Справа № 2-а/1970/3178/12
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2012-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 2-а/1970/3178/12

09 жовтня 2012 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючого судді Осташа А.В. при
секретарі Твердохліб Н.В.

за участю:

представника позивача - Целенка
Т.І.;

представника відповідача -
Стефаніва І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Тернополі
адміністративну справу за

позовом державного підприємства
«Підприємство Збаразької виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Тернопільській області (№63)»

до Державної фінансової інспекції в
Тернопільській області

про скасування п.3 вимог
Тернопільської об'єднаної Державної
фінансової інспекції в Тернопільській
області, викладених в листі за
№19-23-13-14/1878 від 15 серпня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Підприємство
Збаразької виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Тернопільській
області (№63)» (надалі по тексту -
позивач, або Збаразька ВК №63)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Тернопільської об'єднаної
Державної фінансової інспекції про
визнання вимог Тернопільської
об'єднаної Державної фінансової
інспекції про те, що підприємство
Збаразької виправної колонії (№63)
самовільно встановила надбавки за
безперервну роботу робітникам і
службовцям передбачені наказом №98 від
24.05.2000 року, неправомірними.

Ухвалою суду від 27.09.2012 року замінено
неналежного відповідача -
Тернопільську об'єднану Державну
фінансову інспекцію на належного
відповідача - Державну фінансову
інспекцію в Тернопільській області
(надалі по тексту - відповідач, або ДФІ в
Тернопільській області).

03.10.2012 року позивач подав до суду
клопотання про уточнення позовних
вимог, зокрема просив скасування п.3
вимог Тернопільської об'єднаної
Державної фінансової інспекції в
Тернопільській області, викладених в
листі за №19-23-13-14/1878 від 15 серпня 2012
року(надалі по тексту - вимоги).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
вимоги викладених в листі Державної
фінансової інспекції в Тернопільській
області за №19-23-13-14/1878 від 15 серпня 2012
року, не відповідають вимогам чинного
законодавства та порушують права
позивача, входячи з наступного.

Позивач зазначив, що Збаразька
виправна колонія №63 у своїй діяльності
керується нормативно-правовими актами
Державного департаменту України з
питань виконання покарань, наказами
вказівками управління ДДУПВП у
Тернопільській області. Під час
нарахування та виплати заробітної
плати відповідач користувався
нормативними документами вищестоящого
органу і виконував його вказівки.

Вважає, що на час видання Департаментом
Наказу №184 від 11.11.2005, оплата праці
вказаної категорії працівників
проводилась на підставі наказу
Департаменту «Про впорядкування умов
оплати праці працівників (які не мають
спеціальних звань рядового і
начальницького складу) окремих
підрозділів кримінально-виконавчої
системи України» №94 від 23.05.2001 та
Наказу Департаменту «Про затвердження
Інструкції про порядок виплати
процентної надбавки за безперервну
роботу робітникам і службовцям
підприємств, установ, організацій та
навчальних закладів Державної
кримінально-виконавчої служби» №98 від
24.05.2000, який залишався чинним до 01.06.2010 р.
- до моменту надходження Наказу
Департаменту №175 від 25.05.2010 р.

Представник позивача вважає, що
ревізори не мають повноважень давати
правову оцінку, а також відміняти
накази, постанови органів виконавчої
влади, трактувати їх і відповідно
робити висновки в акті ревізії про
безпідставне нарахування відсоткової
надбавки працівникам установам і тим
більше вважати суму цих нарахувань
збитками, нанесеними державі. Тому
вважають, що Тернопільська об'єднана
Державна фінансова інспекція
зобов'язана була звернутися в ДДУПВП
України з відповідним запитом про
надання роз'яснення стосовно наказу
від 24.05.2000 року №98.

З врахуванням викладеного представник
позивача вважає, що вимога ДФІ в
Тернопільській області щодо
відшкодування незаконно нарахованої
та виплаченої процентної надбавки в
сумі 10553,02 грн. є незаконною, а тому
просить скасувати п.3 вимог
Тернопільської об'єднаної Державної
фінансової інспекції в Тернопільській
області, викладених в листі за
№19-23-13-14/1878 від 15 серпня 2012 року.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив, мотиви виклав в поданому
суду письмовому запереченні.

Зокрема представник відповідача
пояснив, що на підставі п. 7 ст. 10 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
Тернопільською об'єднаної Державною
фінансовою інспекцією було пред'явлено
вимоги щодо усунення виявлених
законодавства за 19-23-13-14/1878 від 15 серпня
2012 року, які позивачем оскаржено в
судовому порядку.

Представник відповідача вважає вимоги
Тернопільської об'єднаної ДФІ такими,
що відповідають чинному законодавству
та виявленим фінансовим порушенням у
акті ревізії від 18.07.2012 року за №17-22/186,
тому просив у задоволені позову
відмовити.

Крім пояснень представників сторін
судом досліджені письмові докази,
наявні у матеріалах справи.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до
п.1.1.6.1. плану контроль-ревізійної
роботи Тернопільської об'єднаної
Державної фінансової інспекції на ІІ
квартал 2012 року, на підставі
направлення на проведення ревізії №153
від 23.05.2012 року виданого Тернопільською
об'єднаною Державною фінансовою
інспекцією, головним фінансовим
інспектором сектору інспектування в
Збаразькому районі Кибалюком Р.С.
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства «Підприємство
Збаразької виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Тернопільській
області (№63)» за період з 01.04.2010 року по
01.05.2012 року.

Результати ревізії відображено в акті
від 18.07.2012 року за №17-22/186.

На підставі п. 7 ст. 10 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні», Тернопільською
об'єднаною Державною фінансовою
інспекцією було пред'явлено вимоги за
№19-23-13-14/1878 від 15 серпня 2012 року, щодо
усунення виявлених порушень, а саме:

- пунктом 3, провести відповідну
роботу по відшкодуванню незаконно
нарахованої та виплаченої процентної
надбавки в сумі 10553,02 грн.

Аналізуючи пункт 3 вимог
Тернопільської об'єднаної ДФІ, суд
прийшов до переконання про його
протиправність, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ревізією встановлено, що в порушення
наказу Державного департаменту
України з питань виконання покарань
від 24.05.2000 року №98 «Про затвердження
Інструкції про порядок виплати
процентної надбавки за безперервну
роботу робітникам і службовцям
підприємств, установ, організацій та
навчальних закладів Державної
кримінально-виконавчої служби»
незаконно нараховано процентної
надбавки за безперервну роботу за
квітень-травень 2010 р. в сумі 10553,02 грн.

Відповідно до статуту державного
підприємства «Підприємство Збаразької
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Тернопільській області (№63)»
підприємство засноване на державній
власності і належить до сфери
управління Державної пенітенціарної
служби України, яка є його засновником.
У своїй діяльності позивач керується
Конституцією та законами України,
указами Президента України і
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України, актами Кабінету
Міністрів України, нормативно -
правовими актами Державної
пенітенціарної служби України (до
реорганізації - Департаменту з питань
виконання покарань), наказами і
вказівками управління Державної
пенітенціарної служби України в
Тернопільській області тощо.

На час видання Департаментом наказу
від 11.11.2005 року №184 «Про впорядкування
умов оплати праці працівників
Державної кримінально - виконавчої
служби України, які не мають
спеціальних звань рядового і
начальницького складу» оплата праці
вказаної категорії працівників
проводилася на підставі наказу
Департаменту від 23.05.2001 року №94 «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників (які не мають спеціальних
звань рядового і начальницького
складу) окремих підрозділів
кримінально - виконавчої системи
України», зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України 13.07.2001
року №593/5784, наказу Департаменту від
24.05.2000 року №98 «Про затвердження
Інструкції про порядок виплати
процентної надбавки за безперервну
роботу робітникам і службовцям
підприємств, установ, організацій та
навчальних закладів Державної
кримінально-виконавчої служби» та
інших нормативних актів. Наказ
Департаменту №184 визнав таким, що
втратив чинність лише наказ від 23.05.2001
року №94. Наказ Департаменту №98
залишався чинним до видання наказу
Департаменту від 25.05.2010 року №175 «Про
скасування наказу Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 24.05.2000 року №98».

Таким чином, суд приходить до
переконання, що нарахування і виплата
надбавки за безперервну службу
проводилась на підставі наказу
Департаменту №98 від 24.05.2000 р., який
втратив чинність лише 25.05.2010, а отже
правомірно.

За наведених обставин суд приходить до
переконання, що державне підприємство
«Підприємство Збаразької виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Тернопільській області (№63)» при
нарахуванні та виплаті надбавки за
безперервну роботу робітникам і
службовцям керувалась наказами
Державного департаменту України з
питань виконання покарань та
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Тернопільській області, а отже
нарахування та виплата зазначених
надбавок проводилась відповідачем
правомірно, вини посадових осіб
позивача при здійснені зазначених
виплат немає, судом під час розгляду
справи не здобуто, а відповідачем не
представлено належних та допустимих
доказів протиправності дій позивача
щодо нарахування та виплати зазначених
надбавок.

Судом не приймається до уваги
заперечення відповідача в частині
того, що наказу Департаменту №98 від
24.05.2000 р. не пройшов державну реєстрацію
в Міністерстві юстиції, оскільки в
оспорюваній вимозі Тернопільської
ОДФІ міститься посилання саме на
порушення вимог вищенаведеного наказу,
а інших порушень чинного законодавства
не вказано. А відповідно до Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні», а саме пункту 7 статті 10,
передбачено право органів ДФІ
(колишніх - ДКРС) пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства. З наведеної норми
вбачається, що вимога повинна містити
посилання на конкретне порушення вимог
чинного законодавства. З пояснень
представника відповідача вбачається,
що пункт 3 оспорюваної вимоги взагалі
не містить посилання на порушення
чинного законодавства з питань
збереження і використання державної
власності та фінансів з боку позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
безпідставними вимоги відповідача про
відшкодування незаконно нарахованої
та виплаченої процентної надбавки в
сумі 10553,02 грн.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Незважаючи
на те, що представник відповідача
заперечував проти позову, проте ним, як
зазначалось раніше, належними доказами
не доведено правомірність
оскаржуваних вимог.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням викладеного, судом
встановлено, що відповідачем порушено
права позивача, а тому суд приходить до
переконання про задоволення позовних
вимог та обираючи спосіб захисту
порушених прав позивача, суд вважає за
необхідне зазначити, що з метою повного
захисту прав та інтересів позивача
слід визнати протиправними та
скасувати пункт 3 вимог Тернопільської
об'єднаної Державної фінансової
інспекції в Тернопільській області,
викладених в листі за №19-23-13- 14/1878 від 15
серпня 2012 року, щодо відшкодування
незаконно нарахованої та виплаченої
процентної надбавки в сумі 10553,02 грн.

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, відповідно до ч.1
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 2, 11, 69, 70, 94. 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
пункт 3 вимог Тернопільської об'єднаної
Державної фінансової інспекції в
Тернопільській області, викладених в
листі за №19-23-13- 14/1878 від 15 серпня 2012
року.

Повернути з державного бюджету України
на користь державного підприємства
«Підприємство Збаразької виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Тернопільській області (№63)» 32 грн. 19
коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
постанову. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу (оголошення вступної та
резолютивної частини постанови), а
також: прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 12 жовтня 2012 року.

Головуючий суддя
Осташ А. В.

копія вірна:

Суддя
Осташ А. В.