Справа № 755/29246/13-а
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Савлук Т.В.
Суддя-доповідач: Грищенко
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко
Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, згідно ч.1 ст. 41 КАС України,
апеляційну скаргу Дніпровського
районного центру зайнятості міста
Києва на постанову Дніпровського
районного суду м. Києва від 10 червня 2014
р. у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Дніпровського районного
центру зайнятості міста Києва, третя
особа - Київський міський центр
зайнятості про визнання незаконними та
протиправними рішень суб'єкта владних
повноважень, зобов'язати провести
розрахунок та здійснити виплату
допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду до
Дніпровського районного центру
зайнятості міста Києва, третя особа -
Київський міський центр зайнятості, в
якому просив: визнати незаконним та
протиправним рішення Дніпровського
районного центру зайнятості міста
Києва про відмову у прийнятті позивача
на облік як безробітного з 11.10.2013 року;
визнати незаконним та протиправним
рішення Дніпровського районного
центру зайнятості міста Києва про
відмову у присвоєнні позивачу статусу
безробітного з 11.10.2013 року; визнати
незаконним та протиправним рішення
Дніпровського районного центру
зайнятості міста Києва про зняття
позивача з обліку як безробітного з дня
прийняття рішення про відмову у
присвоєнні позивачу статусу
безробітного; визнати незаконним та
протиправним рішення Дніпровського
районного центру зайнятості міста
Києва про відмову у нарахуванні та
виплаті позивачу допомоги по
безробіттю з 19.10.2013 року; зобов'язати
Дніпровський районний центр
зайнятості міста Києва вчинити дії, а
саме: зобов'язати Дніпровський
районний центр зайнятості міста Києва
здійснити розрахунок та провести
виплату позивачу, ОСОБА_2 допомоги по
безробіттю за період з 19.10.2013 року по
31.10.2013 року включно, у розмірі
визначеному законодавством, яке діяло
на період розрахунку.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 10 червня 2014 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позову.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, 27.09.2013 року позивач був
звільнений з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП.
21.10.2013 року, з метою прийняття на облік
як безробітного та призначення
допомоги по безробіттю та отримання
допомоги у подальшому
працевлаштуванні, він звернувся до
Дніпровського районного центру
зайнятості міста Києва, та 25.10.2013 року
було видано наказ про відмову у
встановленні позивачу статусу
безробітного та призначення допомоги
по безробіттю, мотивуючи тим, що
позивач має посвідчення адвоката і
належить до зайнятого населення згідно
ст. 1 Закону України «Про зайнятість
населення».

Вважаючи такі дії відповідача
протиправними та такими, що порушують
його права, позивач звернувся до суду
із даним адміністративним позовом, в
якому просив суд зобов'язати
відповідача призначити йому допомогу
по безробіттю у відповідності до норм
чинного законодавства.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивачем правомірно
пред'явлені вимоги до Дніпровського
районного центру зайнятості міста
Києва про визнання неправомірним та
скасування наказу Дніпровського
районного центру зайнятості в місті
Києві №НТ131025 від 25 жовтня 2013 року про
відмову ОСОБА_2 у наданні статусу
безробітного з 21 жовтня 2013 року,
оскільки прийняте відповідачем
рішення є незаконним та прийняте
всупереч вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач з 01.03.2013 року працював на посаді
керівника претензійно - позовного
відділу TOB «Торгова агенція «Пристав»,
що підтверджується трудовою книжкою
позивача.

27.09.2013 року він був звільнений з роботи
на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, а
21.10.2013 року, з метою пошуку роботи та
отримання допомоги по безробіттю,
звернувся до Дніпровського районного
центру зайнятості міста Києва.

25.10.2013 року було видано наказ про
відмову у встановленні позивачу
статусу безробітного та призначення
допомоги по безробіттю, мотивуючи тим,
що позивач має посвідчення адвоката і
належить до зайнятого населення згідно
ст. 1 Закону України «Про зайнятість
населення».

Колегія суддів вважає такі висновки
відповідача протиправними, такими, що
суперечать чинному законодавству, та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття визначає Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 02.03.2000 року №
1533-ІІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1533-ІІІ,
застраховані особи мають право на
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги.

Видами забезпечення за цим Законом є:
допомога по безробіттю, у тому числі
одноразова її виплата для організації
безробітним підприємницької
діяльності; допомога по частковому
безробіттю; матеріальна допомога у
період професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації безробітного; допомога на
поховання у разі смерті безробітного
або особи, яка перебувала на його
утриманні (ч. 1 ст. 7 Закону № 1533-Ш).

Механізм призначення, виплати допомоги
по безробіттю, у т. ч. одноразової для
організації безробітними
підприємницької діяльності, та
обчислення страхового стажу визначає
Порядок надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 року № 307, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.12.2000
року за № 915/5136 (далі -Порядок).

Відповідно до п.п. «а» п. З ст. 1 Закону
України «Про зайнятість населення» від
01.03.1991 року № 803-XII, в Україні до
зайнятого населення належать та не
можуть бути визнані безробітними і
отримувати допомогу по безробіттю
працюючі по найму на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) на
підприємствах, в установах і
організаціях, незалежно від форм
власності, у міжнародних та іноземних
організаціях в Україні і за кордоном у
фізичних осіб.

До зайнятого населення належать
громадяни, що проживають на території
держави а законних підставах -
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Положенням ст. 2 Закону № 803-XII
передбачено, що безробітними
визнаються працездатні громадяни,
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
адвокатуру» від 19.12.1992 року № XII,
адвокатом може бути особа, яка має вищу
юридичну освіту, підтверджену дипломом
України або відповідно до міжнародних
договорів України дипломом іншої
країни, стаж роботи у галузі права не
менше двох років, володіє державною
мовою, склала кваліфікаційні іспити,
одержала в Україні свідоцтво про право
на зайняття адвокатською діяльністю та
прийняла Присягу адвоката України.

Згідно ст. 4 Закону № XII, адвокат має
право займатись адвокатською
діяльністю індивідуально, відкрити
своє адвокатське бюро, об'єднуватися з
іншими адвокатами в колегії,
адвокатські фірми, контори та інші
адвокатські об'єднання, які діють
відповідно до цього Закону та статутів
адвокатських об'єднань.

Форми здійснення адвокатської
діяльності визначені у ст. 4 Закону -
індивідуально, шляхом відкриття свого
адвокатського бюро, об'єднання з іншими
адвокатами в колегії, адвокатські
фірми, контори та інші адвокатські
об'єднання.

Таким чином, чинне законодавство не
містить положень, що зобов'язували всіх
осіб, які склали адвокатський іспит та
отримали свідоцтво про право на
зайняття адвокатською діяльністю,
здійснювати трудову діяльність (в тому
числі, юридичну практику) виключно
шляхом зайняття адвокатською
діяльністю в передбачених Законом
формах, тоді як особа, яка склала
адвокатський іспит та отримала
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю, мала право
працевлаштовуватися на умовах найму на
будь-яку роботу, що наявності статусу
адвоката не потребувала.

Так, позивач на час звернення до
Дніпровського районного центру
зайнятості міста Києва мав дійсне
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю, однак в
матеріалах справи відсутні докази
здійснення позивачем адвокатської
діяльності в будь-якій із зазначених
форм.

Крім того, відповідач, будучи
обізнаними про ці обставини, не
здійснив перевірки достовірності
наведених позивачем даних, та,
відмовляючи у наданні позивачу статусу
безробітного, не зазначив правових
підстав для прийняття такого рішення.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
свого рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровського
районного центру зайнятості міста
Києва - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 10 червня 2014 р. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.Е.Мацедонська

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.