Справа № 2а-10457/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Справа №
48863/12/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 18 квітня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську про визнання
недійсним розпорядження про
призначення пенсії та проведення
перерахунку пенсії державного
службовця,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 23.06.2010 року звернулася в суд з
адміністративним позовом до УПФ
України в м. Івано-Франківську, в якому
просила визнати недійсним
розпорядження про призначення пенсії
від 28.01.2010 року №1238 та зобов'язати
здійснити перерахунок та виплату з 28
січня 2010 року пенсії згідно Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" із
врахуванням 40% надбавки за вислугу
років від посадового окладу та доплати
за ранг, оскільки вона отримувала таку
надбавку перед виходом на пенсію, а не
25% , з якої нараховано пенсійні виплати.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 18 квітня 2011 року позов
задоволено. Визнано недійсним
розпорядження управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
про призначення пенсії від 28.01.2010 року
№1238. Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
здійснити ОСОБА_1 перерахунок та
виплату з 28 січня 2010 року пенсії згідно
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" із врахуванням 40% надбавки
за вислугу років від посадового окладу
та доплати за ранг з урахуванням вже
виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції УПФ України в м.
Івано-Франківську оскаржило його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт звертає увагу на те, що
зарахування роботи на посадах
бухгалтерів та економістів на
підприємствах, установах та
організаціях, при наявності
спеціальної освіти та безпосередньому
переходу з цієї посади на посаду
держслужбовця, дає право на винагороду
за вислугу років відповідно до Порядку
виплати винагороди за вислугу років
посадовим особам державної податкової
служби, які мають спеціальне податкове
звання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12.09.1997р.
№1013.

Ст.33 Закону України «Про державну
службу» винагорода за вислугу років як
складова заробітної плати не
передбачена, а тому не може бути
врахована для призначення пенсії
державного службовця.

В зв'язку з вищезазначеним, немає
підстав для обчислення заробітної
плати з урахуванням надбавки за
вислугу років в розмірі 40 відсотків від
посадового окладу та доплати за ранг.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення з
наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що згідно
наказу Державної податкової інспекції
в м.Івано-Франківську від 11.01.2010 року
позивачка звільнена з посади головного
державного податкового
ревізора-інспектора на пенсію, яка їй
призначена згідно ст..33 Закону України
«Про державну службу».

З розпорядження управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
про призначення пенсії від 28.01.2010 року
№1238 при обчисленні розміру пенсію їй
зараховано тільки 25% за вислугу років,
не враховано роботу на посадах
бухгалтерів та економістів на
підприємствах, установах та
організаціях.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що до виходу на пенсію позивачка
займала посаду державного службовця в
органах державної податкової служби
України й отримувала надбавку за
вислугу років в розмірі 40 відсотків, а
відтак, зменшуючи пенсійні виплати
пенсійний орган порушив пенсійні права
позивачки.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Пунктом 4 Порядку виплати винагороди за
вислугу років посадовим особам органів
державної податкової служби, які мають
спеціальні звання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 вересня 1997 року №1013 (із змінами,
внесеними згідно з постановою Кабінету
Міністрів України №1336 від 25 серпня 1998
року) визначено орган, який встановлює
стаж та процедуру його визначення.

Зокрема, у нормативно правовому акті
зазначено, що стаж роботи для виплати
винагороди за вислугу років
визначається комісією органу
державної податкової служби з питань
встановлення стажу, необхідного для
нарахування винагороди за вислугу
років. Рішення комісії про
встановлення стажу роботи або зміну
його розміру оформляється протоколом і
передається керівникові відповідного
органу державної податкової служби для
видання наказу про виплату винагороди
за вислугу років.

Як видно з витягу з протоколу №1 від
29.01.2009 року та наказу ДПА у
м.Івано-Франківську №17-о від29.01.2009
року, позивачці встановлено надбавку
за вислугу років в розмірі 40 %.( а.с.24,25)

Слід зазначити, що вказаний розмір
надбавки за вислугу років позивачці
було встановлено з урахуванням стажу,
який визначено рішенням відповідного
органу, що відповідає вимогам Порядку
виплати винагороди за вислугу років
посадовим особам органів державної
податкової служби, які мають
спеціальні звання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 вересня 1997 року №1013.

Таким чином, зменшуючи розмір такої
надбавки при перерахунку пенсії
відповідач вийшов за межі своїх
повноважень, чим порушив права та
законні інтереси позивачки, тому судом
першої інстанції обґрунтовано
поновлено порушені пенсійні права.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 18
квітня 2011 року у справі №2а-10457/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук