду в Україну.

В судовому засіданні позивач та
його представник адміністративний
позов підтримали та просили такий
задоволити.

Представники відповідача, у
судовому засіданні проти позову
заперечили, зазначили, що оскаржуване
рішення було прийнято на підставі
діючого законодавства та у межах,
наданої компетенції, правові підстави
для скасування рішення управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області від 14.08.2014 про
примусове повернення за межі України
громадянина Азербайджану ОСОБА_1 та
заборону в'їзду в Україну на 3 роки,
відсутні.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, представників
відповідача, дослідивши матеріали
справи, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог і наданих
сторонами доказів, оцінивши докази
відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Правовий статус, основні права, свободи
та обов'язки іноземців та осіб без
громадянства, які проживають або
тимчасово перебувають в Україні,
порядок вирішення питань, пов'язаних з
їх в'їздом в Україну або виїздом з
України визначає Закон України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства».

Згідно ст. 1 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», іноземець - особа, яка
не перебуває у громадянстві України і є
громадянином (підданим) іншої держави
або держав.

Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 1
цього Закону, іноземці та особи без
громадянства, які в установленому
законодавством чи міжнародним
договором України порядку в'їхали в
Україну та постійно або тимчасово
проживають на її території, або
тимчасово перебувають в Україні,
вважаються такими, які перебувають на
території України на законних
підставах.

Згідно із пунктом 9 ч.1 статті 1 цього ж
Закону, іноземці та особи без
громадянства, які перебувають на
території Україні протягом дії візи
або на період, установлений
законодавством чи міжнародним
договором України, або якщо строк їх
перебування на території України
продовжено в установленому порядку,
вважаються таким, які тимчасово
перебувають на території України.

Іноземці або особи без громадянства,
які законно прибули в Україну, але
після закінчення визначеного їм
терміну перебування втратили підстави
для подальшого перебування та
ухиляються від виїзду з України, згідно
з п. 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» - вважаються
нелегальними мігрантами.

Згідно п. 1 ст. 15 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства", в'їзд в Україну та виїзд
з України здійснюється, зокрема
іноземцями та особами без громадянства
- за паспортним документом за наявності
відповідної візи, якщо інший порядок
в'їзду та виїзду не встановлено
законодавством чи міжнародним
договором України.

Відповідно до п. 2, 3 Порядку продовження
строку перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 15.02.2012 року №150,
іноземці та особи без громадянства, які
на законній підставі прибули в Україну,
можуть тимчасово перебувати на її
території:

1) протягом наданого візою дозволу в
разі в'їзду з держав з візовим порядком
в'їзду, якщо інший строк не визначено
міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів з
дати першого в'їзду з держав з
безвізовим порядком в'їзду, якщо інший
строк не визначено міжнародними
договорами України;

3) на період дії візи, але не більш як 90
днів протягом 180 днів з дати першого
в'їзду за візою, оформленою до 11 вересня
2011 року.

Реєстрація іноземців та осіб без
громадянства, які в'їжджають в Україну,
крім осіб, які відповідно до частин
четвертої та п'ятої статті 16 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства" звільняються
від реєстрації або паспортні документи
яких реєструються у МЗС та його
представництвах, здійснюється в пункті
пропуску через державний кордон
посадовою особою Держприкордонслужби.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди між
Урядом Азербайджану та Кабінетом
Міністрів України про безвізові
поїздки громадян Азербайджану та
України, підписаної 14.02.2002 року,
громадяни держави однієї Сторони,
незалежно від місця їх постійного
проживання, можуть в'їжджати, прямувати
транзитом, виїжджати та перебувати на
території держави іншої Сторони без
віз з дотриманням правил перебування і
реєстрації, що діють в цій державі, по
документах, зазначених у Додатках 1 та 2
до цієї Угоди.

Підстави перебування відповідних
іноземних громадян, що належать до
держав безвізового режиму регулюються
також п. 15 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства".

Відповідно до п.15 ч.1 ст. 4 Закону
України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства» ,
іноземці та особи без громадянства, які
в'їхали в Україну на інших законних
підставах, вважаються такими, які
тимчасово перебувають на території
України на законних підставах на
період наданого візою дозволу на в'їзд
або на період, встановлений
законодавством чи міжнародним
договором України.

Згідно п.1 ст.15 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», в'їзд в Україну та
виїзд з України здійснюється, зокрема
іноземцями та особами без громадянства
- за паспортним документом за наявності
відповідної візи, якщо інший порядок
в'їзду та виїзду не встановлено
законодавством чи міжнародним
договором України.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами перевірки, які були надані
представником відповідача у судовому
засіданні, що перевіркою, проведеною
13.08.2014 посадовими особами ГУ ДМС
України в Закарпатській області
встановлено, що громадянин
Азербайджану ОСОБА_1 прибув в Україну
03.02.2014 року, що державний кордон
України перетнув в КПП
«Михайлівський», що підтверджується
відміткою в його національному
паспорті, (а.с. 24). В Україну громадянин
Азербайджану ОСОБА_1 прибув до свого
брата та співмешканки громадянки
України ОСОБА_7 з якою проживав за
адресою АДРЕСА_1. Після закінчення
встановленого терміну тимчасового
перебування на території України,
громадянин Азербайджану ОСОБА_1 до
компетентних органів з питань
продовження терміну перебування не
звернувся.

Після проведення заходів по виявленню
незаконних мігрантів та на підставі
всіх матеріалів відносно громадянина
Азербайджану ОСОБА_1 було складено
протокол про адміністративне
правопорушення передбачене ст.. 203 ч.1
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та 13 серпня 2014 року
винесено постанову ( а.с.25) про
накладення адміністративного
стягнення. За даною постановою ОСОБА_1
перебував в Ужгородському районі без
постійного місця проживання і порушив
правила перебування в Україні після
закінчення відповідного терміну за що
до нього застосоване адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі
510,00 грн. Штраф за постановою оплачений
позивачем 13.08.2014 року.

Згідно наданих письмових пояснень
позивача від 13.08.2014 року ( а.с.22)
останній пояснив, що знаходиться
більше 2-місяців без постійного місця
проживання на території м. Ужгорода,
проживає у машині, так як постійного
місця проживання не має. Знаходиться з
2013 року до цих пір на лікуванні в
залізнично-дорожній лікарні. Знаходить
на території України більше 90 днів, так
як не знає законів України.

14.08.2014 управлінням ДМС України в
Закарпатській області було прийнято
Рішення про примусове повернення за
межі України та заборону в'їзду в
Україну громадянину ОСОБА_1, яким
зобов'язано громадянина Азербайджану
ОСОБА_1 повернутися за межі України та
залишити територію України у термін до
24.08.2014 та заборонити в'їзд на територію
України терміном на 3 роки (а.с. 7-8).

У статті 3 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», зазначено, що іноземці
та особи без громадянства, які
перебувають в Україні на іншій
законній підставі, вважаються такими,
що тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ст. 26 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства», іноземець або
особа без громадянства можуть бути
примусово повернуті в країну
походження або третю країну, якщо їх
дії порушують законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства або суперечать інтересам
забезпечення національної безпеки
України чи охорони громадського
порядку, або якщо це необхідно для
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України за
рішенням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Рішення про примусове повернення
іноземців та осіб без громадянства,
зазначених у частині першій цієї
статті, може супроводжуватися
забороною щодо подальшого в'їзду в
Україну строком на три роки. Строк
заборони щодо подальшого в'їзду в
Україну обчислюється з дня винесення
такого рішення. Порядок виконання
рішення про заборону щодо подальшого
в'їзду в Україну визначає Кабінет
Міністрів України.

Один із примірників рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства видається іноземцю
або особі без громадянства, стосовно
яких воно прийнято. У рішенні
зазначаються підстави його прийняття,
порядок оскарження та наслідки
невиконання. Форма рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства затверджується
спільним наказом Міністерства
внутрішніх справ України, Служби
безпеки України та спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у справах охорони
державного кордону.

Рішення про примусове повернення може
бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства
зобов'язані самостійно залишити
територію України у строк, зазначений у
рішенні про примусове повернення.

Стаття 4 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства», визначає підстави для
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України. Так,
пунктом 13 статті 4 цього Закону,
визначено, що іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну з
метою возз'єднання сім'ї з особами, які
є громадянами України, або під час
перебування на законних підставах на
території України у випадках,
зазначених у частинах третій -
дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з
громадянами України та отримали
посвідку на тимчасове проживання,
вважаються такими, які на законних
підставах перебувають на території
України на період до отримання дозволу
на імміграцію.

Пунктом 15 цієї норми визначено, як
вже зазначалося судом, що іноземці та
особи без громадянства, які в'їхали в
Україну на інших законних підставах,
вважаються такими, які тимчасово
перебувають на території України на
законних підставах на період наданого
візою дозволу на в'їзд або на період,
встановлений законодавством чи
міжнародним договором України.

В судовому засідання не
підтвердилися доводи позивача, про те,
що він повідомляв відповідача про
намір укласти шлюб з громадянкою
України, з якою перебуває у фактичних
шлюбних відносинах та подав заяву про
одруження, що спростовано письмовими
поясненнями позивача від 13.08.2014 року (
а.с.22). Крім того, суд вважає за
необхідне зазначити, що свідоцтво про
укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7, яке
видане відділом державної реєстрації
актів цивільного стану по м. Ужгороду (
а.с.10) - 20 серпня 2014 року, видане після
прийняття рішення 14 серпня 2014 року, що є
предметом оскарження.

На підставі вищевикладеного,
громадянин Азербайджану ОСОБА_1, який
в'їхав в Україну 03.02.2014 року, термін
перебування його на території України
станом на 13.08.2014 року становив 189 днів,
що свідчить про те, що позивачем
порушено законодавство про правовий
статус іноземців шляхом недотримання
встановленого порядку перебування
іноземця на території України, що є
підставою для застосування заходів
примусового повернення в країну
походження позивача.

Суд погоджується з тим, що рішення про
повернення позивача є необхідним
заходом обмеження права особи на
свободу пересування, оскільки судом
встановлено, що ця особа знаходилася на
території України протиправно з
порушенням встановленого законом
порядку та під час розгляду даної
справи судом не встановлено обставин
звернення позивача ОСОБА_1 до
міграційної служби із заявою та
документами необхідними для
продовження законного терміну
перебування на території України та не
встановлено інших обставин, які б
узаконювали перебування позивача на
території України.

Щодо рішення в частині заборони
громадянину Азербайджану ОСОБА_1 в'їзду
на територію України на 3 (три) роки, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», іноземці та особи без
громадянства зобов'язані неухильно
додержуватися Конституції та законів
України, інших нормативно-правових
актів, не посягати на права і свободи,
честь і гідність інших людей, інтереси
суспільства та держави.

Із статті 2 (Свобода пересування)
Протоколу №4 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод
випливає:

1. Кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, в межах
цієї території має право на свободу
пересування і свободу вибору місця
проживання.

2. Кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включаючи свою власну.

3. На здійснення цих прав не
встановлюються жодні обмеження, крім
тих, що передбачені законом і є
необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
або громадської безпеки, для
забезпечення громадського порядку,
запобігання злочинам, для охорони
здоров'я або моралі чи з метою захисту
прав і свобод інших осіб.

4. Права, викладені в п. 1, також можуть у
певних місцевостях підлягати
обмеженням, що встановлені згідно із
законом і виправдовуються суспільними
інтересами в демократичному
суспільстві.

При здійсненні своїх прав і свобод
кожна людина може зазнавати тільки
таких обмежень, які встановлені
законом виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

Підстави для заборони в'їзду іноземців
та осіб без громадянства в Україну
визначені ст.13 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства».

Так, відповідно до зазначеної норми
Закону, в'їзд в Україну іноземцю або
особі без громадянства не
дозволяється:

в інтересах забезпечення
національної безпеки України
або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України та інших
осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну
така особа подала про себе завідомо
неправдиві відомості або підроблені
документи;

якщо паспортний документ такої особи,
віза підроблені, зіпсовані чи не
відповідають установленому зразку або
належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті
пропуску через державний кордон
України правила перетинання
державного кордону України, митні
правила, санітарні норми чи правила або
не виконала законних вимог посадових
та службових осіб органів охорони
державного кордону, митних та інших
органів, що здійснюють контроль на
державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування
на території України іноземець або
особа без громадянства не виконали
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням,
у тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.

За наявності підстав, зазначених в
абзацах другому і сьомому частини
першої цієї статті, відомості про
іноземця або особу без громадянства
вносяться до бази даних осіб, яким
згідно із законодавством України не
дозволяється в'їзд в Україну або
тимчасово обмежено право виїзду з
України.

Рішення про заборону в'їзду в Україну
приймається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, Службою безпеки України або
органом охорони державного кордону.

В рішенні відповідача від 14 серпня 2014
року про примусове повернення за межі
України та заборону в'їзду в Україну
громадянину Азербайджану ОСОБА_1 на
територію України на 3 (три) роки -
жодної підстави, якою відповідач
керувався при прийнятті рішення про
заборону в'їзду в Україну не зазначено.

З матеріалів справи вбачається, що за
постановою від 13 серпня 2014 року
позивача було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу 510,00 грн.
і такий був сплачений позивачем
повністю 13 серпня 2014 року.

Отже, підстави для прийняття рішення
для заборони в'їзду позивача у
відповідності до абзацу 6 ч.1 ст.13
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
відсутні.

Інших підстав, визначених ст.13 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» для
прийняття рішення про заборону в'їзду в
Україну позивачу громадянину
Азербайджану на територію України на 3
(три) роки під час судового розгляду
справи не встановлено.

Позивачем порушений законодавчо
встановлений порядок перебування на
території України, що є підставою для
застосування заходів примусового
повернення у країну походження, та у
спірних правовідносинах є достатнім і
необхідним засобом реагування
відповідача на вказане порушення.

Жодної підстави для прийняття рішення
щодо заборони позивачу громадянину
Азербайджану ОСОБА_1 в»їзду на
територію України на 3 (три) роки у
відповідності до ст.13 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» відповідачем не
визначено та необґрунтовано, тому дії
відповідача в цій частині є
протиправними.

Суд вважає потрібним також зазначити
що право на возз'єднання сім'ї, тобто
на в'їзд та тимчасове або постійне
проживання в Україні членів сім'ї
іноземця або особи без
громадянства, які проживають в Україні
на законних підставах, передбачено
також статтею 1 Закону України «Про
правовий статус іноземців та
осіб без громадянства».

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» до членів сім'ї
іноземця або особи без громадянства -
чоловік (дружина), неповнолітні діти, в
тому числі неповнолітні діти чоловіка
(дружини), непрацездатні батьки та інші
особи, які вважаються членами сім'ї
відповідно до права країни походження.

Свідоцтвом про шлюбу підтверджується,
що позивач перебуває з 20 серпня 2014 року
у шлюбі з громадянкою України (а.с.10). З
огляду на зазначене, на думку суду, на
позивача розповсюджується положення
статті 1 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства».

Отже, рішення про примусове повернення
за межі України та заборону в'їзду в
Україну від 14.08.2014 року визнається
судом протиправним та таким, що
підлягає скасуванню в частині заборони
позивачу громадянину Азербайджану
ОСОБА_1 в'їзду на територію України на 3
роки

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідач не довів суду правомірність
прийнятого рішення в частині заборони
позивачу в'їзд на територію України на
3 роки, що є підставою для задоволення
адміністративного позову в цій
частині.

Судовий збір при розгляді даної
категорії справ не сплачується, а
помилково сплачений повертається за
ухвалою суду згідно ст.. 7 Закону
України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 160,163,165, 183-5
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов громадянина
Азербайджану ОСОБА_1 до Головного
управління Державної міграційної
служби України у Закарпатській області
в особі головного спеціаліста відділу
іміграційної роботи Мацоли Сергія
Петровича, Головного управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області про визнання
протиправними дій, скасування рішення
про примусове повернення за межі
України та заборону в'їзду в Україну
терміном на три роки - задовольнити
частково.

2.Визнати протиправними дії Головного
управління Державної міграційної
служби України у Закарпатській області
в особі головного спеціаліста відділу
іміграційної роботи Мацола Сергія
Петровича, Головного управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області щодо винесення
рішення від 14 серпня 2014 року № 14 в
частині заборони в'їзду в Україну
терміном на три роки громадянину
Республіки Азербайджан ОСОБА_1.

3.Визнати протиправним та скасувати
рішення про примусове повернення за
межі України громадянина Республіки
Азербайджан ОСОБА_1 №14 від 14.08.2014 в
частині заборони в'їзду на територію
України терміном на 3 роки.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.183-5 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку в п'ятиденний
строк з дня його проголошення. Судове
рішення набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а в разі його оскарження - з
моменту проголошення судового рішення
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено та
проголошено 11.11.2014 року об 11 год 43 хв.

СуддяТ.В. Скраль