Справа № 826/5655/14
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5655/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Шостака
О.О.,

суддів -
Желтобрюх І.Л. та Мамчура Я.С.,

при секретарі -
Лебедєвій Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від « 29» травня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Спільного
Українське-Бельгійське-Ізраїльське
підприємство «Арго трейдінг ЛТД»
(Товариство з обмеженою
відповідальністю) до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 18 грудня 2014
року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду від 29.05.2014 року
адміністративний позов було
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 29.05.2014 року та
прийняте нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києв
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 29.05.2014 року - без змін,
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом першої
інстанції, посадовими особами ДПІ у
Шевченківському р-ні ГУ Міндоходів у
м. Києві на підставі підпункту. 78.1.1
пункту 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України проведено позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість та податку на прибуток при
проведенні фінансово-господарської
діяльності з ТОВ "НВЦ БУДАЛЬЯНС" за
період з 01.07.2013 по 31.07.2013, за
результатами якої складено Акт від
28.11.2013 № 2058/22-07/14297647.

За результатами перевірки, на думку
податкового органу, встановлено, що
операції між позивачем та ТОВ "НВЦ
БУДАЛЬЯНС" фактично не відбувались, а
тому позивач не мав відображати у
складі податкового кредиту податкові
накладні з реквізитами вказаного
контрагента-постачальника. У зв'язку з
чим відповідачем прийнято податкове
повідомлення рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 93 634,00 грн. (за основним
платежем - 74 907,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 18 727,00 грн.).

Не погоджуючись з рішенням, прийнятим
відповідачем, позивач звернувся до
суду з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м. Києва
прийшов до висновку про необхідність
задовольнити позовні вимоги

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
39130407 від 04.10.2006 позивач є платником
податку на додану вартість
(індивідуальний податковий номер
92). Основним видом діяльності
позивача відповідно до КВЕД є: 68.20
Надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна; 68.31 Агентства нерухомості.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "НВЦ БУДАЛЬЯНС"
відповідно до КВЕД є: 41.20 Будівництво
житлових і нежитлових будівель; 42.99
Будівництво інших споруд, н.в.і.у.; 43.39
Інші роботи із завершення будівництва;
43.91 Покрівельні роботи; 43.99 Інші
спеціалізовані будівельні роботи,
н.в.і.у.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Шевченківському р-ні ГУ Міндоходів у
м. Києві на підставі наказу № 1084 від
23.10.2013, згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України проведено
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства по податку
на додану вартість та податку на
прибуток при проведенні
фінансово-господарської діяльності з
ТОВ "НВЦ БУДАЛЬЯНС" () за
період з 01.07.2013 по 31.07.2013, за
результатами якої складено Акт від
28.11.2013 № 2058/22-07/14297647.

Податковим органом, без наявних на те
повноважень, зроблено припущення про
встановлення відсутності виконання
ремонтних робіт даху площею 910 м2 за
адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 42, а
також укладення угоди без мети
настання реальних наслідків. Без
аналізу первинних документів та
фактичних обставин зроблено висновок
про те, що відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість.

На підставі низки припущень податковий
орган дійшов висновку, що
задекларований позивачем податковий
кредит сформований за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ
"НВЦ БУДАЛЬЯНС" в розмірі 74 907,00 грн.,
повинен бути зменшений до 0 грн.

Таких висновків податковий орган
дійшов, використавши інформацію ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві, яку отримав в порядку, не
передбаченому Податковим кодексом
України.

У якості доказу було використано
висновки акту про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ "НВЦ
БУДАЛЬЯНС" ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 17.10.2013 №
1733/26-55-22-07, згідно якого ТОВ "НВЦ
БУДАЛЬЯНС" має ознаки фіктивності, а
саме: відсутність підприємства за
місцезнаходженням, на підприємстві
відсутні наймані працівники та
виробничі потужності.

Так, відповідач дійшов до помилкового
висновку, що не підтверджено отримання
СП "Арго Трейдінг, ЛТД" ремонтних робіт
даху площею 910 м2 за адресою: м. Київ, вул.
Хрещатик, 42 від ТОВ "НВЦ БУДАЛЬЯНС" в
перевіряємому періоді, а правочин,
укладений СП "Арго Трейдінг, ЛТД" з
вказаним контрагентом, не спричинив
реального настання правових наслідків,
крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ТОВ "НВЦ БУДАЛЬЯНС"
знаходиться за своїм
місцезнаходженням. Відтак, сумнівною є
неможливість провести зустрічну
перевірку. Інших доводів і доказів
нереальності господарських операцій
позивача у відповідача немає.

Колегія суддів вважає доцільним
зазначити, що сам факт відсутності
підприємства за місцем реєстрації не
може бути доказом фіктивності його
фінансово-господарської діяльності.
Цей факт може бути встановлено лише на
підставі рішення суду. Однак, такого
рішення суду відповідачем не надано.

Також не може бути підставою для
відмови СП "Арго Трейдінг, ЛТД" у праві
на податковий кредит порушення
податкової дисципліни з боку ТОВ "НВЦ
БУДАЛЬЯНС", оскільки, як встановлено
судом першої інстанції, дії позивача
свідчать про його добросовісність, а
вчинені ним господарські операції
реальні та відповідають дійсному
економічному змісту, підтвердженням
чого є наявні в матеріалах справи
належним чином оформлені первинні
документи, зокрема, податкові накладні.

Суд також критично ставиться до
твердження відповідача про те, що
фактично виконавцем вищевказаних
ремонтних робіт даху площею 910 м2 за
адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 42 було
ТОВ "Альтаір Компані", оскільки
відповідно до положень інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 при
дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Платник податків не може відповідати
за порушення, допущені іншими особами,
якщо не буде доведена його
безпосередня участь у зловживанні
таких осіб.

Таким чином, наданий суду доказ - Акт
перевірки позивача, сформовано
бездоказово. Висновок про
невідповідність первинних документів
про виконання ремонтних робіт даху
площею 910 м2 за адресою: м. Київ, вул.
Хрещатик, 42 зроблено безпідставно.

Відтак, суд вважає вищевказані
висновки відповідача такими, що
суперечать вимогам закону. Згідно ч. 2
ст. 215 Цивільного кодексу України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин), зокрема у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу, державним податковим
інспекціям надано право подавати до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами (ст. 10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" від 04.12.1990 № 509-XII).

З наведеного чітко вбачається, що
відповідач, у разі необхідності, має
право звернутися до суду з метою
визнання нікчемним правочину, а не
самостійно вирішувати дане питання.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К-1470/09 від 15.04.2009.

Також судом взято до уваги лист
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва № 7319 від 16.09.2011, де
зазначено, що головною підставою
вважати правочин нікчемним являється
його недійсність, встановлена законом,
а не актами податкової перевірки.
Вказані ж в актах податкових органів
недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, відповідач,
визнавши договір, укладений між
позивачем і його контрагентом,
нереальною господарською операцією,
зазначив інформацію, яка не відповідає
дійсності та не підтверджена належними
доказами.

Колегія суддів зауважує, що
перевіряючі вдалися до невластивих
податковому органу функцій оцінки
господарської діяльності
підприємства, що призвело до порушення
прав позивача. Акт перевірки не містить
логічно ув'язаного зв'язку між
отриманою інформацією про відсутність
будь-яких засобів та кінцевою метою,
спрямуванням дій на правомірну або
протиправну мету.

Доводи відповідача щодо неможливості
здійснення позивачем господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів для здійснення такої
діяльності є необґрунтованими тому, що
чинним цивільним та господарським
кодексами дійсність і реальність
договорів та правомірність виписаних
за ними, зокрема, рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних не
обумовлені наявністю матеріальних та
трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу
України відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу
України вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Проаналізувавши зміст Акту перевірки
від 28.11.2013 № 2058/22-07/14297647, суд першої
інстанції правильно встановив, що
висновки відповідача про відсутність
господарських операцій є
необґрунтованими, оскільки ним не
наведено жодної підстави та не надано
належних доказів вважати укладену
позивачем угоду нереальною
господарською операцією.

Як вбачається з Акту перевірки від
28.11.2013 № 2058/22-07/14297647, у липні 2013 року СП
"Арго Трейдінг, ЛТД" сформовано
податковий кредит за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ
"НВЦ БУДАЛЬЯНС" в розмірі 74 907,00 грн.

Судом встановлено, що між СП "Арго
Трейдінг, ЛТД" (Замовник) та ТОВ "НВЦ
БУДАЛЬЯНС" (Підрядник) було укладено
договір підряду на виконання ремонтних
робіт № 20/05/13 від 20.05.2013року, згідно умов
якого Підрядник зобов'язувався
виконати і здати в установлений термін
ремонтні роботи за адресою: м. Київ, вул.
Хрещатик, 42, ремонт даху площею 910 м2, а
Замовник зобов'язувався надати
Підрядникові фронт робіт, передати
передбачену цим Договором
документацію, прийняти належно
виконані роботи та оплатити їх згідно
цього Договору.

Суд зауважує, що серед умов договору
відсутні положення, які суперечать
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок, або
спрямовані на заволодіння майном
держави у дохідній частині бюджету.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На виконання умов договору підряду на
виконання ремонтних робіт № 20/05/13 від
20.05.2013 факт виконання ремонтних робіт
даху площею 910 м2 за адресою: м. Київ, вул.
Хрещатик, 42 ТОВ "НВЦ БУДАЛЬЯНС" було
оформлено та підтверджено платіжними
дорученнями, реєстром отриманих
податкових накладних, актами виконаних
робіт на покрівлю, реєстраційним
посвідченням Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, ліцензією ІДАБК у м.
Києві, контрольною карткою та актом до
неї, альбомом креслень, кошторисом
витрат на покрівлю, матеріалами
фотофіксації, ТОВ "НВЦ БУДАЛЬЯНС" було
виписано податкові накладні на
загальну суму ПДВ 74 907,00 грн., що також не
заперечувалось податковим органом при
проведенні перевірки.

Крім того, в акті перевірки не вказано
на наявність недоліків в оформленні
податкових накладних від імені
контрагента позивача, на підставі яких
сформовано податковий кредит.

Судом першої інстанції не встановлено
та відповідач не надав доказів на
підтвердження факту анулювання
свідоцтва платника податку на додану
вартість контрагента позивача на
момент укладення договору та видачі
податкових накладних.

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій.

Згідно пп. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт і послуг), вартість яких
відноситься до складу витрат
виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до Закону України "Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
(який є основою будь-якого іншого
обліку) господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на оплату поставки
товару та надання робіт до складу
валових витрат підприємства, а також
для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за поставлений товар та
отримані послуги до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(платіжні доручення, податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо),
оформлені відповідно до вимог статті 1
та статті 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Пунктом 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 № 1379, передбачено, що
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Господарська діяльність ТОВ "НВЦ
БУДАЛЬЯНС" на момент здійснення
правочину не була припинена, що не
заперечувалось податковим органом,
воно було платником податку, а тому
податкові накладні складені належними
особами та не суперечать приписам норм
чинного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.

Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позивачем, контрагент
якого на момент здійснення
господарських операцій був належним
чином зареєстрований як платник
податку на додану вартість, мав
договір, який не був визнаний в
судовому порядку недійсним, а також
підтверджений виданими ним
податковими накладними, правомірно
сформовано та задекларовано
податковий кредит.

При цьому, хоча сам факт оплати вже є
достатньою та правомірною підставою
для формування на підставі податкових
накладних податкового кредиту, суд
вважає за необхідне зазначити, що
сукупність досліджених під час
розгляду справи вищенаведених
документів за відносинами позивача з
його безпосереднім контрагентом, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого роду, у взаємозв'язку з
наведеним - договори і первинні
документи щодо подальшої реалізації
отриманих ремонтних робіт даху площею
910 м2 за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 42,
не дають підстав для висновку про
нездійснення операцій виконання
ремонтних робіт даху площею 910 м2 за
адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 42, щодо
яких була здійснена оплата у липні 2013
року, або здійснення операцій без мети
використання їх результатів у власній
господарській діяльності позивача, та
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які б
спростовували виконання спірних
операцій. Підтвердження фактичного
руху наданих ремонтних робіт даху
площею 910 м2 за адресою: м. Київ, вул.
Хрещатик, 42, по ланцюгу зазначених ДПІ
осіб вказує, крім іншого, на
спрямованість угоди на реальне
настання наслідків, передбачених
зазначеною вище угодою, та зв'язок
здійсненої оплати з господарською
діяльністю позивача.

Вищезгадані податкові накладні видані
контрагентом позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає наведеним
вище положенням податкового
законодавства стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі,
наведені в них дані відповідають та
кореспондуються з відомостями
первинних/платіжних документів.

Суд зазначає, що відповідачем під час
розгляду справи не надано жодних
доказів та не наведено жодних обставин,
які б свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, незвичності цих операцій для
цих осіб, збитковості здійснених
операцій, або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про не пов'язаність операцій
(здійсненої передоплати) з
господарською діяльністю позивача, про
невчинення операцій, про відсутність
факту надання ремонтних робіт даху
площею 910 м2 за адресою: м. Київ, вул.
Хрещатик, 42, а також про те, що вчинення
зазначених операцій не було обумовлено
розумними економічними причинами
(цілями ділового характеру), а дії
позивача та його контрагента були
спрямовані на отримання
необґрунтованої податкової вигоди.

При цьому, суд враховує, що можливі
порушення податкового законодавства з
боку ТОВ "НВЦ БУДАЛЬЯНС" не є підставою
для висновку про порушення позивачем
податкового законодавства та про
відсутність у покупця права на
формування податкового кредиту з ПДВ
за фактом оплати.

Також, слід додати, що під час розгляду
справи не надано доказів проведення в
рамках кримінальної справи або
ініційованої ДПІ в порядку ст. 84
Податкового кодексу України
експертизи щодо можливої підробки
підписів на первинних документах по
операціях з оплати ремонтних робіт
даху площею 910 м2 за адресою: м. Київ, вул.
Хрещатик, 42, що свідчить про
відсутність підстав для висновку про
юридичну дефектність угоди, первинних
документів, податкових накладних по
взаємовідносинам позивача з ТОВ "НВЦ
БУДАЛЬЯНС" та підставою для висновку
про вчинення позивачем та його
контрагентом порушень податкового
законодавства.

Окрім того, під час розгляду справи ДПІ
не надано рішення суду, яке б набрало
законної сили, прийнятого в порядку ст.
234 ЦК України щодо визнання судом
фіктивним правочину, укладеного між
позивачем та його контрагентом, тобто
його вчинення без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином.

Під час розгляду справи ДПІ також не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та було прийнято в
порядку ст. 207 ГК України щодо визнання
недійсними спірних операцій з підстав
невідповідності спірних операцій
вимогам закону, або вчинення їх з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи також не встановлено
обставин, які б свідчили про
нікчемність правочину, укладеного між
позивачем та його контрагентом.

Отже, при розгляді справи, судом першої
інстанції правильно встановлено, що
податкове повідомлення-рішення №
, прийняте за результатами даної
перевірки, не відповідає вимогам
чинного законодавства, ґрунтується на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що податкове
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
18.12.2013 року № , є протиправними та
підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 29.05.2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволені апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 травня .2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді
І.Л. Желтобрюх

Я.С. Мамчур

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.