Справа № 826/6898/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6898/14
Головуючий у 1-й інстанції: Гарник
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 червня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експрес Мото
Україна» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Експрес Мото
Україна» звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві та просило визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 06 грудня 2013
року №08 та № 08.

Постановою Окружного
адміністративного суду від 23 червня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що позивачем були неправомірно
віднесені до складу валових витрат та
податкового кредиту суми за
господарськими операціями з ТОВ «ІСТ
Сейл Маркет» та ТОВ «Торговий Дім
«Ортей», оскільки господарські
операції між вказаними підприємствами
не спрямовані на настання реальних
наслідків та мають ознаки фіктивних.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
на підставі направлення № 961/226-55-22-08 від
07 листопада 2013 року та наказу від 07
листопада 2013 року № 2226 податковим
органом проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експрес Мото
Україна» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «ІСТ Сейл Маркет»
та ТОВ «Торговий Дім «Ортей» за період
діяльності з 01 жовтня 2011 року по 30
квітня 2012 року, за результатом якої
складено Акт перевірки від 20 листопада
2013 року № 670/26-55-22-08/30306393.

В ході проведення перевірки податковим
органом встановлено порушення
позивачем: ст.134, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138,
п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток всього у сумі 168 370 грн. та п. 185.1
ст.185, п. 198.1., п. 198.3., п.198.6 ст. 198 ПК
України, в результаті чого завищено
податковий кредит в деклараціях з
всього у сумі 150 832 грн.

06 Грудня 2013 року на підставі вказаного
Акту перевірки відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення:
№08, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 188540,00 грн., в
тому числі: за основним платежем - 150832,00
грн., за штрафними санкціями - 37708,00 грн.
та №08, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі 181724,00 грн., в тому
числі: за основним платежем - 168370,00 грн.,
за штрафними санкціями - 13354,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано будь-яких
доводів та не подано жодних належних та
допустимих доказів, які б ставили під
сумнів реальність виконання спірних
господарських операцій,
невідповідність цих операцій дійсному
економічному змісту, або засвідчили б
наявність інших обставин, що
підтверджують недобросовісність
позивача як платника податків та
виключають право на формування валових
витрат та податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до п.п.134.1.1. п. 134.1. ст.131 ПК
України об'єктом оподаткування податку
на прибуток підприємств є прибуток
із джерелом походження з України та за
її межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі
статтями 135-137 цього Кодексу, на
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
суму інших витрат звітного
податкового періоду, визначених
згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу,
з урахуванням правил, встановлених
статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо, - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період, що перевірявся, між позивачем
(Замовник) та ТОВ «ІСТ Сейл Маркет»
(Виконавець) було укладено договір про
надання транспортно - експедиційних
послуг № 01/09 від 01 вересня 2011, за
умовами якого Виконавець надає
транспортно - експедиторські послуги
Замовнику згідно його замовлення на
умовах, що викладені в даному договорі.
За надані послуги Замовник сплачує
Виконавцю винагороду згідно діючих у
Виконавця тарифів. До вартості послуг
додається додаткова плата у розмірі 2%
від оголошеної вартості вантажу.

Також між позивачем та ТОВ «Торговий
Дім «Ортей» укладено Договір про
надання транспортно - експедиційних
послуг №00012-02 від 29 лютого 2012, за
умовами якого Виконавець надає
транспортно - експедиторські послуги
Замовнику, згідно його замовлення на
умовах, що викладені в цьому договорі.
За надані послуги Замовник сплачує
Виконавцю винагороду згідно діючих
тарифів. До вартості послуг додається
додаткова плата у розмірі 0.5% від
оголошеної вартості вантажу. Тарифи
можуть змінюватися при зміні цін на
паливо. Мастильні матеріали, газ,
електроенергію та при інфляції, про що
письмово інформується Замовник за 1
календарних днів з моменту зміни
тарифів Виконавцем.

На підтвердження виконання умов
вищевказаних договорів, руху активів в
процесі здійснення господарських
операцій позивачем надано суду копії:
Договорів про надання
транспортно-експедиційних послуг,
актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг), податкових накладних та
банківських виписок з рахунку
позивача.

Вищеозначені документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. На момент укладення договорів,
ТОВ «ІСТ Сейл Маркет» та ТОВ «Торговий
Дім «Ортей» мали Свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість. При цьому, подальше
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість саме по собі не
призводить до недійсності усіх
правочинів, укладених з моменту
державної реєстрації такої особи до
моменту виключення її з державного
реєстру, та не позбавляє правового
значення видані за цими господарськими
операціями податкові накладні.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 16.12.2013 у справі №К/9991/66881/11.

Висновки ж податкового органу про
заниження позивачем податку на
прибуток та завищення сум податкового
кредиту за спірними господарським
операціями ґрунтуються на даних
викладених в Акті про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Торговий Дім «Ортей» від 28.02.2013
№787/22-8/38104696, що, на думку колегії суддів,
не може бути належним та допустимим
доказами «фіктивного» характеру
спірних господарських операцій, з
огляду на таке.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, відповідно до частини 2
статті 71 КАСУ, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (ст. 69 ч. 1 КАСУ).

Згідно з ч. 1 ст. 70 КАС України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не приймає до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Частиною 4 ст. 70 КАС України
передбачено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Оцінка доказів здійснюється судом за
правилами статті 89 КАСУ, відповідно до
приписів якої суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 73.5 ст. 73 ПК України з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання.
Зустрічна звірка здійснюється
органами державної податкової служби з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків і зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
в десятиденний термін.

Що стосується висновків Акта про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Торговий Дім «Ортей» від
28.02.2013 №787/22-8/38104696, колегія суддів
звертає увагу, що у податкового органу
відсутні повноваження щодо здійснення
в межах проведення зустрічних звірок
контролю за дотриманням податкового
законодавства платниками. Функції
контролю за дотриманням податкового та
іншого законодавства, контроль за
виконанням якого покладено на органи
державної податкової служби,
реалізуються шляхом проведення
перевірок у випадках і в порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Крім того, слід зазначити, що Актом
звірки (перевірки) контрагента
встановлена неможливість проведення
зустрічної звірки. Разом з тим, за
змістом цього Акта, податковим органом
було встановлено відсутність об'єктів
оподаткування, факту передачі товарів
(послуг), - хоча ніякі первинні
документи бухгалтерського обліку чи
податкової звітності при цьому не
досліджувалися.

Таким чином, висновки Акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Торговий Дім «Ортей» від
28.02.2013 №787/22-8/38104696, зроблені податковим
органом, не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, та є такими, що
ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, слід зазначити, що посилання
на неможливість проведення зустрічної
звірки такого постачальника з питань
їх взаємовідносин з контрагентами, не
може вважатися беззастережним та
безперечним доказом в підтвердження
доводів податкової інспекції про
фіктивність спірних господарських
операцій (аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
13.04.2011 у справі № К-30752/10).

Щодо висновків, викладених в Актах
перевірки ТОВ «ІСТ Сейл Маркет» від
25.04.2012 №1006/22-8/37813842, від 22.10.2012
№4470/22-8/37813842 та від 21.01.2013 №223/22-8/37813842,
суд апеляційної інстанції зазначає,
чинне податкове законодавство не
ставить у залежність право позивача на
формування податкового кредиту та на
бюджетне відшкодування від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання податкового
кредиту та бюджетного відшкодування
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Податковим органом не подано доказів
обізнаності позивача про
недобросовісний характер діяльності
його контрагентів або про допущені ним
порушення податкового законодавства.

Допущені попередніми постачальниками
у ланцюгу постачання товару певні
порушення податкового законодавства
тягнуть негативні наслідки саме для
таких постачальників та не впливають
на право позивача (добросовісного
платника податку) на віднесення до
складу податкового кредиту сплаченого
податку на додану вартість
постачальникам товару та заявлення до
бюджетного відшкодування від'ємного
значення з податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань може
свідчити про незаконність формування
податково кредиту .

Зазначена позиція узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
в друге, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Таким чином, твердження апелянта про
«фіктивність» укладених позивачем з
ТОВ «ІСТ Сейл Маркет» та ТОВ «Торговий
Дім «Ортей» правочинів є припущеннями,
необґрунтованим належними засобами
доказування. В свою чергу, в ході
судового розгляду справи встановлено,
що господарські договори про надання
транспортно-експедиційних послуг були
укладені з метою здійснення
підприємницької діяльності та
оформлені належним чином складеними
первинними бухгалтерськими
документами, - з огляду на що колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про протиправність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень та необхідність їх
скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не виявлено, а підстав
для скасування оскаржуваної постанови
суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
червня 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.