Справа № 815/5064/14
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5064/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.;

при секретарі - Гаврилюк І.С.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1 (за довіреністю);

представника відповідача -
Лупуленко О.П. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до державної податкової
інспекції у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
неправомірними дій, скасування
податкових повідомлень-рішень та
скасування податкової вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про:

- визнання неправомірними дій ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області при здійсненні
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2012
року по 31.12.2013 року;

- скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
01.09.2014 року № та №.

- скасування податкової вимоги ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 01.09.2014 року №
Ф-.

Позивач мотивує свої позовні вимоги
тим, що державною податковою
інспекцією у Малиновському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року, правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (єдиного внеску)
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013
року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року, за результатами якої
відповідачем складено акт від 19.08.2014
року № 4052/17-128/НОМЕР_1.

На думку позивача, під час проведення
перевірки, посадовими особами
податкового органу вчинялися дії, що є
неправомірними, та не відповідають
вимогам податкового законодавства.

Так, позивач зазначає, що відповідачем
безпідставно зазначено про порушення
платником податків п.177.4, п.177.10 ст.177,
п.178.6 ст.178 ПК України, оскільки
відсутність цих порушень
підтверджується зазначеними в пункті
1.13 акта даними, згідно яких платник
податків здійснював бухгалтерський
облік належним чином на підставі книги
обліку (ф.10), первинної документації,
відображаючи зареєстровані
господарські операції у податкових
деклараціях. Як стверджує позивач,
необґрунтовані висновки про існування
порушень податкового законодавства
платником податків ґрунтуються не на
підставі встановлених контролюючим
органом фактів, а не суб'єктивному
припущені перевіряючого.

Також, у позові зазначено, що
перевіряючим не зазначено, яким чином
платник податків, виконуючи обов'язок
по внесенню до реєстру отриманих
податкових накладних, податкові
накладні, отримані від ПП «ТОП
Трейдінг», порушив вимоги п.198.2 ст.198,
п.201.1 ст.201 ПК України.

Разом з цим, позивач зазначає, що під
час перевірки перевіряючим
здійснювалось автоматизоване
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на підставі наказу
Міндоходів України від 14.06.2013 року № 165,
за наслідками чого встановлено
розбіжності, які призвели до завищення
податкового кредиту у сумі 44183,69 грн.

Позивач вважає, що за таких обставин,
податковий орган фактично здійснив
камеральну перевірку, із порушенням
строків її проведення, а не
документальну перевірку платника
податків.

Крім того, у позові зазначається, що є
необґрунтованими твердження
перевіряючого, викладені у п.2.4.1 акта в
частині встановлення за результатами
перевірки чистого доходу за 2013 рік у
розмірі 214000,63 грн., оскільки такі дані
взагалі необґрунтовані жодним
розрахунком.

Разом з цим, у позові вказано, що у п.2.4.4
акта податковим органом безпідставно
донараховано позивачу суму єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 12736,28
грн.

За наведених обставин позивач просив
суд визнати неправомірними дії ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області при
здійсненні перевірки, скасувати
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення та вимогу.

Відповідач надав до суду письмові
заперечення на адміністративний позов
(т.1 а.с.40-42), в яких зазначив про
безпідставність позовних вимог,
посилаючись на наступне.

Щодо тверджень позивача стосовно
неправомірних дій відповідача при
здійсненні перевірки, у запереченнях
зазначено, що посадова особа
відповідача при здійсненні перевірки
діяла в межах покладених на неї
обов'язків та відповідно до норм
чинного законодавства.

Щодо правомірності прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень та вимоги про
сплату боргу, у запереченнях зазначено,
що за результатами документальної
планової перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 встановлено
порушення позивачем п. 167.1 ст.167, п. 177.1, п.
177.2, п. 177.4, п.177.10 ст.177, п.178.6 ст.178
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI (із змінами та доповненнями) в
результаті чого занижено податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності у
загальній сумі 30575,30 грн. за 2013 рік.

Так, відповідачем зазначається, що
перевіркою правильності визначення
вартості документально підтверджених
витрат, пов'язаних із здійсненням
діяльності за період з 01.01.2012 по 31.12.2013,
відображених у додатку 5 до податкових
декларацій з даними про суми валових
витрат, встановлені у ході перевірки,
виявлено завищення суми валових витрат
за 2013 ріку у розмірі 181204,04 грн., а саме,
встановлено, що позивачем до складу
валових витрат до книги обліку доходів
та витрат (форма №10), до податкових
декларацій про майновий стан і доходи
за 2013 рік включено суми, сплачені ПП
"ТОП Трейдінг", код за , за
підшипники як суми витрат з податком на
додану вартість у загальному розмірі
181204,04 грн., з яких, у серпні 2013 року -
106332,55 грн., у вересні 2013 року - 74871,49
грн.

Також, як вказано у запереченнях, за
результатами документальної планової
перевірки встановлено порушення
позивачем п.198.2. ст.198. п.201.1. ст.201
Податкового Кодексу України № 2755-VІ від
02 грудня 2010 року (із змінами та
доповненнями), внаслідок
безпідставного віднесення до складу
податкового кредиту по декларації з
ПДВ суми ПДВ по взаємовідносинам з ПП
«ТОП Трейдінг» у розмірі 44183,69 грн., по
яким відсутнє підтвердження факту їх
оприбуткування з метою їх використання
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, в результаті чого занижено
податок на додану вартість у періоді,
що перевірявся, на загальну суму 44183,69
грн., у тому числі по періодах: серпень
2013 року - 21146,51 грн.; вересень 2013 року -
12974,31 грн.; жовтень 2013 року - 10062,87 грн.

Разом з цим, відповідач зазначає, що за
результатами перевірки встановлено, що
позивачем порушено пп.4 п.2 ст.6 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№2464- VI (із змінами та доповненнями), та
на підставі п.11 ст.8, п.8 ст.9 цього Закону
донараховано єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 12736,28 грн.

При цьому, на спростування тверджень
позивача щодо необґрунтованості
встановлення вказаного порушення,
оскільки не наведено жодного
розрахунку, відповідач зазначає, що на
сторінках 11-12 акту перевірки №
4052/17-128/НОМЕР_1 від 19.08.2014 року (підпункт
2.1.4 акта) наявний розрахунок
«Узагальненні відомості щодо
результатів перевірки основних
показників діяльності фізичної особи -
підприємця», з якого чітко вбачається
яким чином зроблено розрахунок та на
підставі яких документів, а саме, даних
декларації про майновий стан та доходи
за 2013 рік та даних книги обліку та
витрат (форма 10).

Враховуючи викладене у запереченнях на
позов, відповідач просив суд відмовити
у задоволенні позовних вимог ФОП
ОСОБА_3 у повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
у наданих під час розгляду справи
поясненнях та зважаючи на надані до
суду докази.

Представник відповідача у судовому
засіданні 27.10.2014 року проти задоволення
адміністративного позову заперечувала
з підстав, викладених у запереченнях на
адміністративний позов та у наданих
поясненнях по справі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, ознайомившись з
запереченнями відповідача, дослідивши
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, та перевіривши
їх доказами, суд встановив наступні
факти та обставини.

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична
особа-підприємець Виконавчим
комітетом Одеської міської ради 30.03.2006
року, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця Серії В01 № 632027 та
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Серії АА № 635781, копії
яких наявні в матеріалах справи (т.1
а.с.123-124,126).

Судом встановлено, що позивач
знаходиться на податковому обліку в
ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області, та у
період, за який проводилась перевірка,
ФОП ОСОБА_3 була зареєстрована
платником податку на додану вартість,
що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2
про реєстрацію платника податку на
додану вартість від 07.04.2009 року (т.1
а.с.125) та п.1.4. акту перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77 гл.
8 розділу II Податкового кодексу
України, ст.13 Закону України від 8 липня
2010 року №2464-VІ «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (із
змінами та доповненнями), відповідно до
направлення від 04.07.2014 року №1023 (т.3
а.с.136), наказу від 04.07.2014 №1051 (т.3 а.с.135),
наказу від 05.08.2014 року №1241 (т.3 а.с.137),
виданих ДПІ у Малиновському районі м.
Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області,
та згідно плану-графіка проведення
планових виїзних перевірок суб'єктів
господарювання, головним державним
інспектором відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів з фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб ДПІ у Малиновському районі м.
Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області
Заворотною Наталією Олександрівною у
період з 24.07.2014 року по 12.08.2014 року
проведена документальна планова
виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року, правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2012
року по 31.12.2013 року, відповідно до
затвердженого плану перевірки,
наведеного у додатку до акта.

За результатами вказаної перевірки ДПІ
у Малиновському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області складено
акт від 19.08.2014 року № 4052/17-128/НОМЕР_1 про
результати документальної планової
виїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року, яким встановлено порушення
позивачем: п.198.2. ст.198, п.201.1 ст.201
Податкового Кодексу України, у
результаті чого занижено податок на
додану вартість у періоді, що
перевірявся, на загальну суму
44183,69 грн., у тому числі по періодах:
серпень 2013 року - 21146,51 грн.; вересень
2013 року - 12974,31 грн.; жовтень 2013 року -
10062,87 грн.; п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4
ст.177 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності у
загальній сумі 30575,30 грн., а саме: за
2013 рік - 305753 грн.; пп.4 п.2 ст.6 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», у зв'язку із
чим на підставі п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» донараховано
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
12736,28 грн. (т.1 а.с.9-30).

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення-рішення №
від 01.09.2014 року, яким ФОП
ОСОБА_3 збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 66275,52 грн., з яких, за
основним платежем - 44183,69 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 22091,83 грн. за порушення п.198.2.
ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу
України (т.1 а.с.32);

- податкове повідомлення-рішення №
від 01.09.2014 року, яким ФОП
ОСОБА_3 збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 38219,08 грн., з
яких, за основним платежем - 30575,3 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 7643,8 грн. за порушення п.167.1 ст.167,
п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України (т.1 а.с.33);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від
01.09.2014 року № Ф-, якою позивача
зобов'язано сплатити суму недоїмки зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 12736,28
грн. (т.1 а.с.31).

Не погоджуючись із висновками
податкового органу, викладеними в акті
перевірки та винесеними на його
підставі податковими
повідомленнями-рішеннями та вимогою
про сплату боргу, позивач звернувся до
суду із вказаним адміністративним
позовом.

Вирішуючи питання щодо правомірності
винесення оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень та вимоги про
сплату боргу (недоїмки), суд виходить з
наступного.

Спірні податкові повідомлення-рішення
та вимога про сплату боргу базуються на
викладених в акті перевірки висновках
відповідача про порушення позивачем:
п.198.2. ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового
Кодексу України, у результаті чого
занижено податок на додану вартість у
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 44183,69 грн., у тому числі по періодах:
серпень 2013 року - у сумі 21146,51 грн.;
вересень 2013 року -у сумі 12974,31 грн.;
жовтень 2013 року - у сумі 10062,87 грн.; п.167.1
ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності у
загальній сумі 30575,30 грн. за 2013 рік; пп.4
п.2 ст.6, у зв'язку із чим на підставі п.11
ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№2464-VI донараховано єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 12736,28 грн.

Вказані висновки відповідача в акті
перевірки обґрунтовані наступним.

Так, у п.1.7 акту перевірки зазначається,
що перевіркою встановлено, що фактично
в період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року ФОП
ОСОБА_3 здійснювала таки види
діяльності як: 45.31 - оптова торгівля
деталями та приладдям для
автотранспортних засобів, 45.32 -
роздрібна торгівля деталями та
приладдям для автотранспортних
засобів.

При цьому, у п.1.13 акту відповідачем
наводиться перелік документів, які
використані при перевірці, а саме:
реєстраційні документи; податкова
звітність; дозвільні документи; книги
обліку доходів та витрат (ф.10); накладні,
акти виконаних робіт; договори,
податкові накладні та інші документи;
реєстри отриманих та виданих
податкових накладних, а також
зазначається, що опис наданих для
перевірки документів, складений
особисто ФОП ОСОБА_3 в
присутності головного державного
ревізора-інспектора Заворотної Н.О.,
надано 24.07.2014 року до ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси та
повернуто 12.08.2014 року у повному
обсязі. Водночас, у п.1.14 акту зазначено,
що при перевірці використані
відомості, що мітяться в інформаційних
базах даних «ІС Податковий блок», АРМ
«Облік платників податків», АРМ «ТАХ»,
АС «Аудит», АРМ «Бест-Звіт».

У п.2.1 «Податок на доходи фізичних осіб
від здійснення господарської
діяльності» р.2 акту перевірки
зазначено, що за період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року ФОП ОСОБА_3 здійснювала
господарську діяльність на загальній
системі оподаткування, особливості
оподаткування доходів від обрання якої
встановлено статтею 177 Кодексу та
сплачувала до бюджету самостійно
розраховані авансові платежі з податку
на доходи фізичних осіб.

В свою чергу, у п.п.2.1.2 «Визначення
загального оподаткованого доходу,
документально підтверджених витрат,
пов'язаних з діяльністю, чистого
оподаткованого доходу» вказано, що
перевіркою правильності визначення
вартості документально підтверджених
витрат, пов'язаних із здійсненням
діяльності за період з 01.01.2012 по 31.12.2013,
відображених у додатку 5 до податкових
декларацій з даними про суми валових
витрат, встановлені у ході перевірки,
встановлено завищення суми валових
витрат у розмірі 181204,04 грн., в тому
числі, завищення суми валових витрат за
2013 рік у розмірі 181204,04 грн.

За результатами перевірки встановлено,
що ФОП ОСОБА_3 до складу валових витрат
до книги обліку доходів та витрат
(форма №10), до податкових декларацій
про майновий стан і доходи за 2013 рік
включено суми, сплачені ПП «ТОП
Трейдінг», код за , за
підшипники, а саме: у серпні 2013 року - у
сумі 106332,55 грн., у вересні 2013 року - у
загальній сумі 74871,49 грн.

Таким чином, як зазначено в акті
перевірки, в порушення п. 177.10 ст.177, п.178.6
ст.178 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України від 02.12.10 № 2755- VІ (із змінами та
доповненнями), п.4 Порядку ведення книги
обліку доходів і витрат, яку ведуть
фізичні особи - підприємці, крім осіб,
що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, ФОП ОСОБА_3 до складу
валових витрат включено суму витрат з
податком на додану вартість, у
загальному розмірі 181204,04 грн., а
саме: серпень 2013 року - 106332,55 грн.,
вересень 2013 року - 74871,49 грн.

Водночас, в акті відображено, що
внаслідок порушень, відображених у п.
2.1.2 акту, ФОП ОСОБА_3 занижено суму
чистого доходу, отриманого від
здійснення підприємницької
діяльності, у загальному розмірі 181204,04
грн.

У п.п.2.1.3 «Визначення суми податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від провадження
діяльності», встановлено, що внаслідок
порушення пп.14.1.56 п. 14.1 ст.14, п.164.1 ст.164,
п.177.10 ст.177, п.178.6 ст.178 Податкового
кодексу України від 02.12.10 № 2755- VІ (із
змінами та доповненнями) та з
урахуванням п. 167.1 ст.167, п. 177.1 ст.177
Податкового кодексу України від 02.12.10 №
2755-VІ (із змінами та доповненнями) за
результатами перевірки донараховано
податок на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
у загальній сумі 30575,3 грн., а саме: за 2013
рік - 30575,3 грн.

При цьому, зазначено, що відповідно до
п. 167.1 ст.167, п. 177.1 ст.177 Податкового
кодексу України, доходи ФОП ОСОБА_3,
отримані від провадження
господарської діяльності у 2012-2013 роках,
оподатковувалися за ставкою 15%.

Разом з цим, у п.п.2.2.2 «Податковий
кредит» акту зазначено, що перевіркою
повноти визначення податкового
кредиту за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013
року встановлено його заниження всього
у сумі 44183,69, а саме: серпень 2013 року - у
сумі 21146,51 грн.; вересень 2013 року - у сумі
12974,31 грн.; жовтень 2013 року - у сумі 10062,87
грн.

Проведеною перевіркою відображеного
показника за 2012 рік, 2013 рік в сумі
384406,0 грн. на підставі таких документів:
податкові накладні, видаткові
накладні, виписки банку, акти виконаних
робіт: встановлено завищення
задекларованих ФОП ОСОБА_3 показників у
рядку 10.1 декларацій «Придбання
(виготовлення, будівництво,
спорудження, створення) з податком на
додану вартість на митній території
України товарів/послуг та необоротних
активів з метою їх використання
виключно у межах господарської
діяльності платника податку для
здійснення, які підлягають
оподаткуванню за основною ставкою та
нульовою ставкою».

За результатами опрацювання відхилень
сум податкового кредиту з ПДВ, виявлені
системою автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань і
податкового кредиту в розрізі
контрагентів, встановлено завищення
сум податкового кредиту.

Враховуючи викладене, як зазначено в
акті, платником внаслідок порушення
п.198.3 ст.198 Податкового Кодексу України
безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту по декларації з
ПДВ суми ПДВ по взаємовідносинам з ПП
«ТОП Трейдінг» на суму 44183,69 грн., по
яким відсутнє підтвердження факту їх
оприбуткування з метою їх використання
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За результатами автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні Міністерства
доходів і зборів України по ФОП ОСОБА_3
відповідно до Наказу від 14 червня 2013
року N 165 «Про затвердження Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення камеральних перевірок
податкової звітності платників
податків, крім перевірок податкової
декларації про майновий стан і доходи
та податкової декларації платника
єдиного податку - фізичної особи -
підприємця» встановлено розбіжності,
які призвели до завищення податкового
кредиту у сумі 44183,69 грн., а саме: серпень
2013 року у сумі 21146,51 грн.; вересень 2013
року у сумі 12974,31 грн.; жовтень 2013 року у
сумі 10062,87 грн.

При цьому, на сторінках 15-16 акту
перевірки відображений перелік
податкових накладних, отриманих ФОП
ОСОБА_3 від ПП «ТОП Трейдінг» у
серпні-вересні 2013 року із зазначенням
номерів, дат цих накладних та сум ПДВ,
та посиланням на те, що вони були
включені до реєстру отриманих
податкових накладних та до податкового
кредиту у серпні 2013 року на суму ПДВ
21146,51 грн., у вересні 2013 року на суму ПДВ
14974,3 грн., у жовтні 2013 року на суму ПДВ
10062,87 грн., чим порушено п. 198.2. ст. 198, п.
201.1, ст. 201 Податкового Кодексу України.

Як наслідок в акті перевірки зазначено,
що в порушення п. 198.2. ст. 198, п. 201.1, ст.201
Податкового кодексу України, Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого Наказом Міністерства
Фінансів України від 01.11.2011 року № 1379,
та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.11.2011 року за № 1333/20071,
ФОП ОСОБА_3 віднесено до складу
податкового кредиту податкові
накладні на загальну суму 44183,69 грн.

У п.2.4. акту «Єдиний внесок на
загальнообов'язкове страхування (далі -
єдиний внесок)» зазначено, що
перевіркою правильності нарахування
єдиного внеску із сум чистого
оподатковуваного доходу встановлено
порушення ФОП ОСОБА_3 пп.4 п.2 ст.6 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№2464-VI, у зв'язку із чим на підставі п.11
ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» донараховано
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
12736,28 грн.

Суд не погоджується з вказаними
висновками акту перевірки, на підставі
яких прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення та вимога про
сплату боргу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи копії витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відносно ФОП
ОСОБА_3 (т.1 а.с.123-124), одними із основних
видів діяльності позивача за КВЕД є: 45.31
- оптова торгівля деталями та приладдям
для автотранспортних засобів, 45.32 -
роздрібна торгівля деталями та
приладдям для автотранспортних
засобів.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_3
(Покупець) та ПП "ТОП Трейдінг"
(Постачальник) 01.08.2013 року укладений
договір поставки № 8 (т.1 а.с.45-46), згідно
умов якого передбачено, що
Постачальник зобов'язується поставити
у власність товар (асортимент,
кількість та ціна якого зазначається у
видаткових накладних, які є невід'ємною
частиною Договору), а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
вказаний товар.

Постачальник поставляє товар покупцю
на умовах EXW м. Одеса, вул. Космонавтів,
38 А відповідно до цього Договору та
Міжнародних правил тлумачення
торгових термінів «Інкотермс» (в
редакції 2000 р.) (п.3.1 Договору).
Відповідно до п.3.3 Договору, датою
поставки товару вважається дата
підписання сторонами видаткової
накладної по прийманню товару Покупцем
або його представником. Згідно п.п.4.1-4.2
Договору оплата партії товару
здійснюється в повному обсязі протягом
60 днів з моменту підписання сторонами
видаткових накладних, датою оплати
вважається дата надходження коштів на
рахунок Постачальника. Пунктом 8.5
Договору визначено, що строк дії
Договору встановлюється з моменту його
підписання до 31.12.2014 року.

На підтвердження виконання цього
договору позивачем надано до суду
належним чином засвідчені копії:
рахунків-фактур на оплату товару
(підшипників); накладних, видаткових
накладних на товар (підшипники),
податкових накладних, виписаних
ПП "ТОП Трейдінг" за період
серпень-жовтень 2013 року (т.1 а.с.47-104).

Транспортування придбаної за
договором поставки № 8 продукції
(підшипників), на адресу позивача
здійснювалось автопідприємством СО
ОСОБА_5, що підтверджується договором
позики № 5/01-11 від 04.01.2011 року (т.3 а.с.151-152)
та відповідними товарно-транспортними
накладними (т.1, а.с.105-112), виписаними у
період серпень-жовтень 2013 року, в
яких відображено, зокрема, назва товару
(підшипники), кількість товару, одиниця
виміру товару, сума товару, документи,
які слідують із вантажем, повні дані
щодо пункту навантаження та пункту
розвантаження товару, дані водія та
транспортного засобу, а також,
містяться підписи уповноважених осіб,
які дозволили відпуск товару, одержали
товар, тощо.

При цьому, на підтвердження зазначення
у вказаних товарно-транспортних
накладних пункту розвантаження:
АДРЕСА_1, 65091, яке є місцем для
розміщення та зберігання придбаних
товарів, з боку представника позивача
до суду надано засвідчену копію
договору позики від 04.01.2012 року з
терміном дії до 04.01.2016 року, укладеного
між ОСОБА_5 (Сторона 1) та ФОП ОСОБА_3
(Сторона 2), згідно якого Сторона 1 надає
Стороні 2 в оплатну позику приміщення
розміром 8 кв.м., розташоване в кв.
АДРЕСА_1, яке належить Стороні 1 на праві
приватної власності, для ведення
господарської діяльності та
зберігання (т.3 а.с.153).

Про фактичне отримання та
оприбуткування позивачем вказаного
товару, окрім вказаного вище, свідчать
також, надані позивачем
оборотно-сальдові відомості по
рахункам за серпень-жовтень 2013 року та
відомості з книги обліку доходів та
витрат позивача за цей період (т.1
а.с.127-131,132-147, т.3 а.с.155-159).

Також, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3
на підставі виставлених рахунків
здійснено оплату грошовими коштами, в
тому числі, з урахуванням суми податку
на додану вартість, за отриманий товар -
підшипники, що підтверджується копіями
платіжних доручень, виписаних за
період з серпня по листопад 2013 року (т.1
а.с.190-213).

Надані до суду та наявні в матеріалах
справи копії податкових накладних,
виписаних ПП "ТОП Трейдінг" у період
серпень-жовтень 2013 року (т.1 а.с.81-104),
належним чином оформлені, були
отримані позивачем від його
контрагента на кількість товару
відповідно до укладеної угоди,
видаткових накладних, що поміж іншого,
підтверджується реєстрами отриманих
податкових накладних за період
серпень-жовтень 2013 року, копії яких
наявні в матеріалах справи (т.1 а.с.148-176).

Суми податку на додану вартість
відповідно до вказаних вище податкових
накладних позивач включив до
складу податкового кредиту з ПДВ за
серпень-жовтень 2013 року, що
підтверджується податковими
деклараціями з податку на додану
вартість за вказаний період та
додатком 5 до них (т.1 а.с.177-189).

Водночас, як вже зазначалось судом,
одними із основних видів діяльності
позивача за КВЕД є оптова та роздрібна
торгівля деталями та приладдям для
автотранспортних засобів.

В свою чергу, на підтвердження того, що
позивачем був придбаний вищевказаний
товар (підшипники) у ПП «ТОП Трейдінг»
для подальшого використання в межах
господарської діяльності позивача, а
саме для подальшої його реалізації з
метою отримання прибутку, останнім
надано до суду: копії видаткових
накладних, виданих ФОП ОСОБА_3 її
контрагентам (як фізичним
особам-підприємцям, так різним
підприємствам, товариствам, тощо) на
придбання підшипників, а також, копії
довіреностей на отримання від ФОП
ОСОБА_3 товару (підшипників)
уповноваженими особами контрагентів
позивача (т.1 а.с.214-250, т.2 а.с.1-250, т.3
а.с.1-104).

Таким чином, як вбачається з
викладеного, вказане свідчить про
фактичне здійснення позивачем
господарської діяльності з придбання у
її контрагента - ПП «ТОП Трейдінг»
товару та його використання позивачем
у подальшій господарській діяльності з
метою отримання прибутку.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні суми ПДВ віднесені позивачем до
складу податкового кредиту за
наслідками проведення господарських
операцій із її контрагентом ПП «ТОП
Трейдінг» за період серпень-жовтень 2013
року.

Правові відносини щодо формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість з 01.01.2011 року
регулюються Податковим кодексом
України, веденням бухгалтерського
обліку по податкових операціях
встановлено Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (далі - Закон Про
бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності, на
підставі даних, не підтверджених
документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський
облік визначено загальне поняття та
характеристика документу на підставі
якого виникає право та обов'язок в
платника податків на формування
показників податкової, бухгалтерської
та фінансової звітності. Таким
документом є первинний документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Вимоги до первинного
документу встановлені ст. 9 цього ж
Закону та повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми);
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої
господарської операції підприємства
фіксується та підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про
бухгалтерський облік, на даних
бухгалтерського обліку базуються
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності. Отже, первинні
документи по відображенню
господарської операції є підставою й
для податкового обліку.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту визначений ст. 198 Податкового
кодексу України (надалі - ПК України).

Згідно з п.п.198.1 ст.198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Пунктом 198.2. ст. 198 ПК
України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.1. ст.201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
відповідні реквізити.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено,
що право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Тобто, як вбачається з викладеного,
необхідною умовою для віднесення до
податкового кредиту сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість є факт придбання товарів та
послуг із метою їх використання у
власній господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит
відповідно до Податкового кодексу
України для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпорядження товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду та
відповідно п. 14.1.202 зазначеної статті
продаж (реалізація) товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів.

Як вже встановлено судом, позивачем на
підтвердження обґрунтованості
віднесення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
за перевіряємий період, були надані
отримані від її контрагента належним
чином оформлені податкові накладні,
видаткові накладні, та інші супутні
бухгалтерські та первинні документи на
кількість придбаного товару за
договором поставки, що знаходяться в
матеріалах справи.

Судом також встановлено, що і позивач, і
її контрагент на час укладання
договору та виписки видаткових та
податкових накладних, були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість. Вказана обставина
також не заперечувалася відповідачем.

Водночас, суд зазначає, що нормами
податкового законодавства визначено,
що нарахування податкового кредиту
здійснюється на підставі податкової
накладної, яка сама по собі є підставою
для нарахування податкового кредиту за
умови її відповідності вимогам
законодавства, оскільки це єдиний
документ первинного бухгалтерського
та податкового обліку, що містить у
собі суму ПДВ, яку можливо відобразити
в податкових деклараціях з ПДВ. При
цьому, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Разом з цим, єдиною підставою для
настання відповідальності платника
податку, є неможливість підтвердження
сум податку, включеного до складу
податкового кредиту, податковими
накладними, проте, як вже встановлено
судом, відповідні податкові накладні у
позивача на час перевірки були наявні.

При цьому, посилання представників
відповідача у судовому засіданні на те,
що податкових накладних, виписаних ПП
«ТОП Трейдінг» на час перевірки у
позивача не було, судом не приймаються
до уваги, оскільки такі твердження
представників відповідача не
ґрунтуються на даних акту перевірки, та
не підтверджені жодними іншими
доказами.

В свою чергу, перевіряючим в акті
перевірки зазначено, що позивачем були
надані до перевірки первинні
документи, в тому числі податкові
накладні, без будь-яких посилань на те,
що податкові накладні, виписані ПП «ТОП
Трейдінг» (із зазначенням їх
реквізитів) на момент проведення
перевірки позивачем не надавались чи
були відсутні у неї.

Разом з цим, суд зазначає, що право
позивача на отримання податкового
кредиту поставлено в залежність від
дотримання її контрагентом ПП «ТОП
Трейдінг» вимог податкового
законодавства, оскільки, як зазначено в
акті перевірки, за результатами
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні Міністерства доходів і зборів
України по ФОП ОСОБА_3 встановлено
розбіжності, які призвели до завищення
податкового кредиту у сумі 44183,69
грн., а саме: серпень 2013 року у сумі 21146,51
грн.; вересень 2013 року у сумі 12974,31 грн.;
жовтень 2013 року у сумі 10062,87 грн.

З наданих з боку відповідача
відомостей з бази даних ДПІ щодо
детальної інформації по платнику ПДВ
щодо результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів, які були використані під
час здійснення перевірки (т.3 а.с.140-142)
вбачається, що за звітний період
серпень 2013 року по контрагенту ПП «ТОП
Трейдінг» щодо суми ПДВ 21146,51 грн.
встановлено відхилення « 0», за звітний
період вересень 2013 року по контрагенту
ПП «ТОП Трейдінг» щодо суми ПДВ 12974,31
грн. встановлено відхилення «-2000»,
оскільки ПП «ТОП Трейдінг» відображено
суму ПДВ у розмірі 14974,31 грн., за звітний
період жовтень 2013 року по контрагенту
ПП «ТОП Трейдінг» щодо суми ПДВ
10062,87 грн. встановлено відхилення «-1000»,
оскільки ПП «ТОП Трейдінг» відображено
суму ПДВ у розмірі 11062,87 грн.

Таким чином, як вбачається з
викладеного, за серпень 2013 року не
встановлено жодних відхилень по сумі
ПДВ у розмірі 21146,51 грн., яка віднесена
позивачем до складу податкового
кредиту, а за вересень та жовтень 2013
року встановлено, що контрагентом
позивача задекларовані податкові
зобов'язання у більшому розмірі, ніж
суми ПДВ, які віднесені позивачем до
складу податкового кредиту за ці
періоди.

При цьому, суд зазначає, що платники
податку відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту і своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер. Якщо
контрагенти позивача не виконали своїх
зобов'язань по сплаті податку, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб.

Із наведеного вбачається, що сама по
собі несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем. Жодна норма Податкового
кодексу України, жоден законодавчий
акт не вимагає від платника податків
контролювати сплату своїм
контрагентом до бюджету податків та
ведення ним бухгалтерського та
податкового обліку. Контроль за
дотриманням платниками податків
податкового законодавства та
своєчасну сплату ними податків
здійснює податкова служба.

Необхідно також враховувати і практику
Європейського суду з прав людини,
рішення якого, згідно ст.17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", а також враховуючи
приписи ст. 9 Конституції України та ст.
19 Закону України "Про міжнародні
договори України", є джерелом права та є
обов'язковим для виконання Україною.

Європейський суд з прав людини (п'ята
секція) у своєму рішенні від 22.01.2009 р.
(заява №3991/03) у справі "Булвес"АД проти
Болгарії зазначив наступне:
"Враховуючи своєчасне і повне
виконання компанією-заявником своїх
обов'язків із декларування ПДВ,
неможливості з її сторони забезпечити
дотримання постачальником його
обов'язків щодо декларування ПДВ і той
факт, що не було ніякого шахрайства
стосовно системи оподаткування, про
яке компанія-заявник знала чи могла
знати, Суд вважає, що компанія-заявник
не повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування і, як наслідок, сплачувати
ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає,
що такі вимоги прирівнюються, до
надзвичайного обтяження для
компанії-заявника, що порушило
справедливий баланс, який повинен був
підтримуватися між вимогами загальних
інтересів та вимогами захисту права
власності".

Проте, як вбачається з акту перевірки,
право позивача на отримання
податкового кредиту поставлено в
залежність від дотримання
контрагентом позивача вимог
податкового законодавства.

Водночас, суд зазначає, що посилання
відповідача на встановлення
розбіжностей, які призвели до
завищення податкового кредиту за
серпень 2013 року у сумі 21146,51 грн. по
контрагенту ПП «ТОП Трейдінг» є
безпідставними, необґрунтованими та
спростовуються наданими відповідачем
даними (відомостями), по яким за звітний
період серпень 2013 року по контрагенту
ПП «ТОП Трейдінг» щодо суми ПДВ 21146,51
грн. встановлено відхилення « 0».

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку про підтвердження фактичного
здійснення господарських операції
щодо отримання позивачем від його
контрагента-постачальника ПП «ТОП
Трейдінг» товарів (підшипників), а
також про добросовісність дій платника
податку, яка полягає у відповідності
вчинених ним дій господарській меті.

Отже, виходячи з викладеного
вбачається, що фактичні обставини
об'єктивно засвідчують здійснення
господарської діяльності між
позивачем та ПП «ТОП Трейдінг» і
правомірність віднесення позивачем
спірних сум до податкового кредиту з
податку на додану вартість, відповідно
до первинних бухгалтерських
документів та за податковими
накладними, які виписані на виконання
умов викладених вище договірних
відносин.

Як вже встановлено судом, позивачем
отриманий від ПП «ТОП Трейдінг» товар
був використаний в межах здійснення
позивачем господарської діяльності з
метою отримання прибутку, що
підтверджується дослідженими судом
доказами, описаними вище.

При цьому, суд зазначає, що
відповідачем в акті перевірки не
зазначається про відсутність
фактичного здійснення господарських
операцій, за якими позивач відніс
спірні суми до складу податкового
кредиту та під час розгляду справи, у
поясненнях представників відповідача
не зазначалось про те, що податковим
органом ставиться під сумнів
здійснення таких операцій.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачем у відповідності до вимог
п.198.1. п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України віднесено до складу
податкового кредиту податок, сплачений
в ціні придбаних товарів, на підставі
податкових накладних, оформлених
належним чином та виданих
підприємством, що на момент здійснення
господарської діяльності мало статус
платника податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, зважаючи на
наведені положення ПК України, суд
вважає безпідставним, необґрунтованим
та таким, що не відповідає матеріалам
справи та чинному законодавству
висновок відповідача про порушення
позивачем п.198.2. ст.198, п.201.1 ст.201
Податкового Кодексу України.

Отже, оскільки позивачем цілком
правомірно віднесені до складу
податкового кредиту сплачені в ціні
придбаного товару суми ПДВ, а також
порушень законодавства, що регулює
вказані питання судом не встановлено,
суд доходить висновку, що збільшення
відповідачем суми грошового
зобов'язання ФОП ОСОБА_3 з податку на
додану вартість у розмірі 44183,69 грн.,
здійснено безпідставно, у зв'язку із
чим оскаржуване позивачем податкове
повідомлення-рішення від 01.09.2014 року №
підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд зазначає, відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
01.09.2014 року, яким ФОП ОСОБА_3 збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб у розмірі 38219,08
грн., з яких, за основним платежем - 30575,3
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 7643,8 грн. за
порушення п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4
ст.177 Податкового кодексу України (т.1
а.с.33).

Так, вказане податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем у зв'язку із тим, що за
результатами перевірки встановлено, що
ФОП ОСОБА_3 в порушення п. 177.10
ст.177, п.178.6 ст.178 п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 № 2755-
VІ (із змінами та доповненнями), п.4
Порядку ведення книги обліку доходів і
витрат, яку ведуть фізичні особи -
підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, до складу
валових витрат до книги обліку доходів
та витрат (форма №10), до податкових
декларацій про майновий стан і доходи
за 2013 рік включено суми витрат з
податком на додану вартість, сплачені
ПП "ТОП Трейдінг", код за , за
підшипники, у загальному розмірі 181204,04
грн., а саме: у серпні 2013 року - у сумі
106332,55 грн., у вересні 2013 року - у
загальній сумі 74871,49 грн.

Таким чином, відповідачем встановлено
завищення валових витрат на загальну
суму 181204,04 грн., у зв'язку із чим згідно
наведених на сторінці 12 акту перевірки
узагальнених відомостей, позивачу
донараховано податок на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності у
загальній сумі 30575,3 грн.

Суд вважає, що вказане податкове
повідомлення-рішення також підлягає
скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до пп.16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 п.16.1. ст.16
ПК України платник податків
зобов'язаний: вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК
України доходи - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами;

Стаття 177 ПК України визначає умови та
порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування.

Так, п.177.1. ст.177 ПК України визначено, що
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 цієї статті об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно п.177.4. ст.177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Пунктом 177.10 цієї статті визначено, що
фізичні особи - підприємці зобов'язані
вести Книгу обліку доходів і витрат та
мати підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Як вже встановлено судом при
дослідженні питання правомірності
віднесення позивачем до податкового
кредиту сум ПДВ, сплачених у складі
ціни товару (підшипників), придбаних у
ПП «ТОП Трейдінг», за господарськими
операціями по поставці позивачу його
контрагентом ПП «ТОП Трейдінг»
підшипників у період серпень-жовтень
2013 року з боку позивача були надані усі
необхідні первинні, бухгалтерські та
супутні їм документи, які досліджені
судом, що підтверджують як
правомірність віднесення спірних сум
до складу податкового кредиту,
сплачених у складі ціни товару, так,
відповідно й витрати, здійснені
позивачем на придбання вказаного
товару з метою використання у
подальшій господарській діяльності.

Таким чином, враховуючи викладене,
зважаючи на те, що позивачем
документально підтверджені усі
витрати, здійснені на придбання у ПП
«ТОП Трейдінг» підшипників у період
серпень-жовтень 2013 року, та з
урахуванням того, що перевіркою не
встановлено жодних зауважень до
документів, що підтверджують здійснені
позивачем витрати, суд доходить
висновку, що відповідачем безпідставно
встановлено порушення позивачем п.177.4,
п.177.10 ст.177, п.178.6 ст.178 Податкового
кодексу України, та відповідно
неправомірно визначено суму грошових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся.

Отже, за таких обставин, податкове
повідомлення-рішення № від 01.09.2014
року, яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 38219,08
грн., з яких, за основним платежем - 30575,3
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 7643,8 грн. за
порушення п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4
ст.177 Податкового кодексу України
підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд вважає за необхідне
зазначити, що у податковому
повідомлені-рішенні від 01.09.2013 року
№, що оскаржується позивачем,
державною податковою інспекцією у
Малиновському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області визначено суму
грошового зобов'язання у розмірі 38219,08
грн. (тридцять вісім тисяч двісті
дев'ятнадцять грн. 08 коп.), однак, за
основним платежем визначено суму 30575,3
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 7643,8 грн., що загалом
становить 38219,10 грн. Пояснень стосовно
вказаних розбіжностей з боку
відповідача ні у запереченнях на позов,
ні в судовому засіданні надано не було.

Крім того, відповідач в акті перевірки
посилається на те, що перевіркою
правильності нарахування єдиного
внеску із сум чистого оподатковуваного
доходу встановлено порушення ФОП
ОСОБА_3 пп.4 п.2 ст.6 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№2464-VI, у зв'язку із чим на підставі
п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» донараховано
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
12736,28 грн.

Суд вважає, що відповідачем
безпідставно здійснено донарахування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
12736,28 грн., виходячи з наступного.

Так, як вбачається з акту перевірки та
наданих представником відповідача
пояснень, визначення грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб вплинули відповідно на
донарахування платником податків
єдиного внеску.

Таким чином, з огляду на те, що судом
встановлено неправомірність
визначення відповідачем суми грошових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 01.09.2014
року, суд вважає, що за таких обставин,
донарахування позивачу єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 12736,28 грн.
є безпідставним та необґрунтованим, у
зв'язку із чим вимога про сплату боргу
(недоїмки) від 01.09.2014 року № Ф-
підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про визнання
неправомірними дій ДПІ у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області при
здійсненні документальної планової
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 за період
з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право: проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України).

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України,
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом.

Згідно п.п.75.1.1. п.75.1 ст.75 ПК України
камеральною вважається перевірка, яка
проводиться у приміщенні
контролюючого органу виключно на
підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків. Документальна
планова перевірка проводиться
відповідно до плану-графіка перевірок
(п.п.75.1.1. п.75.1 ст.75 ПК України).

Відповідно до п.77.4 ст.77 ПК України про
проведення документальної планової
перевірки керівником контролюючого
органу приймається рішення, яке
оформлюється наказом.

Право на проведення документальної
планової перевірки платника податків
надається лише у випадку, коли йому не
пізніше ніж за 10 календарних днів до
дня проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

Згідно п.77.7, п.77.8, п.77.9 ст.77 ПК України
строки проведення документальної
планової перевірки встановлені
статтею 82 цього Кодексу. Перелік
матеріалів, які можуть бути підставою
для висновків під час проведення
документальної планової перевірки, та
порядок надання платниками податків
документів для такої перевірки
встановлено статтями 83, 85 цього
Кодексу. Порядок оформлення
результатів документальної планової
перевірки встановлено статтею 86 цього
Кодексу.

Тривалість перевірок, визначених у
статті 77 цього Кодексу, не повинна
перевищувати 30 робочих днів для
великих платників податків, щодо
суб'єктів малого підприємництва - 10
робочих днів, інших платників податків
- 20 робочих днів. Продовження строків
проведення перевірок, визначених у
статті 77 цього Кодексу, можливе за
рішенням керівника контролюючого
органу не більш як на 15 робочих днів для
великих платників податків, щодо
суб'єктів малого підприємництва - не
більш як на 5 робочих днів, інших
платників податків - не більш як на 10
робочих днів (п.82.1. ст.82 ПК України).

Як встановлено судом з наданих копій
наказів, направлення на перевірку та
повідомлення про проведення перевірки
(т.3 а.с.134), позивач своєчасно була
сповіщена про проведення перевірки та
одержала копії наказів на перевірку
04.07.2014 року та на продовження перевірки
06.08.2014 року відповідно.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, 24.07.2014 року позивачем надано до
ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області заяву з
проханням провести перевірку в
приміщенні органу ДПІ, у зв'язку із
неможливістю надати місце для
перевірки (т.3 а.с.128).

Водночас, в акті перевірки зазначено та
не спростовувалось представником
позивача, що перевірку проведено в
присутності довіреної особи ОСОБА_6 за
адресою: АДРЕСА_2.

Тобто, податковим органом дотримано
всіх умов, за наявності яких виникають
підстави для проведення перевірки
відповідно до п.77.1 ст.77 Податкового
кодексу України.

Разом з цим, суд зазначає, що наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010 року за №984,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 12 січня 2011 року за N 34/18772,
відповідно до норм статей 77, 78, 86
розділу II Податкового кодексу України
та статті 8 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні", з метою
забезпечення єдиного порядку
відображення результатів
документальних перевірок платників
податків - юридичних осіб (резидентів і
нерезидентів) та їх відокремлених
підрозділів, затверджено Порядок
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства (надалі -Порядок).

Відповідно до п.2, п.3 цього Порядку
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного
та іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
органи державної податкової служби,
дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами) та яка проводиться
на підставі податкових декларацій
(розрахунків), фінансової, статистичної
та іншої звітності, регістрів
податкового та бухгалтерського обліку,
ведення яких передбачено законом,
первинних документів, які
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку і пов'язані з
нарахуванням і сплатою податків та
зборів, виконанням вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
органом державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Результати документальних перевірок
оформлюються у формі акта або
довідки. У разі встановлення під час
перевірки порушень складається акт, а у
разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
органи державної податкової служби.

Таким чином, як вбачається з
викладеного, відповідачем дотримано
вимоги наведеного вище законодавства в
частині проведення перевірки та
оформлення її результатів, та
відповідач, здійснюючи перевірку діяв
в межах наданих йому повноважень, у
зв'язку із чим суд вважає, що вимога
позивача про визнання неправомірними
дій ДПІ у Малиновському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області при здійсненні
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2012
року по 31.12.2013 року є необґрунтованою,
безпідставною, а отже не підлягає
задоволенню.

При цьому, твердження позивача про те,
що відповідачем фактично була
проведена камеральна перевірка, судом
не береться до уваги, оскільки як
вбачається з матеріалів справи та
вищевказаних положень законодавства,
відповідачем була здійснена саме
документальна планова перевірка ФОП
ОСОБА_3

Водночас, судом не беруться до уваги
посилання позивача на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 28 травня 2014 року, яка залишена
без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 03 вересня 2014 року в
адміністративній справі № 815/2403/14 за
позовом приватного підприємства "Топ
Трейдінг" до державної податкової
інспекції у Приморському районі міста
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправними дії та зобов'язання
вчинити певні дії, з огляду на наступне.

Так, даною постановою суду позовні
вимоги приватного підприємства "Топ
Трейдінг" задоволено частково та
визнано протиправними дії ДПІ у
Приморському районі міста Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області з
проведення заходів зустрічної звірки,
за результатами яких складено акт
№1810/15-53-22-3/05 від 01.04.2014 року "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ПП "Топ
Трейдінг" , щодо
підтвердження взаємовідносин з
контрагентами, їх реальності та
повноти відображення в обліку за
період: січень-лютий 2014 року"; визнано
протиправними дії ДПІ у Приморському
районі міста Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області щодо коригування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з ПДВ ПП "Топ Трейдінг" в
електронній автоматизованій системі
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту (Податковий
блок - аналітична система
співставлення податкового кредиту та
податкових зобов'язань) в розрізі
контрагентів на підставі акту
№1810/15-53-22-3/05 від 01.04.2014 року та
зобов'язано ДПІ у Приморському районі
міста Одеси ГУ Міндоходів в Одеській
області вилучити з діючих електронних
автоматизованих систем співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту (Податковий блок - аналітична
система співставлення податкового
кредиту та податкових зобов'язань) в
розрізі контрагентів інформацію,
внесену на підставі акту №1810/15-53-22-3/05
від 01.04.2014 року.

Отже, вказані судові рішення винесені в
частині взаємовідносин ПП "Топ
Трейдінг" , із контрагентами
за період: січень-лютий 2014 року, в той
час, як перевірку ФОП ОСОБА_3 проведено
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, та
встановлено порушення по
взаємовідносинам із ПП "Топ Трейдінг"
згідно акту перевірки за період
серпень-жовтень 2013 року.

Тобто, винесені судові рішення у справі
№ 815/2403/14 жодним чином не стосуються
періоду, за який проводилась перевірка
позивача та не стосуються обставин у
даній справі № 815/5064/14.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень та
вимоги про сплату боргу, що
оскаржуються позивачем.

Таким чином, виходячи з викладеного,
суд вважає, що податкові
повідомлення-рішення № від 01.09.2014
року та № від 01.09.2014 року, вимога
про сплату боргу (недоїмки) від 01.09.2014
року № Ф-, підлягають скасуванню.

На підставі вищевикладеного, з
урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, оцінюючи надані
сторонами у справі докази у сукупності,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню
шляхом скасування оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень та
вимоги про сплату боргу, а в іншій
частині позов задоволенню не підлягає
у зв'язку із безпідставністю та
необґрунтованістю заявлених в цій
частині позовних вимог.

Судові витрати розподілити відповідно
до положень ст.94 КАС України.

Керуючись
ст.ст.2,7,8,9,14,70,71,72,79,86,94,103,158-163,167 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання неправомірними дій,
скасування податкових
повідомлень-рішень та скасування
вимоги - задовольнити частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області №
від 01.09.2014 року.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області №
від 01.09.2014 року.

Скасувати вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 01.09.2014 року № Ф-.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови складено та
підписано суддею 03.11.2014 року

Суддя
О.М.Соколенко

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання неправомірними дій,
скасування податкових
повідомлень-рішень та скасування
вимоги - задовольнити частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області №
від 01.09.2014 року.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області №
від 01.09.2014 року.

Скасувати вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 01.09.2014 року № Ф-.

В решті позовних вимог - відмовити.

03 листопада 2014 року