Справа № 2а/1770/3273/2012
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/3273/2012

03 листопада 2014 року 15год. 27хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Щербакова В. В. за
участю секретаря судового засідання
Таргоній А.В. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник Полюхович Л.С.,
Борейко О.Ю.

відповідача: представник Солімчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Державна фінансова інспекція в
Рівненській області

до Приватне акціонерне товариство
"Рівнеліфт" третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Кузнецовське міське комунальне
підприємство про стягнення коштів ,
-ВСТАНОВИВ :

Державна фінансова інспекція в
Рівненській області (далі - ДФІ в
Рівненській області) звернулася до
суду з позовом до Приватного
акціонерного товариства "Рівнеліфт"
(далі - ПАТ "Рівнеліфт"), третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Кузнецовське міське комунальне
підприємство (далі - Кузнецовське МКП)
про стягнення коштів в сумі 27945,99 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав повністю з
підстав, викладених в позовній заяві. В
обґрунтування позову зазначив, що ДФІ в
Рівненській області було проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Кузнецовського МКП за
період з 01.01.2010 року по 30.04.2012 року.
Пояснив, що ревізією встановлено ряд
порушень Кузнецовського МКП щодо
оплати завищено вартості ремонтних
робіт відповідно до укладених з ПАТ
"Рівнеліфт" договорів. Так, на думку
позивача, всього проведено зайвих
виплат коштів внаслідок завищення
вартості виконаних робіт на загальну
суму 27945,99 грн., у зв'язку з чим позивачем
було прийнято вимогу про усунення
виявлених ревізією фінансових
порушень №17-06-17/4268 від 19.06.2012 року.
Стверджував, що внаслідок невжиття
Кузнецовським МКП заходів, визначених
п.6 вимог від 19.06.2012 року, та не
повернення ПАТ "Рінвеліфт" коштів,
одержаних з порушенням чинного
законодавства, завдано шкоди інтересам
держави, так як місцевий бюджет
м.Кузнецовськ є складовою єдиної
бюджетної системи України. З таких
підстав просив позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
подав письмові заперечення на позовну
заяву (том 1 а.с.53-55). В обґрунтування
заперечень пояснив, що питання
вірності розрахунків між двома
підприємствами не відносяться до
загальнонаціональних, державних
інтересів, а тому, на думку відповідача,
подання позивачем фактично позову в
інтересах Кузнецовської міської ради
та підпорядкованого їй комунального
підприємства, зважаючи на рішення
Конституційного Суду України від 08.04.1999
року №3-рп/99, є неправомірним. Поміж тим,
вказав, що відповідачем було
повідомлено замовника про проведення
додаткових робіт, що не були
передбачені експертними висновками, а
останнім погоджено таке проведення та
затверджено кошторис на виконання
ремонтних робіт. Також стверджував, що
позивачем при визначенні вартості
такелажних робіт не правильно
застосовано норми ДБН Д.2.8.-204.02-2004, а
тому позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача, в т.ч. вартості такелажних
робіт, є необґрунтованими і
неправомірними. За таких обставин,
просив в задоволенні позові відмовити
повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Кузнецовське МКП, участі
повноважного представника в судовому
засіданні не забезпечила, про дату, час
та місце судового розгляду повідомлена
належним чином. В матеріалах справи
наявні письмові заперечення на позовні
вимоги (том 1 а.с.115), в обґрунтування
яких зазначено, що кошториси на
проведення капітального ремонту
ліфтів складені на основі експертних
висновків, які є одночасно дефектними
актами на виконання робіт, та пройшли
державну експертизу в ДП
"Укрдержбудекспертиза" з наданням
відповідних висновків. Вказав, що
приймання виконаних робіт проводилося
уповноваженою особою з технічного
нагляду за експлуатацією ліфтів
Держгірпромнагляду з внесенням
відповідних записів до паспортів на
ліфти. Також повідомив, що доцільність
включення додаткових обсягів робіт по
заміні обладнання та запасних частин,
не передбачених висновками експерта,
визначалися під час проведення робіт
після детального огляду демонтованих
та розібраних запасних частин і
обладнання, які неможливо було виявити
експертом під час зовнішнього огляду з
врахуванням гарантійного забезпечення
безпечної експлуатації ліфтів. Вважає
позовні вимоги необґрунтованими та
такими, що не відповідають дійсності.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини адміністративної справи в їх
сукупності, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку, що
у задоволенні позову слід відмовити
повністю з огляду на таке.

Судом встановлено, що в період з 23.03.2012
року по 11.05.2012 року посадовими особами
ДФІ в Рівненській області, відповідно
до п. 1.1.4.2 Плану роботи ДФІ в
Рівненській області на І квартал 2012
року на підставі направлення №259 від
25.03.2012 року проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Кузнецовського МКП за період з 01.01.2010
року по 30.04.2012 року, за результатами
якої складено акт №17-06-06/28 від 11.05.2012
року (том 1 а.с.13-25).

23.05.2012 року Кузнецовське МКП подало до
ДФІ у Рівненській області заперечення
на акт №824 (том 1 а.с.25-28), які висновками
позивача від 15.06.2012 року не були
прийняті (том 1 а.с.29-38).

У зв'язку з цим 19.06.2012 року ДФІ у
Рівненській області прийнято вимогу
№17-06-06/4268 (том 1 а.с.39-42) про усунення
виявлених ревізією фінансових
порушень, п.6 якої зобов'язано
Кузнецовське МКП відобразити в обліку
дебіторську заборгованість на суму
завищеної вартості виконаних
ремонтних робіт - 27945,99 грн., провести
претензійно-позовну роботу з
контрагентом (підрядником) щодо
відшкодування коштів, в іншому випадку
стягнути з осіб, винних у проведенні
зайвих виплат на суму 27945,99 грн., шкоду у
порядку, встановленому ст.ст.13-136
Кодексу законів про працю України (том 1
а.с.39-42).

Листом №1127 від 17.07.2012 року Кузнецовське
МКП повідомило позивача, що не може
виконати п.6 вимоги від 19.06.2012 року,
оскільки кошториси на проведення
капітального ремонту ліфтів складені
на основі експертних висновків, які є
одночасно дефектними актами на
виконання робіт, та пройшли державну
експертизу в ДП "Укрдержбудекспертиза"
з наданням відповідних висновків.
Приймання виконаних робіт проводилося
уповноваженою особою з технічного
нагляду за експлуатацією ліфтів
Держгірпромнагляду з внесенням
відповідних записів до паспортів на
ліфти. Щодо зворотніх сум, які не
включені до кошторисних розрахунків,
то демонтоване обладнання ліфтів, яке
відпрацювало більше 25 років, не
придатне для подальшого використання в
ліфтовому господарстві, є специфічним
і не може бути застосоване для іншого
використання. Щодо включення
додаткових обсягів робіт по заміні
обладнання та запасних частин, не
передбачених висновками експерта, то
їх доцільність визначалася під час
проведення робіт після детального
огляду демонтованих та розібраних
запасних частин і обладнання, які
неможливо було виявити експертом під
час зовнішнього огляду з врахуванням
гарантійного забезпечення безпечної
експлуатації ліфтів (а.с.43-45).

Надаючи правову оцінку п.6 вимоги ДФІ у
Рівненській області №17-06-06/4268 від
19.06.2012 року, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що в квітні-травні
2011 року між Кузнецовським МКП та ПАТ
"Рівнеліфт" були укладені договори №24/69
№23/71, №25/70 від 15.04.2011 року, №27/72 від
18.04.2011 року, №76 від 20.04.2011 року, №77 від
20.04.2011 року, №95 від 17.05.2011 року, №96 від
17.05.2011 року на виконання робіт з
капітального ремонту ліфтів і
пусконалогоджувальних робіт в
житлових будинках за наступними
адресами: м.Кузнецовськ, м-н Вараш, 3, п.4;
м.Кузнецовськ, м-н Вараш, 7, п.1,2,3;
м.Кузнецовськ, м-н Вараш, 18, п.1,2,3;
м.Кузнецовськ, м-н Вараш, 19, п.1,2,3;
м.Кузнецовськ, м-н Вараш, 10 А, п.1,2;
м.Кузнецовськ, м-н Перемоги, 33 А, п.2;
м.Кузнецовськ, м-н Вараш, 42, п.1,2;
м.Кузнецовськ, м-н Перемоги, 12 Г, п.1,2 (том
1 а.с.190-191, 209-210, том 2 а.с.17, 82, 101,116, 141,142).

Долучені до матеріалів справи
документи, а саме: зведені кошторисні
розрахунки вартості будівництва,
локальні кошториси, розрахунки
загальновиробничих витрат, підсумкові
відомості ресурсів, відомості
виявлених дефектів, пошкоджень і
відмов, дефектні акти, акти списання,
акти приймання виконаних робіт,
експертні висновки, затверджені ДП
"Рівненський експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України" (том 1
а.с.192-250, том 2 а.с.1-167, 211-250, том 3 а.с.1-242)
свідчать про виконання ПАТ "Рівнеліфт"
робіт з капітального ремонту ліфтів і
пусконалогоджувальних робіт в
житлових будинках на умовах,
визначених у вказаних договорах.
Обґрунтуванням об'ємів робіт на
капітальний ремонт ліфтів відповідно
до умов п.1.1 договорів підряду є
кошториси, складені на підставі
експертних висновків та дефектні акти.

При цьому, суд звертає увагу, що в акті
ревізії №17-06-06/28 від 11.05.2012 року
відсутні посилання на розрахунок та
первинні документи, на підставі яких
перевіряючими встановлено: завищення
вартості ремонтних робіт (завдання
матеріальної шкоди (збитків)) на суму
7626,91 грн., в тому числі зворотні суми:
вартість демонтованого обладнання та
запасних частин склали 7176,00 грн.
(договір №24/69 від 15.04.2011 року); завищення
вартості ремонтних робіт (завдання
матеріальної шкоди (збитків)) по
виконанню договору №23/71 від 15.04.2011 року,
на загальну суму 9088,22 грн., в тому числі
зворотні суми 7837,90 гривень, а саме: по
під'їзду 1 в сумі 863,53 грн., в тому числі
зворотні суми 661,90 грн.; по під'їзду 2 в
сумі 7758,96 грн., в тому числі зворотні
суми 7176,00 грн., по під'їзду 3 в сумі 465,73
грн.; завищення вартості ремонтних
робіт (завдання матеріальної шкоди
(збитків)) на суму 779,50 грн. (договір №25/70
від 15.04.2011 року); завищення вартості
ремонтних робіт (завдання матеріальної
шкоди (збитків)) на суму 622,25 грн., в тому
числі зворотні суми 156,52 грн. (договір №
27/72 від 18.04.2011 року); завищення вартості
ремонтних робіт (завдання матеріальної
шкоди (збитків)) на суму 934,50 грн.(договір
№76 від 20.04.2011 року); завищення вартості
ремонтних робіт (завдання матеріальної
шкоди (збитків)) на суму 8183,33 грн., в тому
числі зворотні суми 5340,00 грн. (договір
№77 від 20.04.2011 року); завищення вартості
ремонтних робіт (завдання матеріальної
шкоди (збитків)) на суму 245,55 грн.(договір
№95 від 17.05.2011 року); завищення вартості
ремонтних робіт (завдання матеріальної
шкоди (збитків)) на суму 465,73 грн.
(договір №96 від 17.05.2011 року).

Твердження позивача, що ціна в
укладених Кузнецовським МКП та ПАТ
"Рівнеліфт" договорах підряду є
твердою, а тому відповідачем
безпідставно включено до кошторису
додаткові обсяги робіт щодо заміни
обладнання та запасних частин,
доцільність заміни, яких не
передбачено висновками експерта судом,
оцінюється критично з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
роботи з капітального ремонту ліфтів
проводилися на підставі експертних
висновків ДП "Рівненський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України". Судом
встановлено, представником
відповідача підтверджено, що при
підготовці ліфтів до проведення
капітального ремонту, під час
розбирання окремих вузлів ліфтів були
виявлені додаткові дефекти, що не могли
бути виявленими під час проведення
експертизи. При цьому, ПАТ "Рівнеліфт"
було попереджено замовника робіт
(Кузнецовське МКП) про необхідність
проведення додаткових робіт, не
передбачених експертним висновком, без
проведення яких відповідач не міг
забезпечити якість та придатність
результатів капітального ремонту. У
зв'язку з цим ПАТ "Рівнеліфт" було
складено відповідні дефектні акти, які
були затверджені замовником -
Кузнецовським МКП, тобто замовник дав
згоду на проведення додаткових робіт,
що не були передбачені експертними
висновками, сторонами договору підряду
було погоджено проведення додаткових
робіт, що підтверджується затвердженим
кошторисом.

Щодо покликань позивача на завищення
ПАТ "Рівнеліфт" кількості такелажних
робіт, суд також їх відхиляє як такі, що
суперечать фактичним обставинам
справи.

Актом ревізії від 11.05.2012 року
зафіксовано, що "в розрахунок вартості
ремонту безпідставно включено
завищена кількість такелажних робіт по
переміщенню обладнання вагою до 100 кг,
згідно п.2.4 Загальних положень ВБН Д.2.8.-
104.02-2004 "Ресурсні елементні кошторисні
норми на ремонт пасажирських та
вантажних ліфтів" в склад робіт
враховано переміщення запасних частин
з приоб'єктного складу до місця
встановлення, згідно п.2.17 "Загальних
положень" ВБН Д.2.8.-204.02-2004 до обладнання
відносяться лебідка в зібраному стані,
станція управління та кабіна ліфта в
зібраному стані".

Матеріали справи свідчать, що
відповідачем було включено до
розрахунку вартості ремонту такелажні
роботи з переміщення обладнання у
відповідності до п.2.4 та п.2.14 ВБН
Д.2.8.-204.02-2004 "Ресурсні елементні
кошторисні норми на ремонт
пасажирських та вантажних ліфтів".

В п.2.5 вказаних ВБН вказано, що нормами
не враховано вивезення з місця
складування демонтованих
металоконструкцій, вузлів,
металобрухту та будівельного сміття.
Їх вага приймається усереднено, вона
уточнюється при взаєморозрахунках за
обсяги виконаних робіт.

Витрати ресурсів на транспортування з
місця складування застосовуються у
відповідності до п.2.14 ВБН Д.2.8.-204.02-2004, в
якому зазначено, "що витрати ресурсів
на роботи з демонтажу (розбирання)
окремих вузлів та деталей за
відсутності необхідних норм у РЕКНрЛ
можуть визначатися за нормами
відповідних розділів ВБН на виконання
зазначених робіт без урахування норм
витрат матеріалів і конструкцій,
врахованих нормами, із
застосуванням…коефіцієнтів".

За таких обставин, посадовими особами
ДФІ у Рівненській області, при
визначенні вартості такелажних робіт
не правильно застосовано норми ВБН
Д.2.8.-204.02-2004.

Більше того, з метою встановлення
наявності або відсутності завищення
відповідачем вартості капітального
ремонту ліфтів та
пусконалагоджувальних робіт, що
вимагає ґрунтовного дослідження та
аналізу первинних документів
бухгалтерського обліку, тобто потребує
спеціальних знань у відповідній
галузі, ухвалою суду від 12.09.2013 року
було призначено судово-економічну
експертизу.

У висновку експерта №8348 від 27.06.2014 року
зазначено, що "висновки ревізії,
викладені в акті ревізії
фінансово-господарської діяльності
Кузнецовського МКП за 2010-2011 роки,
завершений звітний період 2012 року, від
11.05.2012 року №17-06-06/28 в частині, що
стосується завищення обсягу і вартості
виконаних робіт з капітального ремонту
ліфтів та пусконалагоджувальних робіт
на загальну суму 27945,99 грн., у тому числі
зворотні суми: 20510,42, документально не
підтверджуються" (том 4а.с.28-40). Вказаний
висновок експерта розцінюється судом
як належний, допустимий та достовірний
доказ.

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" №2939-XII від 26.01.1993 року та п.1
Положення про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України від 23.04.2011
№499/2011 (далі - Положення №499), Державна
фінансова Інспекція України
(Держфінінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністром
України через Міністерства фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Пунктом 7 Положення №499 визначено, що
Держфінінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах києві та Севастополі, районах,
містах або міжрайонні, об'єднані в
районах та містах територіальні
органи, головних інспекторів у районах
та містах.

Відповідно до п. 8 ст. 10 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" №2939-XII від 26.01.1993 року (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) (далі - Закон
№2939) органу державного фінансового
контролю надано право у судовому
порядку стягувати у дохід держави
кошти, одержані підконтрольними
установами, за незаконними угодами, без
встановлених законом підстав та з
порушенням чинного законодавства.

Також, п.10 ст.10 Закону №2939 встановлено
право органу державного фінансового
контролю звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Одночасно, Рішенням Конституційного
суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99
встановлено, що державні інтереси
закріплюються як нормами Конституції,
так і нормами інших правових актів.
Інтереси держави відрізняються від
інтересів решти учасників суспільних
відносин. Так, інтереси держави
визначено як здійснення
загальнодержавних (політичних,
економічних, соціальних та інших)
дій, програм, спрямованих на захист
суверенітету, територіальної
цілісності державного кордону України,
гарантування її державної,
економічної, інформаційної,
екологічної безпеки, охорону землі як
національного багатства, захист прав
усіх суб'єктів права власності та
господарювання тощо.

Порядок проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами затверджено
Постановою Кабінету Міністрів України
№550 від 20.04.2006 року (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) (далі - Постанова №550).

Відповідно до п.2 вказаного Порядку,
інспектування полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
об'єкта контролю і проводиться у формі
ревізії, яка повинна забезпечувати
виявлення фактів порушення
законодавства, встановлення винних у
їх допущенні посадових і матеріально
відповідальних осіб.

В силу вимог п.7 ст.10 Закону №2939 органу
державного фінансового контролю
надається право, зокрема, пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Відповідно до п.2 ст.15 Закону №2939
законні вимоги службових осіб органу
державного фінансового контролю є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що контролюються.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджетів та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
13.05.2014 року за № 21-89а14.

На переконання суду, територіальні
органи Державної фінансової інспекції
наділені повноваженнями на здійснення
державного фінансового контролю,
зокрема, шляхом інспектування, лише
щодо підконтрольних їм установ.

В свою чергу, вимога про усунення
порушень, що приймається за наслідками
ревізії, стосується фактів порушення
законодавства саме підконтрольною
установою та містить заходи щодо їх
усунення, які належить здійснити такій
підконтрольній установі.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовною
вимогою стягнути з ПАТ "Рівнеліфт"
коштів на загальну суму 27945,99 грн. на
виконання пункту 6 вимоги №17-06-17/4268 від
19.06.2012 року. Даний пункт вимоги
прийнятий за результатами ревізії
підконтрольної установи, якою є
Кузнецовське МКП, та містить заходи
усунення порушень законодавства, що
допущені останнім.

Таким чином, п.6 вимоги №17-06-17/4268 від
19.06.2012 року не містить зобов'язань,
виконання яких покладено на
відповідача ПАТ "Рівнеліфт" та заходів
усунення ним порушень зазначених у
вказаному пункті вимоги. За таких
обставин, відповідач ПАТ "Рівнеліфт" не
може вважатися особою, на яку покладено
обов'язок виконання приписів вимоги
ДФІ у Рівненській області, в т.ч. п.6
вимоги №17-06-17/4268 від 19.06.2012 року.

Одночасно, суд звертає увагу, що
відповідно до Закону №2939 головним
завданням державної фінансової
інспекції є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Ці завдання реалізуються через
виконання таких функцій як проведення
державного фінансового контролю,
ревізій фінансово-господарської
діяльності та відповідно здійснення
контролю за усуненням недоліків і
порушень, виявлених під час їх
проведення - стаття 8 Закону №2939.

Із змісту положень законодавства
вбачається, що відповідач здійснює
фінансовий контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Зміст п.6 вимоги свідчать, що позивачем
Кузнецовське МКП зобов'язано
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість на суму завищеної
вартості виконаних ремонтних робіт -
27945,99 грн., провести претензійно-позовну
роботу з контрагентом (підрядником)
щодо відшкодування коштів, в іншому
випадку стягнути з особі, винних у
проведенні зайвих виплат на суму 27945,99
грн., шкоду у порядку встановленому
ст.ст.130-136 Кодексу законів про працю
України.

Поміж тим, приписи норм матеріального
права не наділяють суб'єкта владних
повноважень правами щодо спонукання
господарюючого суб'єкта на проведення
претензійно-позовної роботи чи
здійснення коригування
бухгалтерського, фінансового обліку.
Крім того, відповідно до статті 12
Цивільного кодексу України особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд.

Матеріально-правовому принципу
автономії волі кореспондує
процесуальний принцип
диспозитивності, відповідно до якого
ніхто не може бути примушений до
пред'явлення позову проти своєї волі
(nemo invitus agree cogitur).

Обмеження автономії волі особи або
втручання органів державної влади у
вільне здійснення особою належних їй
цивільних прав є неприпустимим і
протиправним.

Правова позиція аналогічного змісту
викладена в ухвалах Вищого
адміністративного суду України по
справі 2а/1700/2443/12 від 03.10.2013 року, по
справі К-22637/10 від 12.02.2013 року, по справі
К/9991/33367/12 від 04.06.2013 року.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що ДФІ у Рівненській області
у спірних правовідносинах діяло з
порушенням вимог ст.12 Закону №2939.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи встановлені в ході судового
розгляду справи обставини в їх
сукупності, суд вважає, що висновки,
викладені акті ревізії №17-06-06/28 від
11.05.2012 року про завищення відповідачем
вартості капітального ремонту ліфтів
та пусконалагоджувальних робіт,
ґрунтуються на припущеннях
перевіряючих, не відповідають
дійсності та спростовуються наявними в
матеріалах справи доказами. У зв'язку з
чим п.6 вимоги від 19.06.2012 року в цій
частині є необґрунтованим, а позовні
вимоги ДФІ у Рівненській області про
стягнення коштів в сумі 27945,99 грн. є
безпідставними.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
10)своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

На переконання суду, пункт 6 вимоги
№17-06-17/4268 від 19.06.2012 року щодо завищення
обсягу і вартості виконаних робіт з
капітального ремонту ліфтів та
пусконалагоджувальних робіт на
загальну суму 27945,99 грн., не відповідає
вказаним критеріям правомірності, є
необґрунтованим та таким, що прийнятий
без урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, а тому
правові підстави для виконання ПАТ
"Рівнеліфт" п.6 вимоги №17-06-17/4268 від
19.06.2012 року - відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За наведених обставин, вимоги позивача
безпідставні, необґрунтовані, такі, що
не відповідають фактичним обставинам
справи, а тому не підлягають до
задоволення.

Підстав для застосування ст. 94 КАС
України у суду немає.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Щербаков В. В.