Справа № 817/2774/14
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року 15 год. 25хв. Справа
№817/2774/14 м. РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Шарапи В.М., за участю секретаря
судового засідання Климчук В.В. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник не прибув,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Товариство з
обмеженою відповідальністю
"УкрТехноФос-Плюс": представник
Запорожець І.А.,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Публічне акціонерне
товариство "Таскомбанк": представник не
прибув,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
"Приватбанк": представник не прибув,

відповідача: представник Іщук Н.В.,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Трипілля": представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Приватного підприємства "МІНЕРАЛІЗ",

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс",

Публічне акціонерне товариство
"Таскомбанк",

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "Приватбанк"

до Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля"

про визнання дій незаконними, визнання
протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:Приватне підприємство
"Мінераліз", треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Товариство з
обмеженою відповідальністю
"УкрТехноФос-Плюс", Публічне акціонерне
товариство "Таскомбанк", Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "Приватбанк", звернулося до суду з
позовом до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Трипілля", в якому просить:

- визнати незаконними дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області Гурінчука Ю.О. щодо винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 17.07.2014 року ВП №44072797;

- визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області Гурінчука Ю.О. про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 17.07.2014
року ВП №44072797 в частині накладення
арешту та заборони відчуження
комплексу будівель та споруд загальною
площею 3007,20 кв.м., що знаходиться за
адресою: вул. Горького, 29а, с. Жадани,
Іллінецький район, Вінницька область.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що на виконанні
відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області перебуває
виконавче провадження №44072797 з
виконання наказу Господарського суду
Рівненської області від 14.07.2014 року
№918/237/14 про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"УкрТехноФос-Плюс" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля"
3429594,03 грн. В межах здійснення даного
виконавчого провадження 17.07.2014 року
державним виконавцем винесено
оспорювану постанову, якою накладено
арешт та оголошено заборону відчуження
усього майна боржника. Позивач з такими
діями та рішенням державного виконавця
не згідний, вважає їх протиправними.
Позивач вказує, що між ним та боржником
було укладено договір від 11.07.2014 року
№681 про передачу в іпотеку комплексу
будівель та споруд загальною площею
3007,20 кв.м., що знаходиться за адресою:
вул. Горького, 29а, с. Жадани, Іллінецький
район, Вінницька область. Позивач
вважає, що державний виконавець
повинен був з'ясувати вказані
обставини на момент винесення
оспорюваного рішення. Крім того,
позивач наголошує, що Законом України
"Про виконавче провадження" №606-XIV від
21.04.1999 року передбачено вичерпний
перелік підстав для здійснення
звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями та порядок
здійснення такого звернення стягнення.
Позивач вважає, що державним
виконавцем не було дотримано вимог
Закону України "Про виконавче
провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року.
Просить позов задовольнити повністю.

В судове засідання позивач не прибув,
про дату, час та місце судового
розгляду повідомлявся належним чином,
подав заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Товариство з
обмеженою відповідальністю
"УкрТехноФос-Плюс" в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав. Пояснив суду,
що передача в іпотеку комплексу
будівель та споруд загальною площею
3007,20 кв.м., що знаходиться за адресою:
вул. Горького, 29а, с. Жадани, Іллінецький
район, Вінницька область була
зареєстрована у встановленому
законодавством порядку. Зазначив, що
державному виконавцю було відомо про
існування обтяження вказаного об'єкту
нерухомого майна. Вважає, що в силу
вимог статті 54 Закону України "Про
виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999
року державний виконавець був
позбавлений можливості звертати
стягнення на дане майно, тому
оспорювана постанова про накладення
арешту на все майно боржника та
оголошення заборони його відчуження є
протиправною і порушує охоронювані
законом права позивача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Публічне акціонерне
товариство "Таскомбанк" в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце судового розгляду повідомлявся
належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
"Приватбанк" в судове засідання не
прибув, про дату, час та місце судового
розгляду повідомлявся належним чином.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечила. На обґрунтування
своїх заперечень пояснила, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати усі передбачені Законом
України "Про виконавче провадження"
№606-XIV від 21.04.1999 року заходи
примусового виконання рішень.
Представник відповідача зазначила, що
оспорювана постанова винесена при
відкритті виконавчого провадження
№44072797 у порядку, визначеному статтею 25
Законом України "Про виконавче
провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року. Крім
того, представник відповідача вказала,
що відомості щодо перебування майна
боржника в заставі та/або іпотеці
третіх осіб були отримані державним
виконавцем лише після початку
примусового виконання виконавчого
документу. Вважає, що підстави для
скасування заходів звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, у державного
виконавця були відсутні, оскільки
судове рішення, яке виконується, було
винесено до передачі майна в заставу. З
огляду на це, вважає оспорювані дії та
рішення правомірними, просить в
задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля"
в судове засідання не прибув, про дату,
час та місце судового розгляду
повідомлявся належним чином.

Суд вважає за можливе здійснити
розгляд справи за відсутності позивача
та третіх осіб, на підставі наявних у
матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, повно і всебічно
з'ясувавши всі обставини справи в їх
сукупності на підставі чинного
законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку, що
в задоволенні позову слід відмовити
повністю.

Судом встановлено, що 09.07.2014 року між
Приватним підприємством "Мінераліз" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"
укладено договір №3, предметом якого
стало надання безвідсоткової
фінансової допомоги в сумі 1000000,00 грн.
на умовах її повернення до 31.12.2015 року
(а.с. 115).

11.07.2014 року, з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
договором, між Приватним підприємством
"Мінераліз" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"
укладено договір №681, предметом якого
стала передача в іпотеку комплексу
будівель та споруд загальною площею
3007,20 кв.м., що знаходиться за адресою:
вул. Горького, 29а, с. Жадани, Іллінецький
район, Вінницька область (а.с. 109-114).

В свою чергу, 14.07.2014 року на виконання
рішення суду від 12.05.2014 року
Господарським судом Рівненської
області видано наказ №918/237/14 про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля"
3429594,03 грн. (а.с. 151).

16.07.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля"
звернулося до управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області із заявою про примусове
виконання даного судового наказу (а.с.
122).

17.07.2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області відкрито
виконавче провадження №44072797 з
виконання наказу Господарського суду
Рівненської області від 14.07.2014 року
№918/237/14, встановлено боржнику строк для
добровільного виконання виконавчого
документа до 24.07.2014 року, про що
винесено відповідну постанову, яку
надіслано боржнику рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
18.07.2014 року, отримано останнім 22.07.2014
року (а.с. 14, 151, 153-154).

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області від 17.07.2014 року ВП
№44072797 накладено арешт на все майно
боржника в межах суми стягнення та
оголошено заборону його відчуження в
межах суми боргу (а.с. 15, 152).

25.07.2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області, на підставі заяви
боржника від 24.07.2014 року, відкладено
провадження виконавчих дій у
виконавчому провадженні №44072797 до
31.07.2014 року (а.с. 155-156).

28.07.2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області отримано
інформаційні довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, згідно
яких виявлено, що боржнику на праві
власності належить комплекс будівель
та споруд загальною площею 3007,20 кв.м., що
знаходиться за адресою: вул. Горького,
29а, с. Жадани, Іллінецький район,
Вінницької області, який з 11.07.2014 року
перебуває в іпотеці Приватного
підприємства "Мінераліз" (а.с. 129-133).

18.09.2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області доручено
державному виконавцю відділу
державної виконавчої служби
Іллінецького районного управління
юстиції у Вінницькій області провести
перевірку наявності рухомого майна,
яке належить боржнику та знаходиться
за адресою: вул. Горького, 29а, с. Жадани,
Іллінецький район, Вінницька область і
в разі виявлення такого майна,
здійснити його опис та арешт, вирішити
питання про забезпечення збереження
описаного майна, про що винесено
відповідну постанову (а.с. 26-27).

Станом на час розгляду та вирішення
даної адміністративної справи
відомості щодо реалізації майна
боржника, на яке звернено стягнення
оспорюваною постановою, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" №606-XIV від
21.04.1999 року (надалі - Закон України
№606-XIV), державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України №606-XIV,
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 статті 27 Закону України
№606-XIV передбачено, що в разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Частиною 1 статті 32 Закону України
№606-XIV встановлено, що одним із заходів
примусового виконання рішень є
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб.

Частиною 1 статті 52 Закону України
№606-XIV визначено, що звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Як закріплено у частині 2 статті 57
Закону України №606-XIV, арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

В силу вимог частини 3 статті 57 Закону
України №606-XIV, арешт може бути
накладений у розмірі суми стягнення з
урахуванням виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій та
застосованих державним виконавцем
штрафів, на все майно боржника або на
окремі предмети.

Таким чином, Закон України №606-XIV надає
державному виконавцю повноваження
звертати стягнення на майно боржника
шляхом накладення на арешту та
оголошення заборони на його відчуження
як при відкритті виконавчого
провадження, в разі подання стягувачем
відповідної заяви, так і після початку
примусового виконання рішення.

З наявної у матеріалах справи заяви
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля"
від 16.07.2014 року про примусове виконання
наказу Господарського суду
Рівненської області від 14.07.2014 року
№918/237/14 вбачається, що стягувач просив
одночасно із відкриттям виконавчого
провадження накласти арешт та
оголосити заборону відчуження майна
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс".

Тому, на час відкриття виконавчого
провадження №44072797 у державного
виконавця були визначені частиною 2
статті 25 Закону України №606-XIV підстави
для винесення оспорюваної постанови
від 17.07.2014 року.

Щодо тверджень позивача про
необхідність отримання інформації про
перебування майна боржника в іпотеці
станом на час винесення оспорюваної
постанови, то суд зазначає, що Законом
України №606-XIV відповідні обов'язки
державного виконавця не передбачено.

Судом досліджено, що примусове
виконання наказу Господарського суду
Рівненської області від 14.07.2014 року
№918/237/14 розпочалося 25.07.2014 року, після
чого державним виконавцем отримано
інформаційні довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно та
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, що відповідає вимогам Закону
України №606-XIV.

Стосовно доводів позивача про
неможливість звернення стягнення на
майно боржника, яке перебуває в
іпотеці, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України
№606-XIV, звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України №606-XIV,
для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів.

Частиною 4 статті 54 Закону України
№606-XIV передбачено, що про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Частиною 1 статті 60 Закону України
№606-XIV встановлено, що особа, яка вважає,
що майно, на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові, може
звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Наявними у матеріалах справи доказами
підтверджується, що наказ
Господарського суду Рівненської
області від 14.07.2014 року №918/237/14 видано
на виконання рішення Господарського
суду Рівненської області, винесеного
12.05.2014 року.

Отже, на момент отримання інформації
про перебування майна Товариства з
обмеженою відповідальністю
"УкрТехноФос-Плюс" в іпотеці Приватного
підприємства "Мінераліз" у державного
виконавця не було підстав для
скасування заходів звернення
стягнення на майно боржника.

Судом досліджено, що після отримання
інформації з зазначених реєстрів
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області листом від 12.08.2014
року за №3810 було повідомлено Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "Приватбанк", Публічне акціонерне
товариство "Таскомбанк", Приватне
підприємство "Мінераліз", у заставі
та/або іпотеці яких перебуває рухоме і
нерухоме майно Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс",
про накладення арешту на все майно
боржника та оголошення заборони його
відчуження, а також роз'яснено останнім
право на звернення до суду з позовами
про зняття арешту з майна (а.с. 125).

З огляду на наведене, постанова
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 17.07.2014 року ВП
№44072797 прийнята на підставі та в межах
повноважень державного виконавця, у
спосіб, визначений Законом України
№606-XIV, а тому є правомірною.

Суд приходить до висновку, що позовні
вимоги є безпідставними та
необґрунтованими, в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір" №3674-VI від
08.07.2011 року та ч. 1 ст. 8 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік"
№719-VII від 16.01.2014 року, позивачеві за
подання до суду адміністративного
позову, який носить немайновий
характер, належало сплатити 73,08 грн.
судового збору.

Натомість, позивачем при поданні
адміністративного позову було
сплачено судовий збір у загальній сумі
255,78 грн., зокрема, 73,08 грн. згідно
платіжного доручення від 17.09.2014 року
№3662, 182,70 грн. згідно платіжного
доручення від 23.09.2014 року №3717.

Частиною 1 статті 98 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд може вирішувати
питання щодо судових витрат у
постанові.

Відтак, присудженню на користь
позивача із Державного бюджету України
підлягає надміру сплачений судовий
збір у сумі 182,70 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позивачу - Приватному підприємству
"МІНЕРАЛІЗ" у задоволенні
адміністративного позову до
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області про визнання дій
незаконними, визнання протиправною та
скасування постанови - відмовити
повністю.

Присудити на користь позивача -
Приватного підприємства "МІНЕРАЛІЗ" з
Державного бюджету України надміру
сплачений судовий збір у сумі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Шарапа В.М.