Справа № 813/5976/13-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
Справа № 876/711/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Онишкевича Т.В., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р.С.,

прокурора
Турчина І.Я.,

представника апелянта
Антонюка І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у місті Львові
міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 03
грудня 2013 року у справі за позовом
закритого акціонерного товариства
«Завод комунального транспорту» до
спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у місті Львові,
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, державної податкової
інспекції у Сихівському районі міста
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Закрите акціонерне товариство «Завод
комунального транспорту» (далі - ЗАТ
«Завод комунального транспорту»)
звернулось в суд першої інстанції з
позовом до спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у місті
Львові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів (далі - СДПІ), в
якому просить скасувати податкове
повідомлення-рішення № /0/3398 від
16.12.2010 року про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
покликається на те, що висновки,
викладені податковим органом в акті
перевірки про заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку із застосуванням ЗАТ
«Завод комунального транспорту»
нульової ставки ПДВ при отриманні від
посередників ( комісіонерів ) - ТОВ
«Львівські автобусні заводи», ВАТ
«Автотранспортне підприємство №12327»,
ТОВ «Українські комерційні
автомобілі» в якості передоплати
грошових коштів по операціях з
поставки автобусів в межах договорів
посередництва, є необгрунтованими, не
відповідають фактичним обставинам та
суперечать закону.

Також зазначає, що постановою
Львівського окружного
адміністративного суду від 12.05.2011 року
у справі №2а-12681/10/1370, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду та ухвалою
Вищого адміністративного суду України,
було відмовлено ЗАТ «Завод
комунального транспорту» у
задоволенні позову, а застосування
позивачем нульової ставки ПДВ без
здійснення операцій з продажу
транспортних засобів протягом дії
пільги щодо сплати ПДВ з продажу
автомобілів власного виробництва
відповідно до Закону України «Про
стимулювання виробництва автомобілів
в Україні» визнано необґрунтованим.
Тепер спірне податкове
повідомлення-рішення оскаржується у
суді повторно, але цього разу підстава
позову є інша.

Позивач вважає, що за відсутності
операції, яка передбачає перехід права
власності на товар, об'єкт та база
оподаткування податком на додану
вартість відсутні, оскільки об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість товарів, отриманих у межах
договорів комісії, є виключно операції
платників податків із їх продажу, за
наявності яких у комітента та
комісіонера виникає як обов'язок по
збільшенню податкових зобов'язань, так
і право на податковий кредит, а базою
оподаткування є продажна вартість
товарів, зазначена у договорах.

Покликається також на те, що відповідач
не повідомив його у встановленому
законом порядку про проведення
перевірки та на неправильність
математичних розрахунків податковим
органом суми заниження податку на
додану вартість за результатами
періоду, який перевірявся.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду позовні вимоги
ЗАТ «Завод комунального транспорту»
задоволені.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не довів
правомірності винесеного податкового
повідомлення-рішення та порушень
позивачем вимог Закону України «Про
податок на додану вартість». Оскільки
податковим органом встановлено
відсутність операцій з продажу (
поставки ) позивачем транспортних
засобів в період, що був предметом
перевірки, що стверджується і
висновками, зазначеними у судових
рішеннях, то невиконання договору
комісії не породжує для сторін
договору посередництва будь-яких
наслідків і свідчить про відсутність
господарських операцій з продажу за
таким договором, а отже, і про
відсутність об'єкту оподаткування та
відповідних зобов'язань зі сплати
податку на додану вартість.

Судове рішення оскаржив відповідач,
який в апеляційній скарзі просить у
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
його скасувати та прийняти нове про
відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції всупереч вимогам
Кодексу адміністративного судочинства
не закрив провадження у справі за даним
позовом, який є тотожним тому, котрий
вже вирішений судом. Також апелянт
вважає, що операції з поставки
автобусів комісіонерам є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, оскільки відповідно до ст. 4
Закону України «Про податок на додану
вартість» у випадках, коли платник
податку здійснює діяльність з поставки
товарів, отриманих у межах договорів
комісії, поруки, доручення, довірчого
управління, інших цивільно-правових
договорів, що уповноважують такого
платника податку ( комісіонера )
здійснювати поставку товарів від імені
та за дорученням іншої особи (
комітента) без передання права
власності на такі товари, базою
оподаткування є продажна вартість цих
товарів і датою збільшення податкових
зобов'язань комітента є дата отримання
коштів або інших видів компенсації
вартості товарів від комісіонера.
Судом першої інстанції також не
враховано, що ЗАТ «Завод комунального
транспорту» самостійно виписані
податкові накладні, у яких визначено,
що дані господарські операції є
об'єктом оподаткування.

В судовому засіданні представник СДПІ
та прокурор підтримали апеляційну
скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а постанова суду -
скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 202 КАС України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи оскаржувану постанову
Львівський окружний адміністративний
суд повно з'ясував обставини, що мали
значення для справи, але висновки суду
не відповідають встановленим
обставинам.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідачем проведена планова
перевірка ЗАТ «Завод комунального
транспорту» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2007 року по 30.06.2010 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2007
року по 30.06.2010 року, за результатами
якої складений акт №1070/23-2/32483661 від
30.11.2010 року. Даним актом встановлені
порушення позивачем п. 1.6. ст. 1, п.п. 3.1.1.
п. 3.1. ст. З, п. 4.5., п. 4.7. ст. 4, п.п. 7.3.1. п. 7.З.,
п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», а саме, заниження податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010
року на загальну суму 208208082,26 грн., в
тому числі по періодах: грудень 2007 року
- 207246241,00 грн., лютий 2008 року - 743020,98 грн.,
березень - 2008 року 218820,28 грн.

Актом перевірки встановлено, що
позивачем на підставі Закону України
«Про стимулювання виробництва
автомобілів в Україні» неправомірно
застосовано нульову ставку податку на
додану вартість про оподаткуванні
коштів, отриманих в якості передоплати
на підставі договорів комісії від
посередників - ТОВ «Львівські
автобусні заводи», ВАТ
«Автотранспортне підприємство №12327»,
ТОВ «Українські комерційні
автомобілі» та неправомірно видані
посередникам податкові накладні із
застосуванням нульової ставки ПДВ по
першій події ( отримання передоплати ),
оскільки підприємство не надало
документів, які б підтверджували факт
поставки ( відчуження ) автомобілів
власного виробництва в період дії
пільги. Згідно договорів посередництва
перелічені посередники ( комісіонери )
не придбавали товару, оскільки не є
покупцями у даних правовідносинах і
операції по перерахуванню ними коштів
ЗАТ «Завод комунального транспорту» до
моменту відчуження автомобілів третім
особам не є поставкою відповідно до
норм Закону України «Про податок на
додану вартість».

На підставі акта перевірки 16.12.2010 року
винесене податкове
повідомлення-рішення №/0/3398, яким
ЗАТ «Завод комунального транспорту»
згідно п.п. «б» п.п. 4.2.2. п. 4.2. ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами», згідно п. 1.6. ст. 1, п.п. 3.1.1. п.
3.1. ст. З, п. 4.5., п. 4.7. ст. 4, п.п. 7.3.1. п. 7.З.,
п.п. 7.4.1., п.п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 312312123,40 гривень, в тому
числі 208208082,30 гривень за основним
платежем та 104104041,15 гривень штрафних
(фінансових) санкцій.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем при проведенні перевірки
не дотримано вимог Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, а також із
недоведеності порушень позивачем
Закону України «Про податок на додану
вартість», виходячи із встановлених
судовими рішеннями фактів відсутності
діяльності з поставки товарів позивача
третім особам. Суд першої інстанції
прийшов до висновку, що кошти отримані
позивачем від комісіонерів є
компенсацією вартості лише в частині
поставленого позивачем товару
комісіонерам, а відтак застосування
відповідачем до позивача
відповідальності за порушення вимог
п.4.7 ст. 4 Закону України «Про податок на
додану вартість» від суми отриманих
коштів вцілому є неправомірним,
оскільки вартість поставленого
позивачем товару комісіонерам є значно
меншою. Отримання позивачем коштів від
комісіонерів щодо предмету спору у
даній справі не є об'єктом
оподаткування, а зарахування коштів
від комісіонерів на рахунок позивача,
як попередньої оплати, не є оплатою
товарів, що підлягають поставці, через
відсутність правочинів із третіми
особами, оскільки таке можливе лише за
умови поставки комісіонерами вже
отриманих у межах договорів комісії
товарів третім особам, де базою
оподаткування є продажна вартість цих
товарів і датою збільшення податкових
зобов'язань позивача, як комітента, є
дата отримання коштів або інших видів
компенсації вартості товарів від
комісіонера за вже отриманий ним та
відчужений товар.

З такими висновками Львівського
окружного адміністративного суду
колегія суддів не погоджується, вважає
їх хибними, виходячи із наступного.

Як встановлено судом, між ЗАТ «Завод
комунального транспорту» та ТОВ
«Львівські автобусні заводи», ВАТ
«Автотранспортне підприємство №12327»,
ТОВ Українські комерційні автомобілі»
( кожним окремо ) укладені договори
посередництва. За умовами вказаних
договорів посередники зобов'язувалися
від власного імені, але за рахунок і в
інтересах виробника - ЗАТ «Завод
комунального транспорту»
реалізовувати товар ( автобуси ),
виготовлений виробником, в порядку та
на умовах, визначених зазначеним
договором, шляхом укладення з третіми
особами (офіційними дилерами)
договорів купівлі-продажу або інших
договорів, які передбачають
зміну/перехід права власності за ціною
вказаною у специфікації до таких
договорів купівлі-продажу, але не нижче
мінімальних продажних цін, вказаних у
додатку до договору. Сторони погодили,
що при виконанні договору, в тому числі
при передачі товару, право власності на
товар від виробника до посередника не
переходить.

За умовами договору виробник
зобов'язувався забезпечити
посередника товаром належної якості та
комплектації, моделі для реалізації
згідно специфікацій; сплачувати
посереднику винагороду у розмірі 5% від
продажної ціни товару, реалізованого
посередником, за реалізацію кожної
окремої партії товару. Посередник
зобов'язувався переказувати все
одержане у зв'язку з виконанням умов
даного договору, за виключенням
винагороди посередника, не пізніше 30
банківських днів після зарахування
грошових коштів, отриманих за
реалізований посередником товар
третім особам, на поточний рахунок
посередника.

Посередник отримує товар від виробника
на підставі письмової заявки. Заявка на
товар (партію товару) оформляється та
подається посередником виробнику.
Прийом товару здійснюється в
присутності уповноважених осіб
представників виробника та
посередника, про що підписується акт
прийому - передачі. Вартість товару, що
передається згідно з умовами договору
та специфікації до нього, визначається
у національній валюті України та
вказується у специфікаціях.

Судом встановлено, що за охоплений
перевіркою період ЗАТ «Завод
комунального транспорту» на підставі
видаткових накладних передало на
підставі вищевказаних договорів
посередникам обумовлений договором
товар.

Згідно наданих ЗАТ «Завод комунального
транспорту» до перевірки документів
( банківських виписок, накладних,
податкових накладних, аналізу субконто
по контрагентах, карток рахунку,
карток клієнта ) встановлено, що на
розрахунковий рахунок ЗАТ «Завод
комунального транспорту» в межах
вищевказаних договорів поступили
кошти від посередників - ТОВ «Львівські
автобусні заводи», ВАТ
«Автотранспортне підприємство №12327»,
ТОВ «Українські комерційні
автомобілі», як попередня оплата за
переданий товар.

Судом встановлено також, що на
вищевказані операції в межах договорів
посередництва ЗАТ «Завод комунального
транспорту» виписало податкові
накладні, які відображені в реєстрі
виданих податкових накладних та
деклараціях з ПДВ за відповідні
податкові періоди.

Даючи правову оцінку договорам
посередництва 0/10 від 10.10.2007 року, №128
від 20.12.2007 року, №07/22 від 01.11.2007 року,
аналізуючи їх зміст, предмет договору
та правову природу цих договорів,
апеляційний суд приходить до висновку,
що укладені між позивачем та його
контрагентами правочини по своїй суті
є договорами, які поєднують в собі як
умови договору комісії, так і договору
купівлі-продажу ( поставки ), які,
відповідно, можуть передбачати оплату (
компенсацію ) за отриманий товар і,
відповідно, перехід права власності на
товар від комітента до комісіонера.

Аналізуючи вищевказане, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що оскільки умови укладених
договорів посередництва не
передбачають передачі посередником
виробнику будь-яких коштів за
відсутності укладених договорів на
реалізацію товару, як і не передбачають
переходу права власності до
посередника, а натомість, договорами
передбачено, що посередники здійснюють
реалізацію товару (автобусів ) і лише
після цього перераховують кошти за
реалізований товар виробнику, тому
отримані за такими договорами кошти
(попередня оплата ) за товар, який ще не
реалізований, є компенсацією виробнику
від посередника за отриманий товар.

Згідно п. 1.6. ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість», яким був
чинним на момент виникнення спірних
правовідносин ) податкове зобов'язання
- загальна сума податку, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді, що
визначена згідно з цим же Законом.

Об'єктом оподаткування згідно пп. 3.1.1. п.
3.1. ст. 3 цього Закону є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкт
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця; передачі об'єкта
фінансового лізингу в розпорядження
лізингоотримувача; поставки послуг з
міжнародних перевезень пасажирів,
багажу та вантажів автомобільним
транспортом, а також міжнародних
відправлень будь-яким видом транспорту
на відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту їх митного
оформлення, а також від пункту їх
митного оформлення до пункту
призначення (доставки) на митній
території України;поставки послуг з
міжнародних перевезень пасажирів,
багажу та вантажів (крім міжнародних
відправлень) будь-яким видом
транспорту (крім автомобільного) на
відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту проведення
прикордонного контролю з їх випуску за
межі державного кордону України, а
також від пункту прикордонного
контролю з їх впуску у межі державного
кордону України до пункту їх
призначення (доставки) на митній
території України.

Відповідно до п. 4.7. ст. 4 Закону України
«Про податок на додану вартість», у
випадках коли платник податку здійснює
діяльність з поставки товарів,
отриманих у межах договорів комісії
(консигнації), поруки, доручення,
довірчого управління, інших
цивільно-правових договорів, що
уповноважують такого платника податку
(далі -комісіонера) здійснювати
поставку товарів від імені та за
дорученням іншої особи (далі
-комітента) без передання права
власності на такі товари, базою
оподаткування є продажна вартість цих
товарів, визначена у порядку,
встановленому цим Законом. Датою
збільшення податкових зобов'язань
комісіонера є дата, визначена за
правилами, встановленими пунктом 7.3
цього Закону, а датою збільшення суми
податкового кредиту комісіонера є дата
перерахування коштів на користь
комітента або поставки останньому
інших видів компенсації вартості
зазначених товарів. При цьому датою
збільшення податкових зобов'язань
комітента є дата отримання коштів або
інших видів компенсації вартості
товарів від комісіонера.

Згідно п.п. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 цього ж Закону
датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Отже, кошти, отримані як попередня
оплата за товар в межах укладених
договорів між ЗАТ «Завод комунального
транспорту» та ТОВ «Львівські
автобусні заводи», ВАТ
«Автотранспортне підприємство №12327»,
ТОВ Українські комерційні автомобілі»
є частковою компенсацією посередником
вартості товару, переданого від
виробника, а отже, така операція є
об'єктом оподаткування і дата
зарахування таких коштів на рахунок
ЗАТ «Завод комунального транспорту» є
датою виникнення його податкових
зобов'язань.

Висновок суду першої інстанції про те,
що отримання позивачем коштів від
комісіонерів не є об'єктом
оподаткування, зарахування коштів від
комісіонерів на рахунок позивача, як
попередньої оплати, не є оплатою
товарів, а датою збільшення податкових
зобов'язань позивача , як комітента, є
дата отримання коштів або інших видів
компенсації вартості товарів від
комісіонера за вже отриманий ним та
відчужений товар суперечить
вищезазначеним нормам податкового
законодавства і встановленим
обставинам справи.

Колегія суддів апеляційного суду також
враховує, що позивачем самостійно були
виписані податкові накладні, у яких
визначено, що спірні господарські
операції є об'єктом оподаткування, чого
Львівський окружний адміністративний
суд безпідставно не взяв до уваги.

Покликання позивача на те, що
відповідач не повідомив його у
встановленому законом порядку про
проведення перевірки та на
неправильність математичних
розрахунків податковим органом суми
заниження податку на додану вартість
за результатами періоду, який
перевірявся, є недоведеними ним
відповідно до ст.71 КАС України.

У зв'язку з вищевикладеним апеляційний
суд вважає постанову суду першої
інстанції такою, що винесена з
порушенням норм матеріального права,
висновки суду по якій не відповідають
встановленим обставинам, а тому вона
підлягає до скасування з ухваленням
нової постанови про відмову у
задоволенні позову за
необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ч.3 ст.160 КАС України, ст.ст. 195,
196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у місті Львові
міжрегіонального головного управління
Міндоходів задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року у справі № 813/5976/13-а скасувати і
прийняти нову про відмову в
задоволенні позову ЗАТ «Завод
комунального транспорту».

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складення її в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
Т.В. Онишкевич

Р.В. Кухтей

Постанова складена в повному обсязі
04.11.2014 року