Справа № К/9991/48414/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/48414/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Комсомольську на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2011 року у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до
управління Пенсійного фонду України в
м. Комсомольську, третя особа Відкрите
акціонерне товариство «Рижівський
гранкар'єр» про визнання нечинним
рішення,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2008 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просив визнати нечинним
рішення управління Пенсійного фонду
України в м.
Комсомольську № 814 від 25 вересня 2007
року про застосування до нього
фінансових санкцій у розмірі 28831 грн. 09
коп. за несвоєчасне перерахування або
несвоєчасне зарахування на банківські
рахунки органів Пенсійного фонду
України сум страхових внесків.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
банк при виплаті заробітної плати лише
контролює одночасне подання
страхувальником платіжних документів
про перерахування (зарахування)
страхових внесків на рахунки органів
Пенсійного фонду України, а не несе
відповідальність за достовірність
змісту платіжного доручення,
оформленого клієнтом, повноту та
своєчасність сплати клієнтом податків
і зборів.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 2
грудня 2009 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року скасовано постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 2
грудня 2009 року та прийнято нову
постанову про задоволення позову.
Скасовано рішення управління
Пенсійного фонду України в м.
Комсомольську № 814 від 25 вересня 2007
року про застосування до Відкритого
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» фінансових санкцій
за несвоєчасне перерахування або
несвоєчасне зарахування на банківські
рахунки органів Пенсійного фонду
України сум страхових внесків, у
розмірі 28831 грн. 09 коп.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права та залишення в
силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 9 липня 2007 року
відповідачем, в ході позапланової
перевірки позивача, виявлено порушення
вимог п. 12 ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», оскільки
останній здійснював виплату
заробітної плати без одночасного
перерахування страхувальником
(Відкритим акціонерним товариством
«Рижівський гранкар'єр») страхових
внесків на загальну суму 288 314 грн. 09 коп.
За результатами вказаної перевірки
складено акт № 44 від 9 липня 2007 року.

На підставі вказаного акту управління
Пенсійного фонду України в м.
Комсомольську винесло рішення про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне перерахування або
несвоєчасне зарахування на банківські
рахунки органів Пенсійного фонду
України сум страхових внесків, у
розмірі 28831 грн. 09 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
правомірності оскаржуваного рішення,
оскільки на банки покладено обов'язок
перевіряти повноту сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування при
прийнятті ними платіжних доручень на
видачу заробітної плати, а у разі
невиконання цієї вимоги вони за
рахунок власних коштів сплачують
органам Пенсійного фонду суму, що
дорівнює сумі несплачених страхових
внесків, з правом зворотної вимоги до
страхувальників щодо відшкодування
цієї суми.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що банки не несуть відповідальності за
достовірність змісту платіжного
доручення, оформленого клієнтом, а
також за повноту і своєчасність сплати
клієнтом податків, зборів та страхових
внесків.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду апеляційної інстанції
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, до того ж не ґрунтуються на
законі.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони:
на підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Ч. 12 ст. 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що страхові
внески підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків. Установи банків приймають від
страхувальників платіжні доручення та
інші платіжні документи на видачу
(перерахування) коштів для виплат
заробітної плати (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески, та
здійснюють видачу (перерахування)
зазначених коштів лише за умови
одночасного подання страхувальником
платіжних документів про
перерахування коштів для сплати
відповідних сум страхових внесків або
документів, що підтверджують фактичну
сплату цих сум. У разі невиконання
банками цієї вимоги вони за рахунок
власних коштів у порядку,
встановленому Національним банком
України, сплачують відповідному
територіальному органу Пенсійного
фонду суму, що дорівнює сумі
несплачених страхових внесків, з
правом зворотної вимоги до
страхувальників щодо відшкодування
цієї суми.

Відповідно до п. 2 ч. 10 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
порушення вимог, передбачених ч. 12 ст. 20
цього Закону, виконавчі органи
Пенсійного фонду України застосовують
до банків фінансові санкції у розмірі
суми страхових внесків, яка підлягає
сплаті страхувальником.

Отже, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» на банки покладено
обов'язок перевіряти повноту сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування при прийнятті ними
платіжних доручень на видачу
заробітної плати. У протилежному
випадку банк буде зобов'язаний сам
відшкодувати недоплачену суму.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 27 травня 2014
року (справа № 21-163а14).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позову, оскільки
позивач, приймаючи від Відкритого
акціонерного товариства «Рижівський
гранкар'єр» платіжні доручення на
видачу заробітної плати, не перевірив
повноту сплати останнім страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, а тому
зобов'язаний сплатити недоплачену суму
страхових внесків, з правом зворотної
вимоги до страхувальників щодо
відшкодування цієї суми.

Відповідно до статті 226 КАС суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції
помилково скасував постанову суду
першої інстанції, яка
ухвалена відповідно до закону, то
колегія суддів на підставі ст. 226 КАС
України скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі постанову
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Комсомольську задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 лютого 2011
року скасувати, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 2
грудня 2009 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк