Справа № 2а-3270/10/0670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/30419/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 14.09.2010

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28.04.2011

у справі № 2а-3270/10/0670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Укрбакалія»

до Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області

про визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14.09.2010,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28.04.2011,
позов задоволено частково. Визнано
недійсним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області від
14.04.2010 № /3 в частині визначення
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Укрбакалія» податкового зобов'язання
з податку на прибуток у загальній сумі
48973 грн., в тому числі: 42293 грн. основного
платежу та 48973 грн. штрафних санкцій.

Коростенська ОДПІ подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення та ухвалити
нове судове рішення про відмову в
задоволенні позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального
права: п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1998 № 334/94-ВР, п. 16 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 9
«Запаси», затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
20.10.1999 № 246, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за
№ 751/4044.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
виїзної планової перевірки,
відповідачем складено акт від 10.09.2009 №
387/23-01/33136842, в якому зафіксовано
порушення позивачем вимог:

- п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1998 № 334/94-ВР (далі - Закон №
334/94-ВР), що полягало в невключенні до
складу валового доходу безповоротної
фінансової допомоги у вигляді
кредитної заборгованості за
зобов'язаннями перед ТОВ «Зоряний», за
якими минув строк позовної давності, в
сумі 93000 грн.;

- п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону № 334/94-ВР, що
полягало в невключенні до складу
валових доходів суми нестачі,
виявленої під час проведення
інвентаризації, яка була повернута
винними особами, а також у нездійсненні
коригування валових витрат в рахунок
зменшення на вартість ТМЦ, що не були
використані в господарській
діяльності;

- п. 5.9 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, що полягало в
неправомірному застосуванні методу
ФІФО при розрахунку приросту (убутку)
балансової вартості запасів.

Викладені в акті від 10.09.2009 № 387/23-01/33136842
порушення слугували підставою для
прийняття податковим органом
податкового повідомлення-рішення від
14.04.2010 № /3 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у загальній сумі 94887 грн., в
тому числі: 74070 грн. основного платежу
та 20817 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.04.2010 №
/3 в частині визначення
податкового зобов'язання за порушення
позивачем вимог п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 та п.п.
11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1998 № 334/94-ВР, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з
доведеності фактичного вчинення ТОВ
«Торговий дім «Укрбакалія» вказаних
порушень.

Задовольняючи позов в частині визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.04.2010 №
/3 в частині визначення
податкового зобов'язання за порушення
позивачем п. 5.9 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що платнику податків не заборонено
самостійно обирати метод здійснення
оцінки убутку запасів.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлено обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Порядок податкового обліку приросту
(убутку) балансової вартості товарів
регулюється положеннями п. 5.9 ст. 5
Закону № 334/94-ВР, якими встановлено, що
платник податку веде податковий облік
приросту (убутку) балансової вартості
товарів (крім тих, що підлягають
амортизації, та цінних паперів),
сировини, матеріалів, комплектуючих
виробів, напівфабрикатів, малоцінних
предметів (далі - запасів) на складах, у
незавершеному виробництві та залишках
готової продукції, витрати на
придбання та поліпшення (перетворення,
зберігання) яких включаються до складу
валових витрат згідно з цим Законом (за
винятком тих, що отримані безкоштовно).

Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 5 ст. 8 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 № 996-XIV встановлено, що
підприємство самостійно визначає
облікову політику підприємства.

Відповідно до п. 16 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 9 «Запаси»,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 20.10.1999 № 246,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.11.1999 за № 751/4044, при
відпуску запасів у виробництво, з
виробництва, продаж та іншому вибутті
оцінка їх здійснюється за одним з таких
методів:

ідентифікованої вартості відповідної
одиниці запасів;

середньозваженої вартості однорідних
запасів;

вартості перших за часом надходження
запасів (ФІФО);

нормативних затрат;

ціни продажу запасів (виключно для
запасів, що реалізуються через
роздрібну торгівлю.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період, який
перевірявся, позивач вів
бухгалтерський облік, використовуючи
метод вартості перших за часом
надходження запасів (ФІФО), що
відповідає наказу від 01.04.2004 № 1 БО про
затвердження облікової політики ТОВ
«Торговий дім «Укрбакалія» і
організації ведення бухгалтерського
обліку.

В обґрунтування неправомірності
використання вказаного методу
контролюючий орган посилається на
ненадання позивачем у відповідь на
письмовий запит відповідача документу
про затвердження облікової політики
підприємства, а також відповідних
пояснень щодо методу оцінки убутку
запасів. Утім, витягом з реєстру
вхідної кореспонденції підприємства
не підтверджено надходження чи
реєстрацію відповідного запиту
податкового органу, також відсутні
докази про вручення письмового запиту.

Крім того, Закон не ставить в
залежність права на застосування
платником певного методу
бухгалтерського обліку від
повідомлення податкового органу про
обрання такого методу.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку про
відсутність в діях позивача щодо
застосування методу бухгалтерського
обліку ФІФО порушень п. 5.9 ст. 5 Закону №
334/94-ВР, що спростовує правомірність
визначення ТОВ «Торговий дім
«Укрбакалія» податкового зобов'язання
за вказане порушення в сумі 48973 грн.
згідно з податковим
повідомленням-рішенням від 14.04.2010 №
/3.

Враховуючи встановлені судами
обставини, а також з огляду на межі
перегляду справи судом касаційної
інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції не
вбачає підстав для задоволення
касаційної скарги та скасування
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 14.09.2010 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28.04.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун