Справа № 463/5639/14-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року м.
Львів 463/5639/14-а

2-а/463/241/14

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді
Гирич С. В.

при секретарі судових засідань
Попович Х.І.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов
ОСОБА_2 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, третьої особи: Личаківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про визнання
незаконною та скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження,
суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася із
адміністративним позовом до
відповідача, третьої особи про
визнання незаконною та скасування
постанови державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Львівській області від 26.08.2014 року ВП
№43470083 про закінчення виконавчого
провадження.

Адміністративний позов мотивує тим, що
оскаржувана постанова є незаконною,
оскільки у держаного виконавця не було
жодних правових підстав для закінчення
виконавчого провадження. Так
зазначила, що відповідно до судового
рішення боржник зобов'язаний
нарахувати та виплатити їй допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі 6152 грн. 74 коп.
Вказане рішення є обов'язковим до
виконання у повному обсязі на всій
території України, а тому невиконання
боржником судового рішення в частині
здійснення виплати цієї допомоги через
відсутність фінансування не може бути
законною підставою для закінчення
виконавчого провадження. Більш того
вважає, що державним виконавцем не
вжито усіх передбачених главою 5 Закону
України «Про виконавче провадження»
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання боржником судового рішення,
а відтак просить адміністративний
позов задоволити.

В судове засідання позивач не
з'явилася, про час та місце розгляду
адміністративного позову була
повідомлена у встановленому законом
порядку, подала до суду заяву про
слухання справи у її відсутності, а
тому суд, у відповідності до положень
п.2 ч.1 ст.128 КАС України вважає за
можливе розглянути справу у її
відсутності.

Відповідач, тертя особа, як суб'єкти
владних повноважень про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, однак явку своїх
представників в судове засідання не
забезпечили, причин неявки суду не
повідомили, а тому суд, у відповідності
до вимог п.3 ч.1, ч.2 ст.128 КАС України
вважає, що справу за адміністративним
позовом слід розглянути у їх
відсутності.

Дослідивши та перевіривши зібрані по
справі докази, суд адміністративний
позов задовольняє з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, на
підставі постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.10.2013 року, якою задоволено
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
зобов'язано Личаківський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_2 допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до ст.15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
за період з 20.01.2011 року по 09.11.2011 року з
врахуванням виплачених сум, стягувачу
ОСОБА_2 було видано виконавчий лист,
який перебував на виконанні у Відділі
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області.

Постановою державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Романа Н.О. від
26.08.2014 року ВП №43470083 закінчено
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2а-4276/11
виданого Личаківським районним судом
м. Львова 20.05.2014 року про зобов'язання
Личаківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_2 допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» за
період з 20.01.2011 року по 09.11.2011 року з
врахуванням виплачених сум.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Крім цього, у відповідності до ч.1, п.1 ч.2
ст.11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається із змісту оскаржуваної
постанови, в ході здійснення
виконавчого провадження, на вимогу
державного виконавця боржником було
здійснено перерахунок стягувачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в сумі
6152 грн. 74 коп., однак вказані кошти не
виплачені через відсутність
фінансування з державного бюджету. На
переконання державного виконавця
судове рішення носить зобов'язальний
характер, з врахуванням того, що у
задоволенні його подання про зміну
порядку та способу виконання судового
рішення ухвалою суду від 21.07.2014 року
відмовлено, а тому його виконання не
можливе без участі боржника.

Проте з такими доводами відповідача
суд не може погодитися.

Дійсно, ч.3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до
суду чи іншого органу (посадової особи),
що його видав.

Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження",
виконавче провадження підлягає
закриттю в разі повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), який його видав, у
випадку, передбаченому частиною
третьою статті 75 цього Закону.

В той же час ст.124 Конституції України
гарантується, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

З даним конституційним принципом
кореспондується положення ч.2 ст. 14 КАС
України, яке визначає, що постанови та
ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Крім цього, рішенням Європейського
Суду з прав людини у справі «Кечко
проти України», від 08.11.2005 року,
прийнятого за заявою №63134/00, яке є
обов'язковим для виконання Україною
відповідно до статті 46 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, а також положень ст.2
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
визначено, що органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

За таких обставин суд вважає, що
відмова боржника у здійсненні
виконання судового рішення щодо
виплати стягувачу належних їй сум
через відсутність коштів, чи
фінансування з державного бюджету, як і
прийняття постанови державним
виконавцем про закінчення виконавчого
провадження з цих підстав є такими, що
не відповідають конституційним
принципам України та міжнародним
нормам, ратифікованих Україною, а
відтак оскаржуване рішення державним
виконавцем прийняте не у спосіб та в
межах повноважень визначених
Конституцією та законами України.

Більш того, суд вважає, що така
постанова державного виконавця є
необґрунтованою, передчасною, тобто
прийнята без урахування усіх обставин,
що мають значення для прийняття
рішення, оскільки з аналізу ст.ст.49, 75
Закону України «Про виконавче
провадження» вбачається, що їх
положення стосуються загальних умов
виконання рішень, за якими боржник
зобов'язаний особисто вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
тобто, виконання рішень, прийнятих за
результатом розгляду немайнових
спорів.

Порядок звернення стягнення на майно
боржника регулюється главою 5 Закону
України «Про виконавче провадження»,
що передбачає виконання ряд дій
державним виконавцем, в тому числі, і в
разі відсутності коштів на рахунках
боржника.

Таким чином державним виконавцем не
вжито всіх виконавчих дій, спрямованих
на виконання судового рішення, не вжито
заходів щодо притягнення до
відповідальності винних осіб у його
невиконанні, передбачених ст.ст.89, 90
цього ж Закону.

А тому, враховуючи наведене, суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог у зв'язку
із чим їх слід задоволити, а постанову
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження визнати
протиправною та скасувати.

Керуючись ст.ст.2, 9, 94, 160-163 КАС України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області від 26.08.2014 року ВП
№43470083 про закінчення виконавчого
провадження.

На постанову суду може бути подана
апеляційна скарга в порядку і в строки
передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 06.11.2014 року.

Суддя:
Гирич С. В.