Справа № К/9991/75527/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/75527/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Заїки М.М.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Центрально-Міського
управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської
ради Донецької області про стягнення
недоплаченої суми допомоги на дітей,
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи, за касаційною скаргою
Центрально-Міського управління праці
та соціального захисту населення
Горлівської міської ради Донецької
області на постанову
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 10
грудня 2008 року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 12 березня 2009 року,

в с т а н о в и л а:

9 жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1, є інвалідом ІІІ
групи. Позивач має на утриманні доньку
1992 року народження та сина 1997 року
народження, які мають статус дитини,
потерпілої від Чорнобильської
катастрофи, тому відповідно до пункту 6
частини першої статті 30 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на щомісячну виплату 50 процентів
мінімальної заробітної плати
незалежно від інших виплат на кожну
дитину шкільного віку, яка евакуйована
із зони відчуження або народилася
після 26 квітня 1986 року від батька, який
на час настання вагітності матері, має
підстави належати до категорії 1 або 2.
Проте всупереч вимогам зазначеного
закону вказана допомога була виплачена
позивачу не в повному розмірі.

Просив: визнати неправомірними дії
Центрально-Міського управління праці
та соціального захисту населення
Горлівської міської ради Донецької
області щодо відмови в перерахунку та
виплаті на користь позивача
недоотриманої суми допомоги на дитину,
потерпілу від Чорнобильської
катастрофи;

стягнути з відповідача на користь
позивача недоотриману суму допомоги на
дитину, потерпілу від Чорнобильської
катастрофи, в сумі 22498,20 грн (за період з
січня 2002 року по липень 2008 року);

зобов'язати відповідача в подальшому
нараховувати та виплачувати допомогу
на дітей, потерпілих від
Чорнобильської катастрофи, з
урахуванням мінімальної заробітної
плати, що встановлюється кожного року
законом України про Державний бюджет
України.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 10 грудня 2008 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії
Центрально-Міського управління праці
та соціального захисту населення
Горлівської міської ради Донецької
області щодо розміру та порядку
нарахування щомісячної допомоги на
дітей, потерпілих від Чорнобильської
катастрофи, за 2002 - 2005, 2007, 2008 роки
відповідно до підзаконних нормативних
актів, відмови у виплаті ненарахованої
суми цієї допомоги за вказані роки.

Стягнуто з Центрально-Міського
управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської
ради Донецької області на користь
ОСОБА_1 суму допомоги на дітей,
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи, за 2002 - 2005, 2007, 2008 роки в
розмірі 18202,40 грн за рахунок коштів
Державного бюджету України.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2009 року апеляційну скаргу
Центрально-Міського управління праці
та соціального захисту населення
Горлівської міської ради Донецької
області було задоволено частково.
Постанову Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 10 грудня 2008 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії
Центрально-Міського управління праці
та соціального захисту населення
Горлівської міської ради Донецької
області щодо несплати дітям
компенсації відповідно до вимог пункту
6 частини першої статті 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати за періоди 2005 року, з 9
липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня
2008 року.

Стягнуто з Центрально-Міського
управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської
ради Донецької області за рахунок
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 заборгованість із щомісячних
виплат мінімальної заробітної плати на
дітей за періоди 2005 року, з 9 липня по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року в
сумі 7902,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку
Центрально-Міського управління праці
та соціального захисту населення
Горлівської міської ради Донецької
області, судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1, є
інвалідом ІІІ групи. Позивач має на
утриманні дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Діти позивача з 20
січня 2005 року перебувають на обліку в
Центрально-Міському управлінні праці
та соціального захисту населення
Горлівської міської ради Донецької
області та мають право на пільги і
компенсації, встановлені Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
як діти, які потерпіли від
Чорнобильської катастрофи.

Згідно з положеннями пункту 6 частини
першої статті 30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) щомісячна виплата 50
процентів мінімальної заробітної
плати незалежно від інших виплат на
кожну дитину шкільного віку, яка
евакуйована із зони відчуження або
народилася після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності
матері, має підстави належати до
категорії 1 або 2, або матері, яка на час
настання вагітності або під час
вагітності має підстави належати до
категорії 1 або 2, а також на кожну
дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення.

Відповідно до вимог статті 63 Закону №
796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Вихідним критерієм обрахунку спірних
сум виплат відповідно до положень
статті 30 вказаного Закону визначено
мінімальну заробітну плату, розмір
якої встановлювався законами України
про Державний бюджет на відповідні
роки.

Пунктом 37 статті 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006
рік» від 20 грудня 2005 року № 3235-IV дію
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в частині виплати компенсацій і
допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати зупинено
на 2006 рік.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007
рік» 19 грудня 2006 року № 489-V дію пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в частині
виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати зупинено на 2007 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено щомісячну виплату
незалежно від інших виплат на кожну
дитину шкільного віку, яка евакуйована
із зони відчуження або народилася
після 26 квітня 1986 р. від батька, який на
час настання вагітності матері, має
підстави належати до 1 або 2 категорії,
або матері, яка на час настання або під
час вагітності має підстави належати
до 1 або 2 категорії, а також на кожну
дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення з неї, - 3,30 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про встановлення розмірів виплат
деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 20 квітня 2007 року № 649
було збільшено розмір зазначеної
щорічної виплати - 16,50 грн.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року №6-р/2007 положення
пункту 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з 9 липня 2007 року відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати щомісячну компенсацію
сім'ям з дітьми в розмірі,
встановленому пунктом 6 частини першої
статті 30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Підпунктом «а» підпункту 5 пункту 28
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI до пункту 6 частини
першої статті 30 Закону № 796-ХІІ внесено
зміни, відповідно до яких щомісячна
виплата в порядку та розмірі,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, незалежно від інших виплат на
кожну дитину шкільного віку, яка
евакуйована із зони відчуження або
народилася після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності
матері, має підстави належати до
категорії 1 або 2, або матері, яка на час
настання вагітності або під час
вагітності має підстави належати до
категорії 1 або 2, а також на кожну
дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктом «а» підпункту 5
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Вихідним критерієм обрахунку спірних
сум виплат відповідно до положень
статті 30 Закону № 796-ХІІ визначено
мінімальну заробітну плату, розмір
якої встановлювався законами України
про Державний бюджет на відповідні
роки.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 30 Закону № 796-ХІІ
та законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідні роки, а не постанова
Кабінету Міністрів України «Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 20 квітня 2007 року № 649, положення
якої істотно звужують обсяг
встановлених законом прав громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

У порядку адміністративного
судочинства вирішуються спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, тому до
зазначених правовідносин
застосовується річний строк звернення
до суду, визначений частиною другою
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач у запереченнях на позов
наполягав на застосуванні положень
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (а.с. 29).

Позивач, звернувшись до суду з позовом 9
жовтня 2008 року, пропустив строк
звернення до суду щодо позовних вимог
про перерахунок пенсії за період з
січня 2002 року по 8 жовтня 2007 року,
клопотання про поновлення строку
звернення до суду у позовній заяві не
заявляв. Проте суд першої інстанції
помилково застосував до спірних
правовідносин, пов'язаних з
оскарженням рішень, дій та
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, положення пункту 3 частини
першої статті 268 Цивільного кодексу
України замість строків звернення до
суду, визначених статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, зазначеної
помилки не виправив.

Крім цього, суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позов частково,
помилково ухвалив рішення, у якому
обчислив та визначив конкретний розмір
щомісячних виплат на дітей шкільного
віку, належних до виплати позивачу, чим
фактично виконав повноваження,
покладені на відповідача, чого робити
був не вправі.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Центрально-Міського
управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської
ради Донецької області задовольнити
частково.

Постанову Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 10 грудня 2008 року та
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2009 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 на Центрально-Міського
управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської
ради Донецької області про стягнення
недоплаченої суми допомоги на дітей,
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи, за період з січня 2002 року по
8 жовтня 2007 року залишити без розгляду.

Зобов'язати Центрально-Міське
управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської
ради Донецької області перерахувати та
виплатити ОСОБА_1 за період з 9 жовтня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року щомісячні виплати на
кожну дитину шкільного віку на
підставі пункту 6 частини першої статті
30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ у розмірі 50 процентів
мінімальної заробітної плати,
встановленої законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки, з урахуванням сум фактично
проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Заїка М.М.