Справа № 2а-293/12/1226
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/52969/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Пасічник С.С., Штульман І.В.,

секретар судового засідання -
Василенко І.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Свердловську Луганської області на
постанову Свердловського міського
суду Луганської області від 02.03.2012р. та
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2012р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Свердловську Луганської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату пільгової пенсії, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом про зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату пільгової пенсії за віком, як
працівника підземних робіт відповідно
до статті 8 Закону України «Про
підвищення престижності шахтарської
праці» у розмірі 80% від
середньомісячного заробітку, з якого
проводиться розрахунок пенсії
відповідно до статті 27 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», але не менш як
три прожиткових мінімуми для осіб, які
втратили працездатність з 22.08.2010р.

Постановою Свердловського міського
суду Луганської області від 02.03.2012р. у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2012р.
скасовано рішення суду першої
інстанції, позов задоволено.

З таким рішенням апеляційного суду не
погодився відповідач, подав касаційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить скасувати постановлені судами
рішення та ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних мотивів та передбачених
законом підстав.

Так, відповідно до статті 1 Закону
України «Про підвищення престижності
шахтарської праці» (в редакції станом
на час виникнення спірних відносин) дія
цього Закону поширюється на
працівників, що видобувають вугілля,
залізну руду, руди кольорових і
рідкісних металів, марганцеві та
уранові руди, працівників
шахтобудівних підприємств, які зайняті
на підземних роботах повний робочий
день (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Відповідно до статті 8 вказаного Закону
мінімальний розмір пенсії шахтарям,
які відпрацювали на підземних роботах
не менш як 15 років для чоловіків та 7,5
років для жінок за списком N 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затвердженим Кабінетом
Міністрів України, встановлюється
незалежно від місця останньої роботи, у
розмірі 80 відсотків середньої
заробітної плати шахтаря, але не менш
як три розміри прожиткового мінімуму,
встановленого для осіб, які втратили
працездатність. Для обчислення розміру
пенсій за віком за кожний повний рік
стажу роботи на підземних роботах до
страхового стажу додатково
зараховується по одному року.

Так судами встановлено, що позивач
отримує пенсію за віком на пільгових
умовах з 45 років з 22.08.2010р.

Загальний стаж роботи позивача
становить 28 років 1 місяць 15 днів, у тому
числі за Списком №1 на підземних
роботах - 7 років 8 місяців 3 дні на
посаді хронометражиста підземного.

Згідно довідки про підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсії при відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній від 01.12.2010р. №61 позивач у
період з 03.11.2004р. по дату видачі довідки
5 років 11 місяців 27 днів працювала на
посаді хронометражиста на підземних
роботах, зайнятість на підземних
роботах 50 відсотків і більше робочого
часу в році, що передбачено Списком №1,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 16.01.2003р. №36.

З довідки, виданої ДП
«Свердловантрацит», від 03.12.2010р. № 39 про
спуски в шахту позивача на посаді
хронометражиста на підземних роботах
за період з 03.11.2004р. по 30.09.2010р.
вбачається, що кількість спусків в
шахту менша кількості відпрацьованих
днів.

У листопаді 2011 року позивач звернулась
до відповідача із заявою про
перерахунок розміру пенсії згідно
Закону України «Про підвищення
престижності шахтарської праці».

УПФУ у м. Свердловську Луганської
області своїм листом від 30.11.2011р. №
1488/Л-14 відмовило позивачу у такому
перерахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що в
ході розгляду справи, дослідження
доказів, зокрема довідки про спуск в
шахту за період роботи позивача,
довідки про підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсії
при відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній, не знайшли
свого підтвердження доводи про
зайнятість на підземних роботах 100
відсотків робочого часу на рік, а тому
положення Закону України «Про
підвищення престижності шахтарської
праці» не розповсюджується на посаду
позивача - хронометражиста підземного,
робота на якій передбачає зайнятість
на підземних роботах 50 і більше
відсотків робочого часу на рік згідно
Списку №1.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд, виходив із того, що
робота хронометражиста носить
роз'їзний характер на підземних
роботах з повним робочим днем у шахті у
підземних умовах, а тому є підстави для
перерахунку пенсії позивача згідно
вимог Закону України «Про підвищення
престижності шахтарської праці».

Поряд з тим, за правилами статті 1
Закону України «Про підвищення
престижності шахтарської праці» (в
редакції станом на час виникнення
спірних відносин) дія цього Закону
поширюється на працівників, що
видобувають вугілля, залізну руду, руди
кольорових і рідкісних металів,
марганцеві та уранові руди,
працівників шахтобудівних
підприємств, які зайняті на підземних
роботах повний робочий день (далі -
шахтарі), та членів їх сімей, оскільки
позивач не відноситься до жодної з
вказаних категорій працівників, то
відповідно і норми вказаного Закону на
неї не поширюються.

Відповідно до статті 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду апеляційної інстанції та
залишення в силі законного рішення
суду першої інстанції, яке скасовано
помилково.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 226, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м. Свердловську Луганської області
задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2012р. у
даній справі скасувати, а постанову
Свердловського міського суду
Луганської області від 02.03.2012р.
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
С.С. Пасічник

І.В. Штульман