Справа № 807/2282/13-а
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р.

Справа № 11639/13/876 Львівський
апеляційний адміністративний суд в
складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 24
липня 2013 року в справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Свалявському районі Закарпатської
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О
В И В :

В липні 2013 року Управління Пенсійного
фонду України в Свалявському районі
Закарпатської області (далі - УПФ)
звернулося до суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі
- ФОП) про стягнення заборгованості по
сплаті єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
квітня 2011 року по І квартал 2013 року в
сумі 8797,16грн, покликаючись на те, що ФОП
у відповідності до Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон
№2464-IV) є платником єдиного внеску, який
ним у встановлені строки не сплачено,
незважаючи на надіслану УПФ вимогу від
10.05.2013 №Ф-565 (далі - Вимога).

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року в справі №807/2282/13-а заявлений позов
задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржив ФОП, який покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
якою закрити провадження у справі. У
поданій апеляційній скарзі вказує, що
судом першої інстанції не враховано, що
у нього відсутня заборгованість по
сплаті єдиного внеску, а відтак
порушено його права та свободи.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
ФОП зобов'язаний згідно чинного
законодавства сплачувати УПФ єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, отримав від
позивача відповідну Вимогу, однак
вказаного не вчинив та доказів сплати
суду не надав, то позов УПФ є
підставним.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
ФОП зареєстрований УПФ, як фізична
особа-підприємець, та є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (а.с.6-7).

Проте, з квітня 2011 року та по кінець І
кварталу 2013 року ФОП не було сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
встановленому розмірі та строки.
Станом на 03.06.2013 заборгованість склала
8797,16грн, про що свідчить розрахунок
суми заборгованості та картка
особового рахунку.

10.05.2013 УПФ було прийнято та надіслано
ФОП Вимогу про сплату боргу по єдиному
внеску в сумі 8797,16грн, яка отримана
останнім 14.05.2013 (а.с.8).

Однак, оскільки відповідачем у
встановлені строки не було добровільно
сплачено зазначену заборгованість із
сплати єдиного внеску, УПФ звернулось
до адміністративного суду із цим
позовом.

Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції
України передбачено, що кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В преамбулі Закону №2464-VI зазначено, що
цим Законом визначено правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Статтею 1 Закону №2464-VI передбачено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 4 Закону №2464-VI визначений
перелік осіб, що є платниками єдиного
внеску.

Пунктом 4 ч.1 даної статті передбачено,
що платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Згідно ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники
єдиного внеску, зазначені у п.4 ч.1 ст.4
цього Закону, зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
календарний рік, до 10 лютого наступного
року, крім фізичних осіб - підприємців,
які обрали спрощену систему
оподаткування, та членів сімей таких
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності, які
сплачують єдиний внесок, нарахований
за календарний квартал, до 20 числа
місяця, що настає за кварталом, за який
сплачується єдиний внесок.

Статтею 25 Закону №2464-VI передбачені
заходи впливу та стягнення недоїмки по
сплаті єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Так, ч.2 вказаної статті Закону №2464-VI
визначено, що у разі виявлення
своєчасно не сплачених сум страхових
внесків платники єдиного внеску
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею.

Частиною 4 ст.25 Закону №2464-VI
передбачено, що Територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату. Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду
в порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення.

Якщо згоди з органом Пенсійного фонду
не досягнуто, платник єдиного внеску
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею
протягом десяти робочих днів з дня
надходження рішення відповідного
органу Пенсійного фонду або оскаржити
вимогу до органу Пенсійного фонду
вищого рівня чи в судовому порядку.

У випадку, коли платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки. У випадках, зазначених в
абзаці шостому цієї частини,
територіальний орган Пенсійного фонду
також має право звернутися до суду з
позовом про стягнення недоїмки. При
цьому заходи досудового врегулювання
спорів, передбачені законом, не
застосовуються.

Як вбачається із матеріалів справи,
Вимога УПФ відповідачем отримана та у
встановленому порядку не оскаржена,
проте всупереч зазначеним вище
положенням Закону №2464-VI своєчасно та в
повному обсязі сума єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за звітні
періоди з квітня 2011 року по І квартал 2013
року ним не сплачена, доказів
протилежного суду першої та
апеляційної інстанцій не надано.

За таких обставин, апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо підставності позовних
вимог УПФ про стягнення з ФОП
заборгованості по сплаті єдиного
внеску в сумі 8797,16грн.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін