Справа № 2-а/1970/193/12
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2012-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/193/12

24 лютого 2012 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі

головуючого судді Жука А.В., при
секретарі судового засідання Шаблій
Ю.П.

за участю сторін:

представника позивача - Вовка С.В.;

представника відповідача - Креховця
В.І.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Тернополі адміністративну справу

за адміністративним позовом
Підгаєцького районного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття

до Державної фінансової інспекції в
Тернопільській області

про скасування вимог,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного
адміністративного суду звернувся
Підгаєцький районний центр зайнятості
- робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття (далі по
тексту - Підгаєцький РЦЗ або позивач) з
адміністративним позовом до
міжрайонного контрольно - ревізійного
відділу в Бережанському та
Підгаєцькому районах про скасування
пунктів 2, 3, 4 обов'язкових вимог,
викладених в листі Міжрайонного
контрольно-ревізійного відділу в
Бережанському та Підгаєцькому районах
«Про усунення порушень фінансової
дисципліни» №19-18-13-14/677 від 22.12.2011.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що норми і
гарантії в оплаті праці, передбачені
частиною першою ст. 12 Закону України
«Про оплату праці» та Кодексом законів
про працю України, є мінімальними
державними гарантіями, а отже
нарахування та виплата середнього
заробітку за час перебування
працівників у відрядженнях позивачем
правомірно проводилась в розмірах
більших, ніж це передбачено Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995.

В судовому засіданні 03.02.2012 за згодою
позивача ухвалою суду було здійснено
заміну неналежного відповідача -
міжрайонний контрольно-ревізійний
відділ в Бережанському та Підгаєцькому
районах на належного відповідача -
Державну фінансову інспекцію в
Тернопільській області (далі по тексту
ДФІ в Тернопільській області або
відповідач).

В судовому засіданні 24.02.2012 представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з мотивів викладених в
позовній заяві, зазначив, що заробітна
плата працівникам за час їх
перебування у службових відрядженнях
нараховувалась та виплачувалась
виходячи з розміру заробітної плати в
тому місяці, в якому працівник
перебував у відрядженні без врахування
вимог Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 24.02.2012 проти позову
заперечив, надав пояснення аналогічні
викладеним в письмовому запереченні
проти позову, просив в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази в судовому
засіданні, суд встановив наступні
обставини справи.

Ревізія фінансово-господарської
діяльності, цільового та законного
використання коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в Підгаєцькому
районному центрі зайнятості за період
з 01.01.2009 по 01.10.2011 була передбачена п. 2.35
Плану роботи Державної фінансової
інспекції України та п. 1.2.3. прану
роботи МКРВ в Бережанському та
Підгаєцькому районах на IV квартал 2011
року.

Відповідно до п. 1.2.3 Плану прану роботи
МКРВ в Бережанському та Підгаєцькому
районах КРУ в Тернопільській області
на IV квартал 2011 року, Міжрайонним
контрольно-ревізійним відділом в
Бережанському та Підгаєцькому районах
з 25.10.2011 по 22.11.2011 проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності, цільового та законного
використання коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в Підгаєцькому
районному центрі зайнятості за період
з 01.01.2009 по 01.10.2011. За наслідками ревізії
складено акт від 22.11.2011 №18-22/79.

Ревізією дотримання законодавства при
нарахуванні та виплаті заробітної
плати за період перебування на курсах
підвищення кваліфікації та у службових
відрядженнях в ревізійному періоді
встановлено в 23 - х випадках переплату
на загальну суму 1082,46 гривні та
недоплату в 23 -х випадках на загальну
суму 1974,44 гривні. Переплати та
недоплати допущені внаслудок того, що
оплата праці за час перебування на
курсах підвищення кваліфікації та у
службових відрядженнях здійснювалась
без врахування середньої заробітної
плати, чим порушено ст. 94 Кодексу
законів про працю України, ст. 1 Закону
України «Про оплату праці», розділ 1, п. 1
(п.п. ж, л) Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою КМ України №100 від 08.02.1995.
Переплати заробітної плати в загальній
сумі 1082,46 гривні призвели до зайвого
перерахування до державних цільових
фондів нарахувань на заробітну плату в
сумі 362,03 гривні. Внаслідок допущеного
порушення Підгаєцькому РЦЗ завдано
матеріальної шкоди (збитків) на суму
1444,49 гривні та недоотримано фінансових
ресурсів фізичними особами в сумі 1974,44
гривні.

З метою усунення виявлених під час
ревізії порушень законодавства МКРВ в
Бережанському та Підгаєцькому районах
направлено позивачу обов'язкові до
виконання вимоги (лист №19-18-13-14/677 від
22.12.2011) в яких, зокрема, зазначено:

2. В порушення п. « 1ж», п. 2 та п. 8
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою КМ України №100 від 08.02.1995 при
нарахуванні заробітної плати
працівникам за період перебування їх у
відрядженні не проводилося обчислення
середньомісячної заробітної плати
працівників виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передували відрядженню, і внаслідок
цього за період, що підлягав ревізії,
працівникам зайво нараховано
заробітну плату в загальній сумі 1082,46
гривні.

3. Відшкодувати незаконні видатки
по заробітній платі за 2009 - 2010 роки та
січень - квітень 2011 року, в тому числі
шляхом пред'явлення позовів до винних
осіб в сумі 1082,46 гривень.

4. Провести донарахування
працівникам заробітної плати під час
перебування їх у відрядженні в сумі
1974,44 гривні. Провести перерахунок та
відповідні взаємозвірки щодо внесків
до цільових фондів та повернути зайво
сплачені кошти в сумі 362,03 гривні
(зарахувати в рахунок майбутніх
платежів).

Не погодившись із вказаними вимогами, в
частині висновків про зайву сплачену
заробітну плату за час перебування у
відрядженні в сумі 1082,46 гривні (п. 2
обов'язкових вимог), зобов'язання
відшкодувати зайво сплачену заробітну
плату за час перебування у відрядженні
в сумі 1082,46 гривні (п. 3 обов'язкових
вимог), зобов'язання провести
коригування по бухгалтерському обліку
зайво перерахованих внесків до
обов'язкових фондів України внаслідок
завищення бази оподаткування в сумі
362,03 гривні внаслідок переплати
заробітної плати (п. 4 обов'язкових
вимог) позивач оскаржив їх в судовому
порядку.

Дослідивши обставини справи та подані
сторонами докази суд приходить до
висновку що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав:

Статтею 121 КЗпП України передбачено, що
за відрядженими працівниками
зберігаються протягом усього часу
відрядження місце роботи (посада).
Працівникам, які направлені у службове
відрядження, оплата праці за виконану
роботу здійснюється відповідно до
умов, визначених трудовим або
колективним договором, і розмір такої
оплати праці не може бути нижчим
середнього заробітку.

Абзацами чотирнадцятим та п'ятнадцятим
розділу «Загальні положення»
Інструкції «Про службові відрядження в
межах України та за кордон»,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України № 59 від 13.03.1998 (в
редакції наказу Міністерства фінансів
України №146 від 10.06.1999, яка діяла
впродовж ревізійного періоду) за
відрядженим працівником зберігається
місце роботи (посада) та середній
заробіток за час відрядження, в тому
числі й за час перебування в дорозі.
Середній заробіток за час перебування
працівника у відрядженні зберігається
на всі робочі дні тижня за графіком,
установленим за місцем постійної
роботи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
оплату праці» заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 4 Закону України «про оплату
праці» визначено, що джерелом коштів на
оплату праці для установ і організацій,
що фінансуються з бюджету, є кошти, які
виділяються з відповідних бюджетів, а
також частина доходу, одержаного
внаслідок господарської діяльності та
з інших джерел.

Як вбачається з приписів ст. 12 Закону
України «Про оплату праці» норми
оплати праці (за роботу в надурочний
час; у святкові, неробочі та вихідні
дні; у нічний час; за час простою, який
мав місце не з вини працівника; при
виготовленні продукції, що виявилася
браком не з вини працівника;
працівників, молодше вісімнадцяти
років, при скороченій тривалості їх
щоденної роботи тощо) і гарантії для
працівників (оплата щорічних
відпусток; за час виконання державних
обов'язків; для тих, які направляються
для підвищення кваліфікації, на
обстеження в медичний заклад; для
переведених за станом здоров'я на легшу
нижчеоплачувану роботу; переведених
тимчасово на іншу роботу у зв'язку з
виробничою необхідністю; для вагітних
жінок і жінок, які мають дітей віком до
трьох років, переведених на легшу
роботу; при різних формах виробничого
навчання, перекваліфікації або
навчання інших спеціальностей; для
донорів тощо), а також гарантії та
компенсації працівникам в разі
переїзду на роботу до іншої місцевості,
службових відряджень, роботи у
польових умовах тощо встановлюються
Кодексом законів про працю України та
іншими актами законодавства України.
Норми і гарантії в оплаті праці,
передбачені частиною першою цієї
статті та Кодексом законів про працю
України, є мінімальними державними
гарантіями.

Згідно вимог ст. 13 Закону України «Про
оплату праці» оплата праці працівників
установ і організацій, що фінансуються
з бюджету, здійснюється на підставі
законодавчих та інших нормативних
актів України, генеральної, галузевих,
регіональних угод, колективних
договорів в межах бюджетних асигнувань
та інших позабюджетних доходів.

Статтею 27 Закону України «Про оплату
праці» визначено, що порядок
обчислення середньої заробітної плати
працівника у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 27 Закону України «Про
оплату праці» Кабінетом міністрів
України постановою №100 від 08.02.1995 було
затверджено Порядок обчислення
середньої заробітної плати (далі по
тексту - Порядок).

Відповідно до п.п. ж) п. 1 Порядку,
останній застосовується у випадках,
зокрема, службових відряджень.

Так, абзацом третім п. 2 Порядку
визначено, що у всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати,
в тому числі і за час перебування у
службових відрядженнях,
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Таким чином, виходячи із системного
аналізу наведених вище норм
законодавчих та інших нормативних
актів, суд приходить до переконання, що
нарахування та виплата заробітної
плати за час перебування працівників у
службових відрядженнях повинна була
проводитьсь позивачем, який є
установою, що фінансується з бюджету, в
порядку та на умовах визначених
Кодексом законів про працю України,
Закону України «Про оплату праці» та
Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженим
постановою КМ України №100 від 08.02.1995, а
отже виявлені під час проведення
ревізії порушення позивачем Порядку
знайшли своє підтвердженні і в процесі
розгляду справи судом.

Посилання позивача на ту обставину, що
розрахунок заробітної плати
працівникам за час їх перебування у
службових відрядженнях провадився
виходячи з посадового окладу (ставки)
того місяця, в якому працівник
перебував у відрядженні на підставі п.
10 Порядку, у зв'язку із випадками
тимчасового переведення працівників
на вище оплачувану роботу, на думку
суду є безпідставними та
необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Випадки корегування заробітної плати
для обчислення середньої заробітної
плати визначено п. 10 Порядку, зокрема у
випадках підвищення тарифних ставок і
посадових окладів на підприємстві, в
установі, організації відповідно до
актів законодавства, а також за
рішеннями, передбаченими в колективних
договорах (угодах), як у розрахунковому
періоді, так і в періоді, протягом якого
за працівником зберігається середній
заробіток.

Разом з тим, абзацом третім п. 10 Порядку
визначено, що у разі зміни тарифної
ставки (посадового окладу)
працівникові у зв'язку з присвоєнням
вищого розряду, переведенням на іншу
вищеоплачувану роботу (посаду) тощо,
про що зазначалось представником
позивача, таке коригування середньої
заробітної плати не провадиться.

Також безпідставним є посилання
позивача і на абзац четвертий п. 10
Порядку, оскільки право провадити
розрахунки виплат у всіх випадках
збереження середньої заробітної плати
виходячи з посадового окладу (ставки)
того місяця, в якому відбулася подія,
пов'язана з відповідними виплатами, з
урахуванням постійних доплат і
надбавок передбачено для працівників
бюджетних установ і організацій, яким
відповідно до законів України
щомісячно перераховуються посадові
оклади (ставки) до рівня не нижчого
середньої (подвійної) заробітної плати
в промисловості (народному
господарстві), що не знайшло свого
підтвердження під час розгляду справи
в суді.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи наведене, суд приходить до
переконання, що обов'язкові вимоги
викладені в п. п. 2, 3, 4 листа
Міжрайонного контрольно-ревізійного
відділу в Бережанському та
Підгаєцькому районах «Про усунення
порушень фінансової дисципліни»
№19-18-13-14/677 від 22.12.2011 винесені в межах та
на підставі повноважень визначених
законом, протиправність таких вимог
позивачем в судовому засіданні та
зібраними доказами не доведено, в
зв'язку з чим адміністративний позов до
задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35,70,71,79,86,128,153,158-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову Підгаєцького районного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до Державної
фінансової інспекції в Тернопільській
області про скасування пунктів 2, 3, 4
обов'язкових вимог, викладених в листі
Міжрайонного контрольно-ревізійного
відділу в Бережанському та
Підгаєцькому районах «Про усунення
порушень фінансової дисципліни»
№19-18-13-14/677 від 22.12.2011 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в 10
денний строк з дня проголошення
постанови апеляційної скарги у порядку
і строки, передбачені статтями 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

(постанова виготовлена в повному
обсязі 29.02.2012)

Головуючий суддя
Жук А.В.

копія вірна:

Суддя
Жук А.В.