Справа № 258/1709/13-а
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/29700/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Територіального управління
Державної судової адміністрації у
Донецькій області, Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі міста Донецька,
Державної податкової служби у
Донецькій області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області,
треті особи - Донецька міська рада,
Ворошиловська районна у м. Донецьку
рада про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Державної
податкової служби у Донецькій області
на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20 травня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Територіального
управління Державної судової
адміністрації у Донецькій області,
Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі міста Донецька,
Державної податкової служби у
Донецькій області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області,
треті особи - Донецька міська рада,
Ворошиловська районна у м. Донецьку
рада про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20 травня 2013
року, позов задоволено частково.
Стягнуто з місцевого бюджету
Ворошиловського району м. Донецька на
користь ОСОБА_3 протиправно утриманий
податок з доходів фізичних осіб з
вихідної допомоги у розмірі 9552, 29 грн. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Державна податкова служба у
Донецькій області звернулася з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно Постанови
Верховної Ради України «Про звільнення
суддів» № 2596-VI від 07 жовтня 2010 року
звільнено суддю Кіровського районного
суду м. Донецька ОСОБА_3 з займаної
посади у зв'язку з поданням заяви про
відставку за станом здоров'я.

Наказом голови Кіровського районного
суду м. Донецька від 01 грудня 2010 року №
61-К зобов'язано виплатити ОСОБА_3
вихідну допомогу у розмірі 15 місячних
заробітків за кожен повний рік роботи
на посаді судді.

Згідно довідки Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Донецькій
області від 05 грудня 2012 року №
08-23/2317-4378/12 позивачеві нарахована
вихідна допомога у розмірі 57 297,00 грн.
Вихідна допомога ОСОБА_3 перерахована
в грудні 2011 року в сумі 47 744,71 грн.,
відповідно до норм Податкового кодексу
України, сума податку з доходів
фізичних осіб склала 9 552,29 грн.

Позивач звернувся із заявою до
Державної податкової служби у
Донецькій області про повернення
утриманої з вихідної допомоги суми
податку з доходу фізичних осіб у
розмірі 9 552,29 грн., однак листом від 15
січня 2013 року № 461/10/171-13-6
Державної податкової служби у
Донецькій області позивачу було
відмовлено в поверненні утриманої суми
податку з доходу фізичних осіб,
посилаючись на відсутність законних
підстав для такого повернення.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про
статус суддів» від 15 грудня 1992 року
№2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ), який діяв
на час спірних правовідносин,
передбачено, що гарантії незалежності
судді, включаючи заходи його правового
захисту матеріального та соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону
№2862-ХІІ, судді, який пішов у відставку,
виплачується вихідна допомога без
сплати податку у розмірі місячного
заробітку за останньою посадою за
кожен повний рік роботи на посаді
судді, але не менше шестимісячного
заробітку. Таким чином, розмір вихідної
допомоги є складовою частиною гарантій
незалежності суддів.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22 травня 2003 року
№889-IV із змінами та доповненнями (далі -
Закон №889-IV), об'єктом оподаткування є
загальний місячний оподаткований
дохід, до складу якого включаються
доходи у вигляді заробітної плати, інші
виплати та винагороди, нараховані
(виплачені) платнику податку.

Пункт 4.3 статті 4 Закону №889-IV
передбачає перелік доходів, які не
включаються до складу загального
місячного або річного оподатковування
доходу.

Вихідна допомога суддям у цьому
переліку прямо не визначена. Однак,
згідно з підпунктом 4.3.1 пункту 4.3статті
4 Закону №889-IV, до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу платника
податку не включається сума державної
матеріальної та соціальної допомоги у
вигляді адресних виплат коштів згідно
із законом. На відмінність від
заробітної плати, вихідна допомога не є
винагородою за конкретну виконану
роботу за певний проміжок часу за
трудовим договором. Вихідна допомога -
це особлива форма соціального
забезпечення суддів, зміст якої
полягає у гарантованій державою,
звільненій від сплати податків
грошовій виплаті, що слугує
забезпеченню належного матеріального
утримання судді, в тому числі після
звільнення від виконання обов'язків
судді. Дана виплата спрямована на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, про що зазначив
Конституційний Суд України у своїх
рішеннях від 1 грудня 2004 року та 11
жовтня 2005 року.

Враховуючи те, що виплата вихідної
допомоги є соціальною виплатою суддям,
гарантованою державою та встановленою
Законом №2862-ХІІ, яка не входить до
складу заробітної плати, то її сума не
може включатись до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу платника
податку, а тому обкладенню податком з
доходів фізичних осіб не підлягає.

Враховуючи вказане, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
про те, що з вихідної допомоги позивача,
яка відноситься до державної
матеріальної допомоги, неправомірно
утримано прибутковий податок, оскільки
це суперечить частині третій статті 43
Закону України «Про статус суддів» та
підпункту 4.3.1 пункту 4.3 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Відповідно до частини третьою
статті 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід відхилити,
оскільки судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної податкової
служби у Донецькій області відхилити, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12
квітня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: