Справа № 569/13438/14-а
Суддя: Музичук Н.Ю. Н. Ю.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року
Рівненський
міський суд Рівненської області

в особі судді
Музичук Н. Ю.

при секретарi
Дубарець Ю.М.

за участю позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

представника відповідача
Рибалко Н.О.

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в мiстi Рiвному справу
адміністративного судочинства за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Рівному про визнання дій та рішень
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В :

22 Серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
Рівненський міський суд із позовом про
визнання дій Управління Пенсійного
фонду України в м. Рівне протиправними
та нарахування та виплату йому пенсії
по інвалідності відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в розмірі визначеному постановою
Рівненського міського суду від 13 липня
2011 року, в межах строку передбаченого
законом звернення до
адміністративного суду - 22 лютого 2014
року. За змістом позовної заяви вказує,
що Рішеннями Європейського суду із
прав людини по справах «Москаленко та
інші проти України», «Хворостяний та
інші проти України» встановлено, що
тривале невиконання рішень
національних судів, ухвалених на
користь заявників є порушенням пункту 1
статті 6 Конвенції та статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
статті 13 Конвенції. Статтею 2 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» проголошено, що
рішення цього суду є обов'язковим для
виконання Україною відповідно до ст.46
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та
протоколів до неї. У статті 17 Закону
України «Про виконання рішень і
застосування практики Європейського
суду з прав людини» також зазначено, що
при розгляді справ суди застосовують
Конвенцію та практику цього суду як
джерело права. Зі змісту рішень
Європейського суду з прав людини
вбачається, що тривале невиконання
рішень національних судів є порушенням
пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та
статі 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідач по справі - Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне,
подав письмові заперечення, в яких
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
правомірність своїх дій. В
запереченнях вказує, що по аналогічній
позовній заяві позивача Рівненським
міським судом 17.02.2014 року уже ухвалена
постанова про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі, яка
вступила в законну силу. Крім того,
вказується, що пенсія позивача
виплачується відповідно до Закону
України «Про внесення змін до закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» №3491-УІ від 14.06.2011 року, який є
пріоритетним над нормами Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
який застосовувався до набрання
чинності нормативно-правового акту
КМУ, прийнятого на виконання вимог п.4
Прикінцевих положень Закону України
№3491-УІ, тобто до 22 липня 2011 року.
Зазначені апелянтом виплати, згідно
чинного законодавства, не мають
відношення до Пенсійного фонду /тільки
обраховуються від суми пенсійного
забезпечення/ , оскільки не мають
страхової природи і не формувались за
рахунок страхових внесків,
фінансуються виключно із Державного
бюджету України та виплачуватись
пенсійними управліннями не можуть.
Натомість, відповідно до Закону
України «Про державний бюджет України
на 2014 рік» дані виплати в Державному
бюджеті не були передбачені. Щодо
позивача цілком правомірно було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, у зв'язку із
повним фактичним виконанням рішення
суду. Окрім того, постановою Кабінету
Міністрів України від 23.11.2011 року №1210
«Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що набула чинності із 01.01.2012 року,
затверджено Порядок обчислення пенсій
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Згідно із
зазначеним Порядком, пенсії, за
бажанням осіб, можуть визначатися
виходячи із заробітної плати,
одержаної за роботу в зоні відчуження в
1986-1990 роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків.

Особливої уваги заслуговує той факт, що
із 03.08.2014 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» від 31.07.2014 року №1622-УІІ.
Статтею 6-7 вказаного Закону
встановлено, що норми і положення
статей 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи із наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.
Тобто вказані зімни до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» передбачають беззаперечне
застосування постанови КМУ №1210 від
23.11.2011 року при обчисленні пенсії
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Позивач та представник позивача
підтримали в повному обсязі вимоги
позовної заяви в первинній її редакції
від 22.08.2014 року в судовому засіданні,
просять її задовольнити.

Представник відповідача заперечує
позовні вимоги ОСОБА_2 та підтримав
надані суду заперечення в судовому
засіданні. Доповнив, що відповідачем не
були отримані повідомлення і вимоги
про виконання рішень Європейського
суду із прав людини від Органу
представництва, у цьому зв'язку доводи
і посилання позивача та рішення
Європейського суду вважає
безпідставними. Пенсія позивача ІІ
групи інвалідності особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, нараховується і
виплачується в порядку та розмірах,
встановлених чинним законодавством.
Просить відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд прийшов до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення за
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхні
посадови і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, належить до
першої категорії, є інвалідом 2-ї групи,
як особа, яка потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, виданого Рівненською обласною
державною адміністрацією 21.08.2008 року.

Постановою Рівненського міського суду
від 13 липня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2012
року, в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в місті Рівне
зобов'язано УПФ України в м. Рівне із 26
квітня 2011 року зробити перерахунок та
виплатити на користь ОСОБА_2 пенсію в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії
за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсій за віком, згідно ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, із урахуванням виплачених
сум пенсій.

На виконання судового рішення 16.08.2011
року органами ДВС України відкрите
виконавче провадження ВП28546774,
відповідачем проведене нарахування
пенсії ОСОБА_2 у визначеному
постановою суду розмірі щомісяця,
починаючи із 26 квітня 2011 року по 22.07.2011
року. До зміни чинного законодавства в
цій частині. Постанова Рівненського
міського суду від 13 липня 2011 року в
такий спосіб виконана відповідачем.
Зазначені обставини підтверджуються
матеріалами справи, доводами
відповідача, постановою Рівненського
міського суду №569/17072/13а від 17.02.2014 року
та не є спірними.

Доводи сторони позивача в частині
поширення дії щодо нього Рішень
Європейського суду із прав людини по
справах «Москаленко та інші проти
України», «Хворостяний та інші проти
України», якими встановлено, що
тривале невиконання рішень
національних судів, ухвалених на
користь заявників є порушенням пункту 1
статті 6 Конвенції та статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
статті 13 Конвенції, за період із 22
лютого 2014 року, оцінюються хибними та
не приймаються до уваги суду із
наступних підстав.

Згідно статті 10 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» визначаються додаткові заходи
індивідуального характеру, а саме: з
метою забезпечення відновлення
порушених прав Стягувача, крім виплати
відшкодування, вживаються додаткові
заходи індивідуального характеру,
якими є відновлення настільки
наскільки це можливо, попереднього
юридичного стану, який Стягувач мав до
порушення Конвенції. Стаття 11
зазначеного Закону регламентує, що
протягом 10 днів від дня одержання
повідомлення про набуття Рішенням
статусу остаточного Орган
представництва: а) надсилає
Стягувачеві повідомлення із
роз'ясненням його права порушити
провадження про перегляд справи та/або
про його право на відновлення
провадження відповідно до чинного
законодавства; б) повідомляє орган, які
є відповідальними за виконання
передбачених у Рішенні додаткових
заходів індивідуального характеру, про
зміст, порядок і строки виконання цих
заходів. До повідомлення додається
переклад Рішення, автентичність якого
засвідчується Органом представництва.

Статтею 1 Закону встановлено, що Орган
представництва - орган відповідальний
за забезпечення представництва
України в Європейському суді з прав
людини та координацію виконання його
рішень.

Відтак, оскільки будь-яких повідомлень
та вимог про виконання рішень
Європейського суду з прав людини на
користь позивача, як Стягувача, з
Органу представництва України в
Європейському суді з прав людини
стосовно відновлення порушеного права
на адресу відповідача, відповідального
за виконання, не надходило, підстави
відновлювати виплату у зазначеному
позивачем розмірі, відповідно до
постанови Рівненського міського суду
від 13 липня 2011 року, відсутні.

Разом з тим, спірним питанням у справі є
правомірність дій управління
пенсійного органу, відповідача у
справі, щодо правильності нарахування
та виплати пенсії позивача ОСОБА_2,
відповідно ст. ст. 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період
від 01 січня 2014 року по 03 серпня 2014 року,
а щодо судового провадження - в межах
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду з
приводу відновлення порушеного права -
із 22 лютого 2014 року.

Законом України «Про державний бюджет
на 2014 рік» /в межах встановленого
законом строку звернення позивача до
адміністративного суду/ не встановлені
обмеження щодо застосування вказаних
ст. ст. 50,54 положень Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Норми
статей 50,54 Закону України №796-ХІІ не
були скасовані чи змінені до вступу в
законну силу 03.08.2014 року Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» від 31.07.2014 року №1622-УІІ.

Статтею 6-7 вказаного Закону
встановлено, що норми і положення
статей 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи із наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.
Тобто вказані зімни до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» передбачають беззаперечне
застосування постанови КМ України №1210
від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» при обчисленні пенсії
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Водночас, розрахунок основної та
додаткової пенсій позивачу, в тому
числі в період із 22 лютого по 03 серпня
2014 року, здійснено відповідачем,
виходячи із розмірів встановлених
постановою КМ України №1210 від 23.11.2011
року, якою всупереч приписів ст.ст.50,54
Закону №796-ХІІ, встановлено фіксований
розмір суми, з якої проводиться
розрахунок пенсії, при тому , що ці суми
не відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком.

Згідно із положеннями ч.4 ст.9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, Закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу. Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру основної та додаткової пенсії
застосуванню підлягають саме статті
50,54 Закону України № 796-ХІІ, а не
постанова КМ України №1210 від 23.11.2011
року, яка істотно звужує обсяг
встановлених Законом прав. Вихідним
критерієм обрахунку державної і
додаткової пенсії виступає мінімальна
пенсія за віком, яка, відповідно ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Будь-які інші
нормативно-правові акти, які б
визначили механізм вирахування
мінімальної пенсії за віком або
встановлювали її розмір, відсутні.

Суд приходить до висновку, що позивач
просив визнати протиправними дії та
зобов'язати відповідача відновити
нарахування і виплату його пенсії у
розмірі, визначеному постановою
Рівненського міського суду від 13.07.2011
року, відповідно до якої розмір
основної пенсії /ст.54 Закону №796-ХІІ/
для інвалідів ІІ групи становить 8
мінімальних пенсій за віком,
додаткової пенсії /ст.50 Закону №796-ХІІ/
- 75% мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, в силу ст. 19 Конституції
України, відповідач, діючи в межах
повноважень та у спосіб передбачений
Конституцією і Законами України, мав
виконувати вимоги чинного
законодавства в частині нарахування і
виплати позивачу пенсії згідно
приписів ст.ст.50,54 Закону №796-ХІІ в
період від 01 січня 2014 року по 03 серпня
2014 року.

За наведених обставин, вимоги позивача
про визнання протиправними дій та
зобов'язання відповідача проводити
нарахування і виплату його пенсії у
розмірі, визначеному ст.ст.50,54 Закону
№796-ХІІ, підлягають до часткового
задоволення шляхом відновлення
порушеного права на вказаний ним
розмір пенсії в період від 22 лютого по 03
серпня 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 71, 99, 100,
158-163, 167, 186, 254 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у місті
Рівному щодо нарахування та виплати
пенсії ОСОБА_2, починаючи із 22 лютого 2014
року до 03 серпня 2014 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у місті Рівному
здійснити донарахування і виплату
ОСОБА_2 основної та додаткової пенсії,
передбачених ст.ст. 50,54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком
/основна пенсія/ та 75 процентів
мінімальної пенсії за віком /додаткова
пенсія/, що розраховується залежно від
розміру прожиткового визначеного
законом мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, з урахуванням
проведених виплат, за період із 22
лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року
включно.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі складення
постанови у повному обсязі, відповідно
до частини 3 статті 160 КАС України, а
також прийняття постанови в письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
заяву не було подано. Якщо була подана
апеляційна скарга судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Суддя Рівненського міського суду
Н.Ю.Музичук