Справа № 2а-7899/11/2670
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/23271/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Державної
екологічної інспекції України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 липня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2012
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
Державної екологічної інспекції
України про поновлення на посаді,

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з адміністративним позовом, в якому
зазначав, що з вересня 1999 року проходив
публічну службу в Державній
екологічній інспекції України. У
серпні 2010 року звільнений з посади
начальника відділу екологічного
контролю на митній території,
радіаційної безпеки та
експорту/імпорту озоноруйнівних
речовин - старшого державного
інспектора України з охорони
навколишнього природного середовища
на підставі пункту 6 частини першої
статті 30, статті 17 Закону України «Про
державну службу» (за порушення Присяги
державного службовця). Підставою для
звільнення стала службова записка
першого заступника начальника
Державної екологічної інспекції
України, відповідно до якої ним
порушено присягу державного службовця
в частині надання суб'єктам
господарювання листів-роз'яснень за
підписом начальника, незважаючи на те,
що з 22 липня 2009 року інспекція не має
повноважень щодо надання таких листів.

Просив зобов'язати відповідача вчинити
дії щодо його поновлення на посаді
начальника відділу екологічного
контролю на митній території,
радіаційної безпеки та
експорту/імпорту озоноруйнівних
речовин - старшого державного
інспектора України з охорони
навколишнього природного середовища з
18 серпня 2010 року.

Також просив поновити строк звернення
до суду, посилаючись на те, що вчасно
звертався з такими позовними вимогами
до суду загальної юрисдикції, на що
отримав ухвалу від 25 листопада 2010 року
про закриття провадження у справі у
зв'язку з тим, що дані спори вирішуються
в порядку адміністративного
судочинства. У лютому 2011 року він
звернувся з позовом до окружного
адміністративного суду який було
залишено без розгляду. У зв'язку з
тривалим лікуванням не міг подати
адміністративний позов та
обґрунтоване клопотання про
поновлення процесуального строку.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 липня 2011 року
визнано поважними причини пропуску
строку звернення до суду та поновлено
строк звернення до суду з позовом.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 липня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2012
року, позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
наказ Державної екологічної інспекції
України від 19 серпня 2010 року №99-о в
частині звільнення ОСОБА_4 з посади
начальника відділу екологічного
контролю на митній території,
радіаційної безпеки та
експорту/імпорту озоноруйнівних
речовин - старшого державного
інспектора України з охорони
навколишнього природного середовища;
позивача поновлено на вказаній посаді;
в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, відповідач
просив суд скасувати судові рішення та
направити справу на новий розгляд.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходив
публічну службу в Державній
екологічній інспекції України на
посаді начальника відділу
екологічного контролю на митній
території, радіаційної безпеки та
експорту/імпорту озоноруйнівних
речовин - старшого державного
інспектора України з охорони
навколишнього природного середовища.

29 січня 2010 року прокуратурою
Печерського району міста Києва щодо
ОСОБА_4 порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого
частиною другою статті 368
Кримінального кодексу України
(отримання хабара за видачу та
прискорення видачі двох
листів-роз'яснень товариствам з
обмеженою відповідальністю
«Нафтахімпром» та «Інтеграл ОПТ» щодо
відсутності у реагенті «ВЛР»
озоноруйнівних речовин).

Постановою старшого слідчого
прокуратури Печерського району міста
Києва від 04 лютого 2010 року
обвинуваченого ОСОБА_4 відсторонено
від займаної посади через те, що він
притягується до кримінальної
відповідальності за вчинення
службового зло-чину і є службової
особою, яка займає посаду начальника
відділу, що може негативно впливати на
хід досудового та судового слідства.

У зв'язку з наведеним наказом
начальника Державної екологічної
інспекції України від 04 лютого 2010 року
№ 13-о ОСОБА_4 відсторонено від
виконання посадових повноважень.

Наказом начальника Державної
екологічної інспекції України від 19
серпня 2010 року №99-о, зокрема, позивача
звільнено з займаної посади за
порушення Присяги державного
службовця відповідно до пункту 6 статті
30, статті 17 Закону України «Про
державну службу».

Підставою для звільнення стали
пояснення позивача та службова записка
першого заступника начальника
Державної екологічної інспекції
України.

У вказаній службовій записці
зазначалося, що з 22 липня 2009 року
Державна екологічна інспекція України
не має повноважень щодо надання
суб'єктам господарювання
листів-роз'яснень про відсутність в
продукції озоноруйнівних речовин у
зв'язку з прийняттям наказу
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 23
червня 2009 року № 336, який доведено до
відому Державної екологічної
інспекції України 11 серпня 2009 року.
Проте відділом екологічного контролю
на митній території, радіаційної
безпеки та експорту/імпорту
озоноруйнівних речовин протягом
серпня 2009 року - січня 2010 року
продовжували надаватися
листи-роз'яснення за підписом
начальника інспекції Кострова М.М. з
візами начальника відділу ОСОБА_4 та
його заступника. Запропоновано
звільнити ОСОБА_4 на підставі пункту 6
частини першої статті 30 Закону України
«Про державну службу» за порушення
присяги.

Судами також встановлено, що з 16 серпня
по 20 серпня 2010 року позивач був
тимчасово непрацездатним.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
відсутні докази завдання позивачем
шкоди в результаті підготовки та
візування листів-роз'яснень.
Підготовка та візування
листів-роз'яснень за вказівкою
керівництва Державної екологічної
інспекції України не є безумовним
свідченням порушення позивачем наказу
від 23 червня 2009 року №336, оскільки такі
листи підписував керівник інспекції.
Також позивача було звільнено під час
його непрацездатності.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 30 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що підставами
припинення державної служби є ті, що
визначені у Кодексі законів про працю.
Окрім цих підстав, державна служба
також може бути припинена у разі:
порушення умов реалізації права на
державну службу; недотримання
пов'язаних із проходженням державної
служби вимог, передбачених статтею 16
Закону України «Про державну службу»;
досягнення державним службовцем
граничного віку проходження державної
служби; відставки державних
службовців, які займають посади першої
або другої категорії; виявлення або
виникнення обставин, що перешкоджають
перебуванню державного службовця на
державній службі; відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої статтею 17 Закону
України «Про державну службу»;
неподання або подання державним
службовцем неправдивих відомостей
щодо його доходів, передбачених
статтею 13 Закону України «Про державну
службу».

При цьому в пункті 6 частини першої
статті 30 України «Про державну службу»
визначено не окремий вид
відповідальності державних службовців
за порушення Присяги, а спеціальну
підставу для припинення державної
служби, що відбувається у формі
звільнення.

У частині другій статті 14 Закону
України «Про державну службу»
законодавець визначив ще два додаткові
заходи дисциплінарного впливу для
державних службовців, вказавши, що крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України (стаття 147 Кодексу законів про
працю), можуть застосовуватися
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Таким чином, законодавець навів
вичерпний перелік дисциплінарних
стягнень, які можуть бути застосовані
до державних службовців, а також
підстави припинення державної служби.

Разом з тим, порядок застосування таких
заходів впливу в Законі України «Про
державну службу» не передбачено.
Натомість порядок застосування
дисциплінарних стягнень, у тому числі
звільнення, врегульовано Кодексом
законів про працю (стаття 149).

У частині другій статті 17 Закону
України «Про державну службу» наведено
текст присяги державного службовця
такого змісту: «Повністю усвідомлюючи
свою високу відповідальність,
урочисто присягаю, що буду вірно
служити народові України, суворо
дотримувати Конституції та законів
України, сприяти втіленню їх у життя,
зміцнювати їх авторитет, охороняти
права, свободи і законні інтереси
громадян, з гідністю нести високе
звання державного службовця, сумлінно
виконувати свої обов'язки».

З тексту Присяги вбачається, що в
основі поведінки державного службовця
закладені етичні, правові та
службово-дисциплінарні норми
поведінки, недодержання яких утворює
факт порушення Присяги. Тому, складаючи
Присягу, державний службовець покладає
на себе не тільки певні службові
зобов'язання, але й моральну
відповідальність за їх виконання. У
зв'язку з цим як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як до носія влади, що призводить
до приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень. Звільнення за порушення
присяги може мати місце лише тоді, коли
державний службовець скоїв проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Тобто звільнення за
порушення присяги має застосовуватися
за конкретні надзвичайно тяжкі
проступки, як за фактом їх вчинення, так
і за наслідками, до яких вони
призводять.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з державної
служби за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням порядку
та строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Аналогічна правова позиція висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України, зокрема, в постанові від 01
жовтня 2013 року в справі № 21-259а13.

Порушення присяги державного
службовця, що стало підставою для
звільнення, полягало в тому, що позивач
готував проекти та візував
листи-роз'яснення, які потім підписував
керівник Державної екологічної
інспекції України після втрати
чинності нормативно-правовим актом,
який надавав Державній екологічній
інспекції такі права.

Так, наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 03 травня 2006 року №198, було
затверджено Порядок видачі погодження
для отримання ліцензії на експорт та
імпорт озоноруйнівних речовин і
продукції, що їх містить.

Відповідно до пункту 2 вказаного Наказу
Державній екологічній інспекції
надано виняткове право видачі
погоджень на експорт та імпорт
озоноруйнівних речовин і продукції, що
їх містить, та право видачі
листів-роз'яснень, якщо продукція не
містить озоноруйнівних речовин.

07 серпня 2009 року вказаний Наказ втратив
чинність у зв'язку з набранням законної
сили наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 23 червня 2009 року № 336,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 21 липня 2009 року, відповідно до
пункту 2 якого Департаменту охорони
атмосферного повітря та моніторингу
довкілля наказано забезпечити
приймання заяв, оформлення та видачу
погоджень на експорт та імпорт
озоноруйнівних речовин і продукції, що
їх містить, та листів-роз'яснень, якщо
продукція не містить озоноруйнівних
речовин.

Пунктом 3 зазначеного Наказу
Республіканському комітету Автономної
Республіки Крим з охорони
навколишнього природного середовища,
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
областях, містах Києві та Севастополі
наказано забезпечити приймання заяв,
оформлення та видачу суб'єктам
господарювання, що зареєстровані у
відповідних регіонах,
листів-роз'яснень, якщо продукція не
містить озоноруйнівних речовин, за
контрактами (договорами), загальна
вартість яких не перевищує 300 тис.грн.

Вказаним Наказом затверджено новий
Порядок видачі погодження для
отримання ліцензії на експорт та
імпорт озоноруйнівних речовин і
продукції, що їх містить, згідно з
додатком 3 до якого лист-роз'яснення
підписує посадова особа.

Отже, з 07 серпня 2009 року Державна
екологічна інспекція втратила право
видачі листів-роз'яснень, якщо
продукція не містить озоноруйнівних
речовин.

Суди попередніх інстанцій прийшли до
обґрунтованого висновку про те, що
після 07 серпня 2009 року
листи-роз'яснення підписував керівник
Державної екологічної інспекції, а не
позивач. Підготовка проектів і
візування позивачем листів-роз'яснень
за вказівкою керівництва не може
свідчити про порушення ним Присяги
державного службовця, а тому
звільнення позивача у зв'язку з
порушенням Присяги є незаконним.

З огляду на наведене є неприйнятними
посилання в касаційній скарзі на те, що
позивач порушив наказ Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 23 червня 2009 року
№ 336.

Крім того, звільнення відбулося в
період тимчасової непрацездатності
позивача, що є порушенням частини
третьої статті 40 Кодексу законів про
працю України, відповідно до якої не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті).

Посилання відповідача на те, що позивач
протягом тривалого часу був відсутній
на робочому місці є неприйнятними з
огляду на те, що вказані обставини не
були підставою для його звільнення.

Посилання на те, що на час розгляду
судами справи Державну екологічну
інспекцію було ліквідовано відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 28 березня 2011 року №346, є
неприйнятними з огляду на те, що
процедура ліквідації передбачає
значний обсяг певних дій, і відповідно
до частини 2 статті 104 Цивільного
кодексу України юридична особа є такою,
що припинилася, з дня внесення до
єдиного державного реєстру запису про
її припинення. Доказів щодо наявності
такого запису в реєстрі представником
відповідача не надано.

Вказані та інші посилання в касаційній
скарзі не є підставою для скасування
рішень судів попередніх інстанцій.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, підстав для їх скасування та
направлення справи на новий розгляд не
вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної
екологічної інспекції України
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27 липня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/ З оригіналом згідно Помічник
судді: В.М.Коваленко