Справа № 826/10811/14
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2014 року 14:00 № 826/10811/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої судді
Кузьменко А.І., суддів: Добрівської Н.А.,
Іщука І.О., при секретарі Яцюті М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомПенсійного фонду
УкраїнидоДержавної фінансової
інспекції Українипро визнання
протиправною та скасування вимоги в
частині, В С Т А Н О В И В:

Пенсійний фонд України (далі по тексту -
позивач, ПФУ) звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної фінансової
інспекції України (далі по тексту -
відповідач, ДФІ України), в якому просив
визнати протиправною та скасувати
вимогу ДФІ України про усунення
виявлених ревізією порушень від 14
січня 2014 року №04-14/45 в частині пунктів 2
та 3.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
її до розгляду в попередньому судовому
засіданні на 11 серпня 2014 року.

У попереднє судове засідання 11 серпня
2014 року з'явились представники
позивача, які позов підтримали, та
представники відповідача, які проти
задоволення позову заперечували.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 серпня 2014 року
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
в судовому засідання на 20 серпня 2014
року.

У судовому засідання 20 серпня 2014 року
судом оголошувалась перерва до 24
вересня 2014 року о 14 год. 00 хв.

У судове засідання 24 вересня 2014 року
з'явились представники позивача, які
позов підтримали та просили його
задовольнити. Представник відповідача
до суду не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, причини неявки не
повідомив.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 24
вересня 2014 року суд ухвалив перейти до
розгляду справи в письмовому
провадженні.

Цього ж дня відповідачем через
канцелярію суду було подано клопотання
про відкладення розгляду справи, яке
зареєстровано о 14 год. 35 хв. та передано
головуючому судді для приєднання до
матеріалів справи після судового
засідання.

30 вересня 2014 року позивачем через
канцелярію суду подано заяву про
уточнення підстав позову.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

Відповідно до пункту 2.6 Плану
контрольно-ревізійної роботи ДФІ
України на ІІІ квартал 2013 року, на
підставі направлень від 06 вересня 2013
року №1718-1720 у період з 09 вересня 2013 року
по 25 листопада 2013 року (із зупиненням з
25 вересня 2013 року по 07 жовтня 2013 року та
з 28 жовтня 2013 року по 19 листопада 2013
року) посадовими особами ДФІ України
проведено ревізію використання
бюджетних коштів, передбачених
Пенсійному фонду України на дотації на
виплату пенсій, надбавок та підвищень
до пенсій, призначених за різними
пенсійними програмами, та покриття
дефіциту коштів Пенсійного фонду
України для виплати пенсій, за період з
01 січня 2011 року по 01 вересня 2013 року.

За результатами проведеної ревізії
складено Акт № 04-23/217 від 02 грудня 2013
року (далі по тексту - Акт ревізії).

На підставі висновків Акту ревізії
відповідачем пред'явлено позивачу
вимогу, викладену в листі від 14 січня 2014
року № 04-14/45 (далі - вимога) про усунення
виявлених ревізією порушень.

В пункті 2 названої вимоги зазначено, що
в порушення статті 87 Бюджетного
кодексу України, законів України про
Державний бюджет на відповідні роки
управліннями ПФУ протягом 2011 - 2013 років
проведено виплати пенсій працівникам,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день в металургії та на
відкритих гірничих роботах за рахунок
державного бюджету на суму 330194030,27 грн.,
чим завдано збитки державному бюджету
на вказану суму, у зв'язку з чим ПФУ
зобов'язано усунути порушення
бюджетного законодавства у сумі 330194030,27
грн. із урахуванням направленого
останньому попередження про неналежне
виконання бюджетного законодавства
від 14 січня 2014 року №04-14/46.

Також в пункті 3 вимоги зазначено, що в
порушення статей 30, 87 Бюджетного
кодексу України ПФУ не здійснено
перерахування до державного бюджету
повернутих пенсіонерами переплат
пенсій на суму 3118508,51 грн., що
виплачувались за рахунок коштів
державного бюджету, а спрямовано їх на
фінансування поточних виплат пенсій та
допомог, чим завдано збитків
державному бюджету на вказану суму, у
зв'язку з чим ПФУ зобов'язано повернути
до державного бюджету у встановленому
законодавством порядку повернуті
пенсіонерами переплати пенсій у сумі
3118508,51 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
пунктами оскаржуваної вимоги, вважаючи
їх незаконними та неправомірними,
позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить їх скасувати.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням вищезазначеного,
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає за необхідне зазначити
наступне.

Правові та організаційні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні на момент
виникнення спірних правовідносин
визначав Закон України «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні» від 26
січня 1993 року №2939-ХІІ (далі по тексту -
Закон України від 26.01.1993р. №2939-ХІІ) у
редакції, чинній на момент проведення
перевірки.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 26.01.1993р. №2939-ХІІ головним завданням
органу державного фінансового
контролю є: здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування, а порядок їх проведення
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Визначення інспектування наведено у
статті 4 названого Закону та
здійснюється органом державного
фінансового контролю у формі ревізії
та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Функції органу державного фінансового
контролю визначені у статті 8 Закону
України від 26.01.1993р. №2939-ХІІ, а перелік
прав наведений у статті 10 названого
Закону. До прав відповідного органу
належить, зокрема:

- перевіряти в ході державного
фінансового контролю грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо);

- одержувати від службових і
матеріально відповідальних осіб
об'єктів, що контролюються, письмові
пояснення з питань, які виникають у
ході здійснення державного
фінансового контролю;

- пред'являти керівникам та іншим
особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства.

Відповідно до положень статті 11 Закону
України від 26.01.1993р. №2939-ХІІ виїзні
ревізії можуть бути планові та
позапланові.

Так, плановою виїзною ревізією
вважається ревізія у підконтрольних
установах, яка передбачена у плані
роботи органу державного фінансового
контролю і проводиться за
місцезнаходженням такої юридичної
особи чи за місцем розташування об'єкта
права власності, стосовно якого
проводиться така планова виїзна
ревізія.

Планова виїзна ревізія проводиться за
сукупними показниками
фінансово-господарської діяльності
підконтрольних установ за письмовим
рішенням керівника відповідного
органу державного фінансового
контролю не частіше одного разу на
календарний рік.

Право на проведення планової виїзної
ревізії підконтрольних установ
надається лише у тому разі, коли їм не
пізніше ніж за десять днів до дня
проведення зазначеної ревізії
надіслано письмове повідомлення із
зазначенням дати початку та закінчення
її проведення.

Тривалість планової виїзної ревізії не
повинна перевищувати 30 робочих днів.

Подовження термінів проведення
планової виїзної ревізії можливе лише
за рішенням суду на термін, що не
перевищує 15 робочих днів.

Таким чином, з приписів названої статті
випливає, що відповідач має право
проводити планову виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності
підконтрольного суб'єкта за умови
дотримання визначених Законом вимог.

Як встановлено судом та проти чого не
заперечує позивач, відповідачем
дотримано зазначений вище порядок.

За таких обставин суд приходить до
висновку про правомірність дій
суб'єкта владних повноважень щодо
проведення планової ревізії ПФУ,
оскільки вона була організована у
межах повноважень та у спосіб,
передбачений законодавством України.

Відповідно до абзацу 3 статті 2 Закону
України від 26.01.1993р. №2939-ХІІ порядок
проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

На реалізацію наведеної правової
норми, постановою Кабінету Міністрів
України від 20.04.2006р. №550 затверджено
Порядок проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами (далі по
тексту - Порядок №550).

Пунктом 1 названого Порядку у редакції
на час виникнення спірних
правовідносин закріплено, що він
визначає процедуру проведення
інспектування в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і у суб'єктів
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували в період, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
період, який перевіряється) державне чи
комунальне майно (далі - підконтрольні
установи), а на підставі рішення суду - в
інших суб'єктів господарювання.

Інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб.

Пунктом 35 Порядку №550 визначено, що
результати ревізії оформляються актом,
який складається на паперовому носії
державною мовою і повинен мати
наскрізну нумерацію сторінок. На
першому аркуші акта ревізії, який
оформляється на бланку контролюючого
органу, зазначається назва документа
(акт), дата і номер, місце складення
(назва міста, села чи селища).

Акт ревізії містить:

1)вступну частину, в якій зазначаються
підстава для проведення ревізії, тема
ревізії, повна назва об'єкта контролю,
його місцезнаходження, відомості про
організаційно-правову форму та форму
власності, дати початку і закінчення
ревізії, період, який підлягав ревізії,
перелік посадових осіб контролюючого
органу та залучених спеціалістів, що
проводили ревізію, перелік посадових
осіб, які відповідали за
фінансово-господарську діяльність
об'єкта контролю у період, що підлягав
ревізії;

2) констатуючу частину, в якій наведено
інформацію про результати ревізії в
розрізі кожного питання програми із
зазначенням, за який період, яким
способом (вибірковим, суцільним) та за
якими документами перевірено ці
питання, висновок про наявність або
відсутність порушень законодавства, а
також у разі наявності визначений в
установленому законодавством порядку
розмір збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю внаслідок таких
порушень.

Виявлені допущені об'єктом контролю
порушення законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції контролюючого органу,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Після складення акта ревізії посадова
особа контролюючого органу підписує
всі його примірники та забезпечує
реєстрацію в журналі реєстрації актів
ревізій, форма якого визначається
Держфінінспекцією.

Керівник, головний бухгалтер та інші
визначені працівники об'єкта контролю
зобов'язані ознайомитися з актом
ревізії та у разі погодження з
викладеними у ньому фактами підписати
отримані примірники акта. У разі
наявності заперечень (зауважень) щодо
змісту акта ревізії керівник, головний
бухгалтер чи інші особи підписують
його із застереженням.

У разі підписання акта ревізії із
запереченнями (зауваженнями) керівник
об'єкта контролю у строк не пізніше ніж
5 робочих днів після повернення
контролюючого органу акта ревізії
повинен подати йому письмові
заперечення (зауваження).

Контролюючий орган аналізує
правильність обґрунтувань, викладених
у запереченнях (зауваженнях), і в строк
не пізніше ніж 15 робочих днів після
отримання заперечень (зауважень) дає на
них письмовий висновок, який
затверджується керівником
контролюючого органу або його
заступником.

Відповідно до пункту 45 Порядку №550 у
міру виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи
контролюючого органу, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів для
їх усунення та запобігання у
подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами
не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування (пункт 46
Порядку).

Аналізуючи наведені правові норми за
результатами дослідження наявних у
матеріалах справи документів, суд
приходить до висновку, що ДФІ України,
пред'являючи позивачу оскаржувану в
частині вимогу, діяла виключно у межах,
визначеної чинним на момент виникнення
спірних правовідносин законодавством,
компетенції.

Надаючи оцінку викладеним в акті
ревізії висновкам, а також пред'явленій
позивачу вимозі в частині, що ним
оскаржується, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Так, ревізією встановлено, що у період з
2011 по вересень 2013 року Законами України
про Державний бюджет на відповідні
роки ПФУ затверджені бюджетні
призначення по КПКВ 2506020 «Дотації на
виплату пенсій, надбавок та підвищень
до пенсій, призначених за різними
пенсійними програмами» для здійснення
видатків відповідно до підпункту «а»
пункту 9 статті 87 Бюджетного кодексу
України - виплату пенсій
військовослужбовцям рядового,
сержантського та старшинського складу
строкової служби та членам їхніх сімей,
пенсій військовослужбовцям та особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, іншим особам,
визначеним законом; сплату до
Пенсійного фонду України страхових
внесків за окремі категорії осіб,
передбачені законом; виплату доплат,
надбавок, підвищень до пенсій,
додаткових пенсій, пенсій за особливі
заслуги перед Україною, встановлених
законом.

Розпорядником коштів державного
бюджету за бюджетною програмою КПКВ
2506020 «Дотації на виплату пенсій,
надбавок та підвищень до пенсій,
призначених за різними пенсійними
програмами» є ПФУ.

Під час проведення ревізії ПФУ з питань
дотримання законодавства при
виконанні основних функцій та завдань,
визначених в установчих документах, в
частині здійснення контролю за
призначенням застрахованим особам
пенсій, виплата яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету,
проведено зустрічні звірки в міських /
районних управліннях ПФУ щодо
документального та фактичного
підтвердження операцій та розрахунків
по виплаті за рахунок коштів
державного бюджету пенсій працівникам,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день в металургії та на
відкритих гірничих роботах.

За результатами співставлення даних
Звітів про виплати пенсій та допомог
(ф.2а) з пенсійними справами
застрахованих осіб, зокрема,
співставлення кількості осіб,
включених до звіту ф.2а по р. 1380 та яким
відповідно виплачено пенсії по р. 350
звіту ф.2а, з кількістю пенсіонерів за
розшифровками на звітні дати, шифру
виплат та виду призначених пенсій за
пенсійними справами, під час
проведення зустрічних звірок в УПФУ в
Жовтневому районі м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області, УПФУ в
Заводському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області, УПФУ в м.
Нікополь та Нікопольському районі
Дніпропетровської області, УПФУ в
Ленінському районі м. Донецька, УПФУ в
Приморському районі м. Маріуполь
Донецької області, УПФУ в
Іллічівському районі м. Маріуполь
Донецької області, УПФУ в Жовтневому
районі м. Маріуполь Донецької області,
УПФУ в Орджонікідзевському районі м.
Маріуполь Донецької області, УПФУ в м.
Авдіївка Донецької області, УПФУ в м.
Бердичів та Бержичівському районі
Житомирської області, УПФУ в
Шевченківському районі м. Запоріжжя,
УПФУ в Орджонікідзенському районі м.
Запоріжжя, УПФУ в Ленінському районі м.
Запоріжжя, УПФУ в Комунарському районі
м. Запоріжжя, УПФУ в Жовтневому районі
м. Запоріжжя, УПФУ в Заводському районі
м. Запоріжжя, УПФУ в Хортицькому районі
м. Запоріжжя, УПФУ в м. Стаханові
Луганської області, УПФУ в м. Алчевську
Луганської області, УПФУ в
Перевальському районі Луганської
області, УПФУ в Кременчуцькому районі
Полтавської області, УПФУ в м.
Кременчуці Полтавської області, УПФУ в
м. Комсомольську Полтавської області,
встановлено, що до чисельності
пенсіонерів, які одержують пенсії і які
були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(статті 14 Закону України «Про пенсійне
забезпечення»), включені працівники, що
були безпосередньо зайняті повний
робочий день в металургії, на відкритих
гірничих роботах.

Посилаючись на абзац 5 підпункту 1
пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV з
наступними змінами та доповненнями у
редакції на час виникнення спірних
правовідносин (далі по тексту - Закон
України від 09.07.2003р. №1058-ІV), згідно з
яким виплата пенсій особам, які були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, та особам,
пенсії яким призначені відповідно до
пунктів «в» - «е» та «ж» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
ДФІ України дійшла висновку про
завдання державному бюджету
матеріальної шкоди (збитків) на
загальну суму 330194030,27 грн., яка
складається з сум пенсій, виплачених
зазначеними управліннями ПФУ за
рахунок коштів державного бюджету
пенсіонерам, які були зайняті повний
робочий день в металургії та на
відкритих гірничих роботах, що є
порушенням статті 87 Бюджетного кодексу
України та Законів України про
державний бюджет на відповідний рік.

Аналізуючи наведені висновки ДФІ
України, суд приходить до наступного.

Нормативно-правовим актом, що визначає
правові засади функціонування
бюджетної системи України, її принципи,
основи бюджетного процесу і
міжбюджетних відносин та
відповідальність за порушення
бюджетного законодавства є Бюджетний
кодекс України від 08.07.2010р. №2456-VI з
наступними змінами та доповненнями у
відповідній редакції (далі по тексту -
БК України).

Відповідно до визначень, закріплених у
статті 1 БК України:

бюджет - це план формування та
використання фінансових ресурсів для
забезпечення завдань і функцій, які
здійснюються відповідно органами
державної влади, органами влади
Автономної Республіки Крим, органами
місцевого самоврядування протягом
бюджетного періоду;

бюджетна класифікація - єдине
систематизоване згрупування доходів,
видатків, кредитування, фінансування
бюджету, боргу відповідно до
законодавства України та міжнародних
стандартів;

бюджетна програма - сукупність заходів,
спрямованих на досягнення єдиної мети,
завдань та очікуваного результату,
визначення та реалізацію яких здійснює
розпорядник бюджетних коштів
відповідно до покладених на нього
функцій;

головні розпорядники бюджетних коштів
- бюджетні установи в особі їх
керівників, які відповідно до статті 22
цього Кодексу отримують повноваження
шляхом встановлення бюджетних
призначень.

Статтею 8 БК України закріплено, що
бюджетна класифікація
використовується для складання і
виконання державного та місцевих
бюджетів, звітування про їх виконання,
здійснення контролю за фінансовою
діяльністю органів державної влади,
органів влади Автономної Республіки
Крим, органів місцевого
самоврядування, інших розпорядників
бюджетних коштів, проведення
фінансового аналізу в розрізі доходів,
організаційних, функціональних та
економічних категорій видатків,
кредитування, фінансування і боргу, а
також для забезпечення
загальнодержавної і міжнародної
порівнянності бюджетних показників.
Бюджетна класифікація є обов'язковою
для застосування всіма учасниками
бюджетного процесу в межах бюджетних
повноважень.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
бюджетної політики, затверджує
бюджетну класифікацію, зміни до неї та
інформує про це Верховну Раду України.

Частиною 3 названої статті передбачено,
що бюджетна класифікація має такі
складові частини:

1) класифікація доходів бюджету;

2) класифікація видатків та
кредитування бюджету;

3) класифікація фінансування бюджету;

4) класифікація боргу.

Відповідно до приписів статті 10 БК
України видатки та кредитування
бюджету класифікуються за:

1) бюджетними програмами (програмна
класифікація видатків та кредитування
бюджету);

2) ознакою головного розпорядника
бюджетних коштів (відомча класифікація
видатків та кредитування бюджету);

3) функціями, з виконанням яких
пов'язані видатки та кредитування
бюджету (функціональна класифікація
видатків та кредитування бюджету).

Програмна класифікація видатків та
кредитування бюджету використовується
у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі. Програмна
класифікація видатків та кредитування
державного бюджету (місцевого бюджету)
формується центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної бюджетної
політики (місцевим фінансовим органом),
за пропозиціями, поданими головними
розпорядниками бюджетних коштів під
час складання проекту закону про
Державний бюджет України (проекту
рішення про місцевий бюджет) у
бюджетних запитах.

Відомча класифікація видатків та
кредитування бюджету містить перелік
головних розпорядників бюджетних
коштів для систематизації видатків та
кредитування бюджету за ознакою
головного розпорядника бюджетних
коштів. На основі відомчої
класифікації видатків та кредитування
бюджету центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, складає та веде
єдиний реєстр розпорядників бюджетних
коштів та одержувачів бюджетних
коштів.

Головні розпорядники бюджетних коштів
визначають мережу розпорядників
бюджетних коштів нижчого рівня та
одержувачів бюджетних коштів з
урахуванням вимог щодо формування
єдиного реєстру розпорядників
бюджетних коштів і одержувачів
бюджетних коштів та даних такого
реєстру.

Згідно статті 20 БК України у бюджетному
процесі програмно-цільовий метод
застосовується на рівні державного
бюджету та на рівні місцевих бюджетів
(за рішенням Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, відповідної місцевої
ради). Особливими складовими
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі є бюджетні
програми, відповідальні виконавці
бюджетних програм, паспорти бюджетних
програм, результативні показники
бюджетних програм.

Бюджетні програми визначаються
головними розпорядниками бюджетних
коштів з урахуванням положень частини
другої статті 21 і пункту 2 частини
п'ятої статті 22 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 22 БК України
закріплено, що для здійснення програм
та заходів, які реалізуються за рахунок
коштів бюджету, бюджетні асигнування
надаються розпорядникам бюджетних
коштів. За обсягом наданих прав
розпорядники бюджетних коштів
поділяються на головних розпорядників
бюджетних коштів та розпорядників
бюджетних коштів нижчого рівня.

Головні розпорядники коштів
Державного бюджету України
визначаються відповідно до пункту 1
частини 2 цієї статті та затверджуються
законом про Державний бюджет України
шляхом встановлення їм бюджетних
призначень.

У той же час, частиною 1 та 2 статті 23 БК
України закріплено, що будь-які
бюджетні зобов'язання та платежі з
бюджету здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення,
якщо інше не передбачено законом про
Державний бюджет України, а бюджетні
призначення встановлюються законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет) у порядку,
визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 30 БК України видатки
та кредитування Державного бюджету
України включають бюджетні
призначення, встановлені законом про
Державний бюджет України на конкретні
цілі, пов'язані з реалізацією програм
та заходів згідно із статтею 87 цього
Кодексу.

Статтею 87 БК України визначені видатки,
що здійснюються з Державного бюджету
України.

Так, до видатків, що здійснюються з
Державного бюджету України (з
урахуванням особливостей, визначених
пунктом 5 частини другої статті 67 1
цього Кодексу), належать видатки,
зокрема, на соціальний захист та
соціальне забезпечення, до яких
входять:

а) виплата пенсій військовослужбовцям
рядового, сержантського та
старшинського складу строкової служби
та членам їхніх сімей, пенсій
військовослужбовцям та особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, іншим особам,
визначеним законом; сплату до
Пенсійного фонду України страхових
внесків за окремі категорії осіб,
передбачені законом; виплату доплат,
надбавок, підвищень до пенсій,
додаткових пенсій, пенсій за особливі
заслуги перед Україною, встановлених
законом;

б) державні програми соціальної
допомоги (грошова допомога особам, яких
визнано біженцями або особами, які
потребують додаткового захисту, та
особам, яким надано тимчасовий захист;
компенсації на медикаменти; програма
протезування; програми і заходи із
соціального захисту інвалідів, у тому
числі програми і заходи Фонду
соціального захисту інвалідів;
відшкодування збитків, заподіяних
громадянам; заходи, пов'язані з
поверненням в Україну
кримськотатарського народу та осіб
інших національностей, які були
незаконно депортовані з України, та
розміщенням іноземців і осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають на території України;
щорічна разова грошова допомога
ветеранам війни та жертвам нацистських
переслідувань; довічні державні
стипендії; кошти, що передаються до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування;
програми соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, державна
соціальна допомога особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам, інші види
цільової грошової допомоги,
встановлені законом);

в) державна підтримка громадських
організацій інвалідів і ветеранів, які
мають статус всеукраїнських;

г) державні програми і заходи стосовно
дітей, молоді, жінок, сім'ї;

ґ) державна підтримка молодіжних та
дитячих громадських організацій на
виконання загальнодержавних програм і
заходів стосовно дітей, молоді, жінок,
сім'ї згідно з переліком, затвердженим
Кабінетом Міністрів України;

д) державні програми підтримки
будівництва (реконструкції) житла для
окремих категорій громадян;

е) забезпечення функціонування
всеукраїнських, державних,
міжрегіональних центрів професійної
реабілітації інвалідів і державних
центрів соціальної реабілітації
дітей-інвалідів у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України;

є) інші програми в галузі соціального
захисту та соціального забезпечення,
що забезпечують виконання
загальнодержавних функцій, згідно з
переліком, затвердженим Кабінетом
Міністром України;

ж) компенсацію дефіциту коштів
Пенсійного фонду України для
фінансування виплати пенсій у
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування у зв'язку з
перерахуванням страхових внесків до
накопичувальної системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

У той же час, як вбачається зі змісту
Законів України «Про державний бюджет
України на 2011, 2012 та 2013 рік» розділ
видатки Державного бюджету України для
Пенсійного фонду України за кодом
програмної класифікації видатків та
кредитування державного бюджету (КПКВ)
2506020, кодом функціональної
класифікації видатків та кредитування
бюджету 1020 містить найменування
згідно з відомчою і програмною
класифікаціями видатків та
кредитування державного бюджету -
Дотація на виплату пенсій, надбавок та
підвищень до пенсій, призначених за
різними пенсійними програмами, а за
кодом програмної класифікації
видатків та кредитування державного
бюджету 2506050, кодом функціональної
класифікації видатків та кредитування
бюджету 1020 містить найменування згідно
з відомчою і програмною класифікаціями
видатків та кредитування державного
бюджету - Покриття дефіциту коштів
Пенсійного фонду України для виплати
пенсій.

Відповідно до Структури кодування
програмної класифікації видатків та
кредитування державного бюджету, яка
затверджена наказом Міністерства
фінансів України від 14.01.2011р. № 11 «Про
бюджетну класифікацію», прийнятим
відповідно до статті 8 БК України, код
програмної класифікації містить сім
знаків, з яких: перші 3 знаки
позначають головного розпорядника (код
відомчої класифікації видатків та
кредитування державного бюджету), 4-й
знак позначає відповідального
виконавця бюджетних програм у системі
головного розпорядника, 5-й та 6-й знаки
позначають бюджетну програму в межах
одного відповідального виконавця
бюджетної програми.

Однак, відповідно до відомчої
класифікації видатків та кредитування
державного бюджету, яка затверджена
названим наказом, код 250 закріплений за
Міністерством соціальної політики
України.

Будь-яких доказів на підтвердження
присвоєння Пенсійному фонду України
цифри « 6», яка міститься в якості 4-го
знака коду, відповідачем не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що головним розпорядником
грошових коштів, виділених позивачу з
державного бюджету України у 2011, 2012 та
2013 році за кодом програмної
класифікації видатків 2506020, було
Міністерство соціальної політики
України, за яким частиною 5 статті 22 БК
України закріплено: отримання
бюджетних призначень шляхом їх
затвердження у законі про Державний
бюджет України (рішенні про місцевий
бюджет); прийняття рішення щодо
делегування повноважень на виконання
бюджетної програми розпорядниками
бюджетних коштів нижчого рівня та/або
одержувачами бюджетних коштів,
розподіл та доведення до них у
встановленому порядку обсяги
бюджетних асигнувань; розробка та
затвердження паспортів бюджетних
програм і складання звітів про їх
виконання, здійснення аналізу
показників виконання бюджетних
програм (у разі застосування
програмно-цільового методу у
бюджетному процесі); здійснення
управління бюджетними коштами у межах
встановлених йому бюджетних
повноважень та оцінки ефективності
бюджетних програм, шляхом забезпечення
ефективного, результативного і
цільового використання бюджетних
коштів, організації та координації
роботи розпорядників бюджетних коштів
нижчого рівня та одержувачів бюджетних
коштів у бюджетному процесі.

Щодо функцій ПФУ як одержувача
бюджетних коштів, то суд вважає за
необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до положень розділу ІХ
Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV
Пенсійний фонд має свій бюджет - план
утворення і використання цільового
страхового фонду, що формується за
рахунок страхових внесків до
солідарної системи та надходжень з
інших джерел, визначених цим Законом.

Джерелами формування коштів
Пенсійного фонду згідно з частиною 1
статті 72 названого Закону є:

1) надходження від сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, у
розмірах, визначених законом, крім
частини страхових внесків, що
спрямовується до накопичувальної
системи пенсійного страхування;

2) інвестиційний дохід, який
отримується від інвестування резерву
коштів для покриття дефіциту бюджету
Пенсійного фонду в майбутніх періодах;

3) кошти державного бюджету та цільових
фондів, що перераховуються до
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених цим Законом;

31) кошти, сплачені виконавчій дирекції
Пенсійного фонду за надання послуг з
адміністрування Накопичувального
фонду та послуг недержавним пенсійним
фондам - суб'єктам другого рівня
системи пенсійного забезпечення;

4) суми від фінансових санкцій та пені
(крім сум пені, сплачених роботодавцем
за несвоєчасне перерахування з його
вини сум страхових внесків
застрахованої особи до
накопичувальної системи пенсійного
страхування), застосованих відповідно
до цього Закону та інших законів до
юридичних та фізичних осіб за
порушення встановленого порядку
нарахування, обчислення і сплати
страхових внесків та використання
коштів Пенсійного фонду, а також суми
адміністративних стягнень, накладених
відповідно до закону на посадових осіб
та громадян за ці порушення;

5) благодійні внески юридичних та
фізичних осіб;

6) добровільні внески;

7) інші надходження відповідно до
законодавства.

У той же час, частиною 2 названої статті
закріплено, що кошти Пенсійного фонду
не включаються до складу Державного
бюджету України.

Використання коштів Пенсійного фонду
також врегульовано положеннями статті
73 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV, а
саме на:

1) виплату пенсій, передбачених цим
Законом;

2) надання соціальних послуг,
передбачених цим Законом;

3) фінансування адміністративних
витрат, пов'язаних з виконанням
функцій, покладених на органи
Пенсійного фонду;

4) оплату послуг з виплати та доставки
пенсій;

5) формування резерву коштів Пенсійного
фонду.

Використання коштів Пенсійного фонду
на цілі, не передбачені цим Законом,
забороняється.

Відповідно до частини 4 статті 71 Закону
України від 09.07.2003р. №1058-ІV порядок
розроблення, затвердження та виконання
бюджету Пенсійного фонду
встановлюється правлінням Пенсійного
фонду.

На реалізацію наведеної відсилочної
норми правлінням Пенсійного фонду
України 31 серпня 2009 року прийнято
постанову № 21-2, зареєстровану в
Міністерстві юстиції України 23 вересня
2009 року за № 897/16913, якою затверджено
Порядок розроблення, затвердження та
виконання бюджету Пенсійного фонду
України (далі по тексту - Порядок №21-2).

Підпунктом 1.1 названого Порядку
визначено, що він регулює питання
розроблення, затвердження та виконання
бюджету Пенсійного фонду України (далі
- Пенсійний фонд), а також відносини, що
виникають у процесі складання,
розгляду, затвердження та виконання
бюджету Пенсійного фонду.

Підпунктом 2.1 Порядку №21-2 закріплено,
що основними складовими бюджету
Пенсійного фонду є доходна та
видаткова частини бюджету.

Доходи бюджету Пенсійного фонду
класифікуються за такими основними
групами:

власні надходження;

кошти Державного бюджету України;

кошти Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття;

кошти Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України.

Доходи Пенсійного фонду мають цільове
призначення і спрямовуються виключно
на фінансування пенсійних виплат та
інших виплат, які пов'язані із
функціонуванням системи пенсійного
забезпечення.

Видатки бюджету Пенсійного фонду
класифікуються за такими основними
групами:

видатки за рахунок власних надходжень;

видатки за рахунок коштів Державного
бюджету України;

видатки за рахунок коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття;

видатки за рахунок коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Підпунктом 2.1.9 Порядку №21-2 проект
бюджету Пенсійного фонду на наступний
рік подається на розгляд та погодження
до заінтересованих міністерств,
визначених Регламентом Кабінету
Міністрів України, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 18.07.2007р. № 950 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 08.07.2009р.
№ 712).

У свою чергу проект постанови Кабінету
Міністрів України про затвердження
бюджету Пенсійного фонду на наступний
рік подається в установленому порядку
Міністру праці та соціальної політики
для внесення на розгляд Кабінету
Міністрів України.

У редакції Порядку №21-2 від 19 грудня 2011
року проект постанови Кабінету
Міністрів України про затвердження
бюджету Пенсійного фонду на наступний
рік подається в установленому порядку
Віце-прем'єр-міністру України -
Міністру соціальної політики для
внесення на розгляд Кабінету Міністрів
України.

У відповідності до наведених положень,
постановами Кабінету Міністрів
України від 09 червня 2011 року №643, від 08
лютого 2012 року №69 та від 11 лютого 2013
року №101 були затверджені бюджети
Пенсійного фонду України на 2011, 2012 та 2013
роки відповідно.

Зі змісту названих постанов
вбачається, що за рахунок коштів
Державного бюджету України
передбачено видатки на виплату пенсій,
надбавок та підвищень до пенсій,
призначених за різними пенсійними
програмами, що відповідає найменуванню
відомчої і програмної класифікаціям
видатків, які зазначені у Законах
України про Державний бюджет України
на відповідний рік.

Крім того, аналізуючи наведені
положення Порядку №21-2, суд приходить
до висновку, що саме на стадії
підготовки проекту бюджету Пенсійного
фонду України, останній визначає межі
коштів, які надійдуть з Державного
бюджету України та робить це з
урахуванням положень закону України
про Державний бюджет України на
відповідний рік щодо встановлення
Пенсійному фонду України певного
розміру дотації на виплату пенсій,
надбавок та підвищень до пенсій,
призначених за різними пенсійними
програмами, відповідні профільні
міністерства перевіряють показники
бюджету з урахуванням положень чинного
законодавства, в тому числі Бюджетного
кодексу України, а Кабінет Міністрів
України затверджуючи своєю постановою
бюджет підтверджує його складання у
відповідності до вимог
нормативно-правових актів, які
регулюють такі правовідносини.

Отже, правильність включення Пенсійним
фондом України сум пенсій, сплачених
пенсіонерам, які працювали в
металургії та на відкритих гірничих
роботах, до видатків Пенсійного фонду,
які проводяться за рахунок Державного
бюджету України, перевіряється на
стадії прийняття бюджету Пенсійного
фонду України на відповідний рік.

З урахуванням відсутності доказів
протилежного, суд приходить до
висновку про правомірність
зарахування відповідних сум пенсій до
видатків Пенсійного фонду, які
проводяться за рахунок Державного
бюджету України

Крім того, під час розгляду справи
відповідачем не надано доказів на
підтвердження витрачання позивачем
коштів, які надійшли з Державного
бюджету України у 2011, 2012 та 2013 роках як
дотації на інші цілі ніж виплата
пенсій, надбавок та підвищень до
пенсій, призначених за різними
пенсійними програмами.

З огляду на викладене, висновок
контролюючого органу щодо порушення
позивачем статті 87 БК України, законів
України про Державний бюджет України
на 2011, 2012 та 2013 роки та завдання
внаслідок порушення названих законів
збитків державному бюджету є
помилковими.

Як вбачається зі змісту пункту 2 вимоги
ДФІ України у зв'язку з виявленням
порушення статті 87 БК України, законів
України про Державний бюджет України
на 2011, 2012 та 2013 роки та завдання
внаслідок цього збитків державному
бюджету у сумі 330194030,27 грн. ПФУ
зобов'язано усунути порушення
бюджетного законодавства у зазначеній
сумі із урахуванням направленого ПФУ
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства від 14 січня
2014 року №04-14/46.

Зі змісту названого попередження
вбачається, що зазначене вище
порушення відповідно до пункту 40
частини 1 статті 116 БК України є
порушенням бюджетного законодавства,
що призвело до зайвого витрачання
коштів Державного бюджету України на
вказану суму. Керуючись статтею 113,
пунктом 1 частини 1 статті 117, частиною 1
статті 118 БК України, ДФІ України
вимагає усунути порушення бюджетного
законодавства шляхом перерахування в
дохід Державного бюджету за кодом
доходів 24060300 «Інші надходження» коштів
в сумі 330194030,27 грн. та про вжиті заходи
повідомити ДФІ України у термін до 11
лютого 2014 року.

Відповідно до положень статті 117 БК
України за порушення бюджетного
законодавства до учасників бюджетного
процесу можуть застосовуватися такі
заходи впливу:

1) попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства з вимогою
щодо усунення порушення бюджетного
законодавства - застосовується в усіх
випадках виявлення порушень
бюджетного законодавства. Виявлені
порушення бюджетного законодавства
мають бути усунені в строк до 30
календарних днів;

2) зупинення операцій з бюджетними
коштами - застосовується за порушення
бюджетного законодавства, визначені
пунктами 1 - 3, 10, 11, 14 - 29, 32 - 36, 38 і 40
частини першої статті 116 цього Кодексу,
у порядку, встановленому статтею 120
цього Кодексу;

3) призупинення бюджетних асигнувань -
застосовується за порушення
бюджетного законодавства, визначені
пунктами 20, 22 - 29, 38 і 40 частини першої
статті 116 цього Кодексу.

Призупинення бюджетних асигнувань
передбачає припинення повноважень на
взяття бюджетного зобов'язання на
відповідну суму на строк від одного до
трьох місяців у межах поточного
бюджетного періоду шляхом внесення
змін до розпису бюджету (кошторису) у
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
бюджетної політики;

4) зменшення бюджетних асигнувань -
застосовується за порушення
бюджетного законодавства, визначені
пунктом 24 (стосовно розпорядників
бюджетних коштів), пунктом 29 та пунктом
38 частини першої статті 116 цього
Кодексу.

Зменшення бюджетних асигнувань
передбачає позбавлення повноважень на
взяття бюджетного зобов'язання на
відповідну суму на строк до завершення
поточного бюджетного періоду шляхом
внесення змін до розпису бюджету
(кошторису) та у разі необхідності з
подальшим внесенням змін до закону про
Державний бюджет України (рішення про
місцевий бюджет) у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України;

5) повернення бюджетних коштів до
відповідного бюджету - застосовується
за порушення бюджетного законодавства,
визначене пунктом 24 (щодо субвенцій та
коштів, наданих одержувачам бюджетних
коштів) частини першої статті 116 цього
Кодексу, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України;

6) зупинення дії рішення про місцевий
бюджет - застосовується за порушення
бюджетного законодавства, визначене
пунктом 7 частини першої статті 116 цього
Кодексу, у порядку, встановленому
статтею 122 цього Кодексу;

7) безспірне вилучення коштів з
місцевих бюджетів - застосовується за
порушення бюджетного законодавства,
визначене пунктом 28 частини першої
статті 116 цього Кодексу.

Попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства
застосовується в усіх випадках
виявлення порушення бюджетних норм.
Сутність попередження про неналежне
виконання бюджетного законодавства
проявляється в застосуванні заходу
впливу, яким на суб'єкта бюджетного
правопорушення покладається обов'язок
усунути порушення бюджетного
законодавства.

Попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства виноситься з
вимогою щодо усунення порушення
бюджетного законодавства в усіх
випадках виявлення порушень
бюджетного законодавства.
Уповноваженні на те органи видають ці
вимоги у формі, що встановлена
законодавством.

Однак, з огляду на встановлення судом
помилковості висновків відповідача
щодо допущення позивачем порушення
бюджетного законодавства, підстави для
виконання попередження №04-14/46 від 14
січня 2014 року також відсутні.

Перевіряючи правомірність висновків
ДФІ України, які стали підставою для
направлення вимоги щодо повернення до
державного бюджету у встановленому
законодавством порядку повернуті
пенсіонерами переплати пенсій в сумі
3118508,51 грн., суд приходить до наступного.

Під час проведення ревізії позивача з
питань дотримання законодавства при
виконанні основних функцій та завдань,
визначених в установчих документах, в
частині здійснення контролю за
призначенням застрахованим особам
пенсій, виплата яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету, та
перерахуванням до державного бюджету
та врахування в доходній частині
бюджету Пенсійного фонду сум
повернутих отримувачами переплат
пенсій, виплата яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету,
проведено зустрічні звірки в Головних
управліннях ПФУ в АР Крим, областях,
містах Києві та Севастополі.

Під час зустрічних звірок, проведених в
управліннях, перелік яких наведений на
сторінці 8 та 9 Акту ревізії,
встановлено, що на рахунки управлінь
від отримувачів пенсій надійшли
грошові кошти, зокрема, суми зайво
отриманих пенсій, виплата яких
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету. Проте, зазначеними
управліннями перерахування отриманих
від пенсіонерів сум переплат до
Пенсійного фонду та в подальшому до
державного бюджету не проводилось.

Також відповідними управліннями суми
надходжень від повернення переплат
пенсій до складу доходної частини
бюджетів Пенсійного фонду України в
ревізуємому періоді не включались,
відповідно у складі видаткової частини
бюджетів таких управлінь у 2011, 2012 роках
та у І кварталі 2013 році обсяг видатків
за рахунок дотацій на виплату пенсій,
надбавок та підвищень до пенсій,
призначених за річними пенсійними
програмами не коригувався на суму
відповідних надходжень від повернення
переплат пенсій, виплата яких
відповідно до діючого законодавства
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

Посилаючись на положення статті 30 БК
України, відповідно до якої видатки та
кредитування Державного бюджету
України включають бюджетні
призначення, встановлені законом про
Державний бюджет України на конкретні
цілі, пов'язані з реалізацією програм
та заходів згідно із статтею 87 цього
Кодексу, ДФІ України зроблено висновок,
що переплати пенсій, виплата яких
відповідно до чинного законодавства
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету, повинні бути
перераховані ПФУ до державного бюджету
шляхом повернення територіальними
органами ПФУ коштів до Пенсійного
фонду, де в свою чергу має бути
здійснено відповідне корегування
дохідної частини бюджету Пенсійного
фонду.

Не вчинення відповідних дій ПФУ
зумовило, на думку контролюючого
органу, завдання збитків державному
бюджету на суму не перерахованих до
державного бюджету повернутих
пенсіонерами пенсій у розмірі 3118508,21
грн. та стало підставою для складення
ДФІ України вимоги про повернення до
державного бюджету у встановленому
законодавством порядку повернутих
пенсіонерами переплат пенсій у сумі
3118508,21 грн.

На обґрунтування правомірності своїх
дій ПФУ посилається на врахування
фактів повернення коштів, пов'язаних з
переплатами пенсій та утриманням з них,
під час формування звітності про
виконання бюджету Пенсійного фонду, на
основі даних якої визначаються
фактичні розміри пенсійних виплат, які
покладаються в основу розрахунків
видаткової частини проекту бюджету
Пенсійного фонду на плановий рік. У
зв'язку з чим, у разі перерахування до
державного бюджету коштів, повернутих
пенсіонерами як переплата, відбудеться
повторне зменшення фінансового
ресурсу Пенсійного фонду, що призведе
до необґрунтованого касового розриву,
пов'язаного з виплатою пенсій.

Крім того, врахування відповідних сум в
рахунок зменшення видатків з
державного бюджету та спрямування їх
на фінансування поточних виплат,
виключає висновки контролюючого
органу про завдання збитків державному
бюджету у відповідному розмірі в
розумінні чинного бюджетного
законодавства.

Також позивач зауважує, що під час
визначення сум пенсій, повернутих
пенсіонерами та які, на думку ДФІ
України, підлягали перерахуванню до
державного бюджету, не було враховано,
що джерелами фінансування виплати
пенсій особам, які мають право на
пенсійне забезпечення відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» є як кошти державного бюджету,
так і кошти солідарної системи
пенсійного страхування. У зв'язку із
зазначеним, віднесення всієї суми
пенсії, нарахованої таким особам, до
коштів, що підлягають поверненню до
державного бюджету, є помилковим.

Заперечуючи проти позову ДФІ України
посилається на пункт 3.2 Інструкції з
обліку коштів, розрахунків та інших
активів бюджетних установ,
затвердженої наказом Державного
казначейства України від 26.12.2003р. № 242,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 23.01.2004р. за № 106/8705 з наступними
змінами та доповненнями у відповідній
редакції, яка діяла у період, що
підлягав ревізії (далі по тексту -
Інструкція №242).

Пунктом 1.1 названої Інструкції
закріплено, що вона встановлює єдині
вимоги до порядку ведення бюджетними
установами (далі - установи)
бухгалтерського обліку руху коштів у
касі, на рахунках в установах банків
або в органах Державного казначейства,
розрахунків з дебіторами та інших
активів.

Значення термінів, які
використовуються у Інструкції,
закріплені у пункті 1.2. Так, касовими
видатками є усі суми, проведені органом
Державного казначейства або установою
банку з реєстраційного, спеціального
реєстраційного, поточного рахунку як
готівкою, так і шляхом безготівкової
оплати рахунків.

Згідно з пунктом 3.1 Інструкції №242 на
рахунках цієї групи обліковуються рух
і наявність коштів, які перебувають на
особових, реєстраційних, спеціальних
реєстраційних рахунках, відкритих в
органах Державного казначейства, або
поточних рахунках, відкритих в
установах банків (якщо відкриття
рахунків у банках не суперечить
чинному законодавству України) і
використовуються у встановленому
порядку.

Відповідно до пункту 3.2 на рахунки
зараховується сума коштів, яка
фактично надійшла на ім'я установи (у
тому числі кошти, що вносяться на
відновлення касових видатків
поточного року).

Суми коштів, які надходять на
відновлення касових видатків
загального фонду, проведених у минулих
бюджетних періодах, перераховуються до
доходів відповідного бюджету.

Відповідно до бюджетного
законодавства право бюджетних установ
на витрачання бюджетних асигнувань,
передбачених у кошторисах поточного
року, припиняється 31 грудня поточного
року.

У зв'язку з наведеним, Міністерство
фінансів України своїм листом від 06
березня 2003 року №021-03/60 «Про
відновлення касових видатків
бюджетних установ» роз'яснило, що у
разі якщо з початком нового бюджетного
періоду (після 1 січня) на реєстраційний
рахунок бюджетної установи повернуто
невикористані в минулому році бюджетні
кошти, необхідно керуватися таким:

- якщо кошти були перераховані із
загального фонду бюджету, вони
повертаються у загальний фонд
відповідного бюджету (код доходів 24060300
"Інші надходження"). При цьому бюджетна
установа повинна списати відповідну
дебіторську заборгованість за
попередній бюджетний період. На нашу
думку, з метою встановлення процедури
списання у таких випадках необхідно
внести зміни до порядку обліку
зобов'язань розпорядників коштів
бюджету та Порядку складання звітності
щодо звіту про заборгованість
бюджетних установ (Ф-7);

- якщо кошти були перераховані із
спеціальної о фонду бюджету, вони
повертаються у спеціальний фонд
відповідного бюджету на відповідний
реєстраційний рахунок. При цьому
відповідно до пункту 47 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2002 N 228, вносяться зміни до
кошторисів і планів асигнувань. Зміни
вносяться за необхідності збільшення
видатків спеціального фонду бюджету
внаслідок перевищення надходжень до
цього фонду з урахуванням залишків
бюджетних коштів на початок поточного
бюджетного періоду, не використаних у
попередньому бюджетному періоді
порівняно з надходженнями, врахованими
у бюджеті на відповідний рік.

Згідно з листом Державного
казначейства України від 09 березня 2006
року № 3.4-22/498-2143 відновлення касових
видатків можливо лише в межах одного
бюджетного періоду. Відповідно до
бюджетного законодавства право
бюджетних установ на витрачання
бюджетних асигнувань, передбачених у
кошторисах поточного року,
припиняється 31 грудня поточного року.

Якщо з початком нового бюджетного
періоду на реєстраційний рахунок
бюджетної установи надійшли кошти,
видатки за якими були проведені у
минулі бюджетні періоди, то зазначені
кошти не можуть бути відображені як
відновлення касових видатків, а
повинні бути перераховані до
загального фонду державного бюджету
(код доходів 24060300 «Інші надходження»).

Однак, слід звернути увагу, що
відповідно до визначення
реєстраційних рахунків, наведеного в
Інструкції №242, це рахунки, які
відкриваються в органах Державного
казначейства розпорядникам бюджетних
коштів за відповідними кодами
бюджетної класифікації видатків для
обліку операцій з виконання загального
фонду кошторисів.

У той же час, як вже було зазначено вище,
всі кошти, які виділяються Пенсійному
фонду з державного бюджету в розмірі,
визначеному законом України про
державний бюджет на відповідний рік,
зараховуються на рахунки позивача та
входять до складу саме бюджету
Пенсійного фонду.

Отже, за результатами аналізу
наведених положень чинного
законодавства, суд приходить до
висновку, що кошти, витрачені ПФУ у
попередніх бюджетних періодах та
повернуті пенсіонерами підлягають
зарахуванню саме до загального фонду
бюджету Пенсійного фонду.

Проте, суд погоджується з посиланнями
відповідача на допущення позивачем
порушень вимог бюджетного
законодавства в частині не проведення
відображення у дохідній частині
бюджету Пенсійного фонду сум коштів, що
були повернуті пенсіонерами, оскільки
останнім до справи не надано доказів
врахування відповідних сум під час
розрахунку видаткової частини бюджету
Пенсійного фонду та зменшення розміру
фінансування з державного бюджету на
відповідний рік під час розроблення та
затвердження бюджету Пенсійного фонду.

Натомість, за відсутності доказів на
підтвердження нецільового
використання таких коштів ПФУ,
підстави для висновку про завдання
матеріальної шкоди (збитків)
державному бюджету, на думку суду,
також відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б повністю спростовували
доводи позивача, відповідач суду не
надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що відповідачем не доведено
законність вимог, викладених в листі
від 14 січня 2014 року № 04-14/45, а саме в
пункті 2 та в пункті 3, що є підставою для
задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
задовольнити.

2. Визнати протиправними та
скасувати пункти 2 та 3 вимоги Державної
фінансової інспекції України від 14
січня 2014 року № 04-14/45.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України

Головуюча суддя -
А.І. Кузьменко

Судді:
Н.А. Добрівська

І.О. Іщук