Справа № 2-а-1972/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Справа №
44304/12/9104 Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління праці, соціальних
питань та у справах захисту населення
від наслідків Чорнобильської
катастрофи Маневицької районної
державної адміністрації Волинської
області на постанову Маневицького
районного суду Волинської області від
25 липня 2011 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці, соціальних
питань та у справах захисту населення
від наслідків Чорнобильської
катастрофи Маневицької районної
державної адміністрації Волинської
області про зобов'язання провести
нарахування та виплату разової
грошової допомоги як інваліду війни, -

ВСТАНОВИЛА:

22 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, яким просив визнати дії
управління праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Маневицької районної державної
адміністрації Волинської області щодо
відмови у нарахування та виплаті
одноразової грошової допомоги до 5
травня 2011 року в розмірі 10 мінімальних
пенсій за віком незаконними,
зобов'язати виплатити таку одноразову
грошову допомогу відповідно до ст.13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» як інваліду війни І групи в
розмірі 10 мінімальних пенсій за віком..

Постановою Маневицького районного
суду Волинської області від 25 липня 2011
року позов задоволено. Визнано
протиправними дії управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Маневицької
районної державної адміністрації щодо
відмови у перерахунку і виплаті ОСОБА_1
разової грошової допомоги до 5 травня
2011 року в розмірі десяти мінімальних
пенсій за віком. Зобов'язано управління
праці, соціальних питань та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Маневицької
районної державної адміністрації
Волинської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1 разової
грошової допомоги до 5 травня в розмірі
десяти мінімальних пенсій за віком,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком на момент виплати (квітень 2011
року) у відповідності до ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, ч.3 ст.4
Закону України «Про прожитковий
мінімум» з урахуванням виплачених сум.

Постанову в частині задоволення
позовних вимог в апеляційному порядку
оскаржив відповідач управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Маневицької
районної державної адміністрації
Волинської області, вважає її такою, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову в цій частині
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. На обґрунтування
вимог апеляційної скарги зазначає, що в
Законі України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» чітко вказано, що щорічна
разова грошова допомога до 5 травня
виплачується інвалідам війни в
розмірах, які визначаються Кабінетом
Міністрів України та в межах бюджетних
призначень відповідно до Закону про
Державний бюджет на відповідний рік.
Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 04.04.2011 року №341
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Законі України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»та «Про жертви
нацистських переслідувань» інвалідам
І групи Великої Вітчизняної Війни
розмір щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня встановлено в
розмірі 730 грн.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС
України, суд відповідно до ч. 1 п. 2 ст.197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що позивач має статус
інваліда війни І групи, що
підтверджується відповідним
посвідченням серії Є №107553 від 30.08.2010
року, є громадянином, який постраждав
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
що підтверджується посвідченням серії
А №022552 від 17.01.1994 року.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічно до 5
травня інвалідам війни І групи
виплачується разова грошова допомога у
розмірі десять мінімальних пенсій за
віком.

Ст. 17-1 даного закону вказує, що щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5
травня здійснюють органи праці та
соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами,
- за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» статтю 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
викладено в новій редакції, відповідно
до якої інвалідам війни І групи щорічно
до 5 травня виплачується разова грошова
допомога у розмірах, які визначаються
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», відповідно до
якої розмір грошової допомоги щорічно
до 5 травня інвалідам війни І групи має
становити десять мінімальних пенсій за
віком.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

У 2011 році Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не зупинявся та
не змінювався, тому позивач має право
на отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Однак позивачу разова грошова допомога
до 5 травня як інваліду війни І групи
була виплачена відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 04.04.2011
року «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» в розмірі
730 грн.

Тобто, здійснюючи нарахування та
виплату позивачу зазначених виплат,
позивач обчислював їх розмір не з
розміру мінімальної пенсії,
встановленої законодавством, як це
передбачено Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
керувався положеннями підзаконних
нормативно правових актів - постанов
Кабінету Міністрів України.

Такі дії відповідача є неправомірними,
виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами, тому
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що при
визначенні розміру пенсій позивачу не
підлягають застосуванню постанови
Кабінету Міністрів України, оскільки
останні істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача,
передбачених ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Також надання законодавством Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри соціальних виплат не означає,
що останній, встановлюючи порядок та
розміри таких виплат, в тому числі
особам, які є ветеранами війни, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений
порядок, не порушуючи положень цього
Закону, чи інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної
пенсії.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Разом із тим, у відповідності до ст. 99
КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи вищевказане та ст.ст. 99, 100
КАС України, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги позивача
щодо зобов'язання управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Маневицької
районної державної адміністрації
Волинської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1 разової
грошової допомоги до 5 травня в розмірі
десяти мінімальних пенсій за віком
відповідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2011 рік
підлягають задоволенню.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 183-2, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Маневицької
районної державної адміністрації
Волинської області залишити без
задоволення.

Постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 25 липня 2011 року
по справі №2а-1972/11/0311 за позовом ОСОБА_1
до управління праці, соціальних питань
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Маневицької районної державної
адміністрації Волинської області про
зобов'язання провести нарахування та
виплату разової грошової допомоги як
інваліду війни - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук