Справа № 826/16465/13-а
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі
Артюхіній М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 серпня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Міністерства закордонних справ
України про визнання протиправною
бездіяльність, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Міністерства закордонних
справ України, в якому просить:

1.Визнати протиправною бездіяльність
Міністерства закордонних справ
України, яка полягає у невидачі ОСОБА_3
копії наказу про звільнення та
трудової книжки у період з 31.05.2010 р. по
24.09.2013 р.

2.Стягнути з Міністерства закордонних
справ України на користь ОСОБА_3
упущену вигоду в розмірі 25 882,5 грн. та 127
498,5 доларів США.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 серпня 2014 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом Міністерства закордонних
справ України від 27.10.2008 року № 2476-ос
ОСОБА_3, який перебував в кадровому
резерві МЗС України, призначено з 08.11.2008
року на посаду першого секретаря
Посольства України в Республіці Ірак
на час довготермінового відрядження.

Міністерством закордонних справ
України та ОСОБА_3 27.10.2008 року укладено
строковий трудовий договір № 28 в
системі дипломатичної служби,
відповідно до умов якого, працівника
призначено на час довготермінового
відрядження на посаду першого
секретаря Посольства України в
Республіці Ірак.

Наказом Міністерства закордонних
справ України від 25.03.2010 року № 457-ос
ОСОБА_3, першого секретаря Посольства в
Республіці Ірак, відкликано в Україну 02
квітня 2010 року у зв'язку із службовою
необхідністю.

Враховуючи, що, на думку позивача,
дострокове припинення трудових
відносин з останнім вчинено всупереч
положенням чинного законодавства,
позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом про визнання бездіяльності
протиправною, стягнення коштів.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів виходить з
наступного.

Особливості статусу службовців, які
працюють у державних органах та
проходження ними служби визначено
спеціальним законодавством про
державну службу, яке має
застосовуватися пріоритетно,
порівняно з законодавством про працю, у
тому числі щодо прийняття, порядку
проходження та звільнення з публічної
служби.

Трудове законодавство підлягає
застосуванню у випадках, якщо нормами
спеціальних законів не врегульовано
спірних правовідносин або коли про це
йдеться у спеціальному законі.

Підстави припинення державної служби
можуть бути загальними, тобто
визначеними Кодексом законів про працю
України, та спеціальними,
передбаченими у цій нормі.

Регулювання правового становища
державних службовців, що працюють в
апараті органів прокуратури, судів,
дипломатичної служби, митного
контролю, служби безпеки, внутрішніх
справ та інших, здійснюється
відповідно до Закону України «Про
державну службу», якщо інше не
передбачено законами України, серед
яких закон України «Про дипломатичну
службу».

Регулювання правового становища
службовців, які працюють у системі
органів дипломатичної служби,
здійснюється Законом України «Про
дипломатичну службу» від 20 вересня 2001
року №2728-III з урахуванням вимог Закону
України «Про державну службу» від 16
грудня 1993 року3723-ХІІ.

Статтею 23 Кодексу законів про працю
України передбачено, що строковий
трудовий договір укладається у
випадках, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про дипломатичну службу», кадри
дипломатичної служби складають:

- працівники, які займають штатні
дипломатичні посади на постійній
основі;

- працівники, які займають штатні
адміністративно-технічні посади на
постійній основі;

- працівники, які займають штатні
дипломатичні та
адміністративно-технічні посади на
визначений термін (строковий трудовий
договір/контракт).

Статтею 21 Закону України «Про
дипломатичну службу» встановлено, що
довготермінове відрядження
дипломатичних працівників триває, як
правило, до чотирьох років у державах з
нормальними кліматичними умовами та
стабільною політичною ситуацією і до
трьох років у державах з важкими
кліматичними умовами або складною
політичною ситуацією.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно п. 6.1 строкового трудового
договору №28 від 27.10.2008 року строк дії
даного договору з 08.11.2008 року до
завершення закордонного
довготермінового відрядження.

Так, статтею 21 Закону України «Про
дипломатичну службу» щодо тривалості
довготермінового відрядження
дипломатичного працівника до
закордонної дипломатичної установи
означає, що дипломатичний працівник
може бути відкликаний із
довготермінового відрядження раніше,
ніж виповниться чотири або три роки
його перебування у довготерміновому
відрядженні.

Отже, твердження позивача, щодо
обов'язкової тривалості
довготермінового відрядження 4 роки є
необґрунтованими.

З наведеного вбачається, що з моменту
призначення на посаду першого
секретаря Посольства України в
Республіці Ірак позивач перебував з
Міністерством закордонних справ
України у строкових трудових
відносинах.

Наказом МЗС України від 25.03.2010 року №
457-ос позивача було достроково
відкликано в Україну у зв'язку з
службовою необхідністю на підставі
абзацу другого частини першої статті 22
Закону України «Про дипломатичну
службу», а не на підставі статті 21
Закону України «Про дипломатичну
службу», як це стверджує Позивач.

Рішення про відкликання працівника з
дипломатичної служби приймається
виключно МЗС України. Законодавство
України не встановлює будь-яких вимог
щодо порядку та строків прийняття
рішення про відкликання працівника з
довготермінового відрядження, у тому
числі щодо дострокового відкликання.

Відповідно до статті 22 Закону України
«Про дипломатичну службу» працівники
дипломатичної служби, направлені у
довготермінове відрядження, можуть
бути достроково відкликані до України
у випадках:

- службової необхідності;

- за станом здоров'я;

- невиконання або неналежного
виконання ними службових обов'язків;

- вчинення проступків, які їх ганьблять;

- вчинення членами їх сімей дій, що
можуть призвести до негативних
наслідків при подальшому перебуванні
працівника дипломатичної служби у
довготерміновому відрядженні.

У зв'язку з цим, наказом МЗС України від
23.04.2010 року № 552-ос, з внесеними змінами
наказом МЗС України від 28.05.2010 року №
852-ос в частині дати звільнення, ОСОБА_3
було звільнено з посади першого
секретаря Посольства України в
Республіці Ірак у зв'язку із
закінченням строку трудового договору.

Таким чином, трудові відносини між
Міністерством закордонних справ
України та позивачем були припинені у
зв'язки з закінчення строку, на який він
укладався - завершення терміну
довготермінового відрядження
позивача, після закінчення строку
тимчасової непрацездатності позивача,
а не за положеннями статті 40 КЗпП., як
стверджує позивач.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно положень статей 12, 21 Закону
України «Про дипломатичну службу»
після завершення строку
довготермінового відрядження позивача
Міністерство закордонних справ
України не мало обов'язку надавати
позивачу будь-яку іншу посаду в системі
органів дипломатичної служби.

Твердження позивача щодо відкликання
його для вирішення питання подальшої
ротації і переведення його на роботу до
іншого Посольства України є
безпідставними, оскільки жодних
доказів з цього приводу позивачем не
надано.

Зважаючи на те, що наказом Міністерства
закордонних справ України від 27.10.2008
року № 2476-ос позивача було призначено
на посаду на час довготермінового
відрядження, дії Міністерства
закордонних справ України у питанні
видання наказів щодо відкликання з
довготермінового відрядження та
звільнення з дипломатичної служби, а
також при врахуванні характеру
трудових відносин, відповідають
вимогам чинного законодавства, отже,
заяви позивача щодо порушень зі
сторони МЗС України положень ст. 21
Закону України «Про дипломатичну
службу» та звільнення його до
закінчення строку чинності строкового
трудового договору від 27.10.2008 року № 28
являються необґрунтованими та
безпідставними.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на положення статті 47 КЗпП
України, абзац третій якої зобов'язує
власника видати працівникові у день
звільнення копію наказу про звільнення
виключно у разі звільнення працівника
з ініціативи власника.

Згідно з пунктом 6.1 строкового
трудового договору від 27.10.2008 року № 28
строк його дії встановлюється з 08.11.2008
року до завершення довготермінового
відрядження. Договір припиняється з
дати завершення строку його дії,
вказаної у пункті 6.1 договору (пункт 6.4
договору).

Таким чином, є помилковим твердження
апелянта про обов'язок Міністерства
закордонних справ України вручити йому
копію наказу про звільнення, оскільки
звільнення відбулося не з ініціативи
роботодавця, а у зв'язку з закінченням
строку трудового договору (пункт 2
статті 36 КЗпП України).

Таким чином, необґрунтованим є
посилання апелянта на ту обставину, що
про порушене право він міг дізнатися
лише після отримання копії наказу, яким
його було звільнено з дипломатичної
служби.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували
перебування позивача, за його
твердженням, в період з 31.05.2010 року по
23.07.2013 року у відпустці за власний
рахунок. Таких доказів не міститься і в
матеріалах особової справи позивача,
завірена копія якої міститься в
матеріалах справи.

Щодо видачі трудової книжки, то
відповідно до пункту 4.2 «Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників», затвердженої наказом
Міністерства праці України.
Міністерства юстиції України.
Міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 р. № 58.
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 17.08.1993 р. за № 110. якщо працівник
відсутній на роботі в день звільнення,
то власник або уповноважений ним орган
в цей день надсилає йому поштове
повідомлення із вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки. Пересилання трудової книжки
поштою з доставкою на зазначену адресу
допускається тільки за письмовою
згодою працівника.

В матеріалах адміністративної справи
міститься лист Міністерства
закордонних справ України від 23.04.2013
року № 201/36-091-945, адресований позивачеві
та надісланий за адресою: 04210, АДРЕСА_1 з
пропозицією отримати в Департаменті
персоналу трудову книжку або ж
надіслати до Департаменту персоналу
заяву з проханням відправити трудову
книжку поштою. Однак, лист було
повернуто як не вручений. Адреса, за
якою надсилався зазначений лист,
вказана в строковому трудовому
договорі від 27.10.2008 року № 28.

Позивачем не надано доказів того, що
він звертався до Міністерства
закордонних справ України з вимогами
про видання йому копії наказу про
звільнення чи надіслання поштою
трудової книжки.

Так, позивач звернувся до Міністерства
закордонних справ України і подавав
листи непрацездатності з метою
продовження відпустки та
відтермінування дати звільнення.

У зв'язку з надходженням листка
непрацездатності позивача
Міністерство закордонних справ
України видало наказ від 28.05.2010 року №
852-ос щодо продовження відпустки та
звільнення, яким дату звільнення
позивача « 23.04.2010 року» зазначену в
наказі Міністерства закордонних справ
України від 23.04.2010 року № 522-ос змінено
на 31.05.2010 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що Міністерством
закордонних справ України дотримано
вимоги вищезазначеної Інструкції від
29.07.1993 року № 58 щодо інформування
позивача про звільнення та
необхідність забрати трудову книжку,
як у письмовій формі 23.04.2010 року, так і в
усній під час особистого відвідування
Міністерства закордонних справ
України.

Проаналізувавши вищевикладене та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів приходить до однозначного
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому, у
відповідності до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 06.11.2014
року.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.