Справа № 826/5861/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5861/14
Головуючий у 1-й інстанції: Каракашьян
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представника позивача -
Назаренка С.П., представника
відповідача - Сахарова М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
командитного товариства
"Донтрансгарант і компанія" на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 червня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
командитного товариства
"Донтрансгарант і компанія" до
Луганської митниці Міндоходів про
визнання протипраними дії, скасування
вимоги,

В С Т А Н О В И Л А:

Командитне товариство "Донтрансгарант
і компанія" звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Луганської митниці
Міндоходів про визнання протиправними
дій щодо складання та направлення
вимоги про сплату коштів за
гарантійним документом від 17 березня
2014 року № 1 (вихідний № 1814/12-70-53 від
17.03.2014 року) та Акту про настання
гарантійного випадку від 17 березня 2014
року № 1 (вихідний № 1815/12-70-53 від 17.03.2014
року); скасування вимоги про сплату
коштів за гарантійним документом від 17
березня 2014 року № 1 (вихідний № 1814/12-70-53
від 17.03.2014 року) та Акту про настання
гарантійного випадку від 17 березня 2014
року № 1 (вихідний № 1815/12-70-53 від 17.03.2014
року).

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
червня 2014 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати його та
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між Державною митною службою України
та командитним товариством
«Донтрансгарант і компанія» була
укладена угода про надання фінансових
гарантій митним органам незалежним
фінансовим посередником від 22.11.2012 №771,
за змістом п. 1.2. якої позивача було
визнано незалежним фінансовим
посередником, уповноваженим
Держмитслужбою України на надання
митним органам фінансових гарантій та
внесено до реєстру гарантів.

На підставі даної угоди позивачем було
укладено договір № 333-ЕН від 27.11.2013 про
надання послуг з видачі фінансових
гарантій у вигляді документа з метою
забезпечення сплати митних платежів з
отримувачем та власником товару
Компанією «Ksandro Enterprise Ltd.» Geneva Place, Waterfront
Drive, P.O. Box 3469, Road Town, Tortola, British Virgin Islands.
Сума фінансової гарантії за даним
договором склала 7 679 371,85грн.

На умовах вищезазначеного договору
позивачем було видано гарантійний
документ від 21.02.2014 №00085725. За п.3.1 Угоди
перевізником (експедитором) виступало
ТОВ «ВІПЕКО», м. Київ.

На підставі зазначеної гарантії 22.02.14
Перевізником - ТОВ "Віпеко", згідно
митної декларації № 702130000/2014/000256 через
митний пост "Ізмаїл" Південної митниці
Міндоходів було направлено в зону
діяльності Південної митниці
Міндоходів автомобільним транспортом
товар - "паливо дизельне ЕВРО СОРТ F,
вид НІ (ДТ-5), масова частка сірки не
більше 0,0010%, виробник: ВАТ
"Лукойл-Волгограднефтепереработка"
Росія" в кількості 2256724 кг.

При цьому, в якості забезпечення сплати
митних платежів щодо доставлення
товарів в митницю призначення була
надана гарантія у вигляді Гарантійного
документа від 21.02.2014 № 00085725, виданого
гарантом КТ "Донтрансгарант і
компанія".

В зв'язку з відсутністю відміток про
прибуття та пропуск товарів в Південну
митницю Міндоходів станом на 05.03.2014,
Луганською митницею Міндоходів було
направлено запит до Південної митниці
від 05.03.2014 року №62/334. Листом від 06.03.2014 №
1231/15-70-68 начальник митного поста
«Ізмаіл» Південної митниці Міндоходів
повідомив про ненадходження
зазначених товарів в митницю
призначення.

Відповідно до п. 4.1. Угоди №771 «Про
надання фінансових гарантій митним
органам незалежним фінансовим
посередником» від 22.11.2012 року, п. 1 ч. 4 ст.
311 МКУ, 17.03.2014 був складений Акт про
настання гарантійного випадку № 1 від
17.03.2014, а також, відповідно до п. 4.4. Угоди
№771 від 22.11.2012 року, з метою
перерахування суми митного боргу,
Гаранту направлені з повідомленням про
вручення Акт про настання гарантійного
випадку № 1 від 17.03.2014, Вимога про сплату
коштів за гарантійним документом № 1
від 17.03.2014 та копії необхідних
документів.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та прийнятими ним
рішеннями, позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що при прийнятті
оскаржуваних рішень Луганська митниця
Міндоходів діяла у відповідності до
вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
командитне товариство «Донтрансгарант
і компанія» є незалежним фінансовим
посередником (гарантом), уповноваженим
видавати органам доходів і зборів
України фінансові гарантії з метою
забезпечення сплати митних платежів
особами, відповідальними за їх сплату,
в порядку та на умовах, визначених
Митним кодексом України.

Частинами 1 та 2 ст. 305 Митного кодексу
України передбачено, що у випадках,
визначених цим Кодексом, виконання
зобов'язань осіб, що випливають з
митних процедур, забезпечуються шляхом
надання органам доходів і зборів
забезпечення сплати митних платежів у
способи, передбачені для відповідної
митної процедури. Надання органам
доходів і зборів забезпечення сплати
митних платежів є обов'язковим при
ввезенні на митну територію України
та/або переміщенні територією України
прохідним та внутрішнім транзитом
товарів за переліком, який
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 306 Митного кодексу
України одним із способів забезпечення
сплати митних платежів є фінансові
гарантії.

Положеннями ст. 307 Митного кодексу
України передбачено, що юридичні особи,
які мають намір виступати гарантом
забезпечення особою своїх зобов'язань
перед органами доходів і зборів
України зі сплати митних платежів,
уповноважуються на це і вносяться до
реєстру гарантів у порядку,
визначеному цим розділом.

Взаємовідносини між центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
гарантами регулюються на підставі
укладених угод.

Фінансова гарантія видається гарантом
і надається органам доходів і зборів
особою, відповідальною за сплату
митних платежів, або будь-якою іншою
особою на користь особи,
відповідальної за сплату митних
платежів, якщо інше не передбачено цим
Кодексом. Фінансова гарантія діє на
всій митній території України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач посилається на те, що акт про
настання гарантійного випадку та
вимогу складено і надіслано
відповідачем безпідставно, оскільки
відповідачем не було встановлено
порушень умов митного режиму
реекспорту, а встановлений строк
доставки товару, на думку позивача, не
настав.

Колегія суддів з цього приводу
зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4.1. Угоди про надання
фінансових гарантій у випадках,
передбачених частиною 4 статті 311
Митного кодексу України, митний орган,
яким виявлено факт настання
гарантійного випадку, протягом 5
робочих днів з дати виявлення такого
факту складає Акт за формою, наведеною
у додатку 3 до цієї Угоди.

Поняття «гарантійний випадок»
наведено в п.1.3. Угоди про надання
фінансових гарантій, відповідно до
якого гарантійним випадком є факт
невиконання особою, відповідальною за
сплату митних платежів, взятого на себе
зобов'язання, що підтверджується Актом
про настання гарантійного випадку, у
зв'язку з настанням якого Гарант
зобов'язується сплатити митному органу
кошти в сумі митного боргу за
відповідною гарантією.

Частиною четвертою статті 311 Митного
кодексу встановлений перелік випадків,
за яких митниця направляє гарантові
вимогу про сплату митних платежів, а
саме у разі:

1) перевищення більше ніж на 10 днів
встановленого статтею 95 цього Кодексу
строку доставки товарів, транспортних
засобів комерційного призначення, що
перебувають під митним контролем, до
органу доходів і зборів призначення (а
при переміщенні в межах зони
діяльності одного органу доходів і
зборів - від одного підрозділу цього
органу до іншого);

2) встановлення органом доходів і
зборів факту порушення вимог і умов
митних режимів з умовним звільненням
від оподаткування митними платежами;

3) настання терміну сплати
податкових зобов'язань відповідно до
розділу III цього Кодексу;

4) встановлення органом доходів і
зборів факту порушення вимог і умов
тимчасового

ввезення або транзиту товарів,
транспортних засобів особистого
користування, що переміщуються

через митний кордон України
громадянами відповідно до розділу XII
цього Кодексу.

Вимоги та умови щодо митного режиму
реекспорту визначені положеннями
глави 16 Митного кодексу України (статті
85-89). Разом з цим, при вивезенні за межі
митної території України товарів,
поміщених у митний режим реекспорту,
відповідно до статті 96 Митного кодексу
до цих товарів застосовуються
положення глави 17 Митного кодексу - з
моменту початку переміщення товарів
від митниці призначення і до моменту їх
пред'явлення митниці призначення.

Положеннями вищезазначених статтей
Митного кодексу митний режим
реекспорту віднесено до митного режиму
з умовним звільненням від
оподаткування митними платежами.

Таким чином, перебуваючи під митним
контролем та знаходячись у стані
переміщення територією України, на
товари, оформлені згідно митної
декларації № 702130000/2014/000256, були
розповсюджені умови та вимоги щодо
митного режиму транзиту, який також є
митним режимом з умовним звільненням
від оподаткування митними платежами.

Відповідно до положень статті 93
Митного кодексу відповідні товари не
можуть бути використані з жодною іншою
метою, крім транзиту, мають перебувати
у незмінному стані та доставлені у
митницю призначення до закінчення
визначеного статтею 95 Митного кодексу
строку транзиту.

Рішення про складання Актів та Вимог у
відношенні товарів, що переміщувались
згідно митної декларації №702130000/2014/000256
приймалось на підставі пункту 1 частини
четвертої статті 311 Митного кодексу -
перевищення більше ніж на 10 днів
встановленого статтею 95 цього Кодексу
строку доставки товарів, транспортних
засобів комерційного призначення, що
перебувають під митним контролем, до
органу доходів і зборів призначення,
тобто, при переміщенні товарів та
транспортних засобів комерційного
призначення у митному режимі транзит,
вимога щодо сплати митних платежів
надсилається у разі перевищення більше
ніж на 10 днів встановленого статтею 95
МК України строку доставки.

Саме з приводу перевищення більше ніж
на 10 днів встановленого статтею 95 цього
Кодексу строку доставки товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що перебувають під митним
контролем, до органу доходів і зборів
призначення (а при переміщенні в межах
зони діяльності одного органу доходів
і зборів - від одного підрозділу цього
органу до іншого), і було направлено
Гарантові вимогу щодо сплати митних
платежів, а не з приводу встановлення
органом доходів і зборів факту
порушення вимог і умов митних режимів з
умовним звільненням від оподаткування
митними платежами, як зазначає позивач.

Крім того, позивач зазначає, що
відповідачем всупереч вимогам чинного
законодавства прийнято рішення щодо
встановлення факту порушення
забезпечених фінансовою гарантією
зобов'язань за відсутності документів
та відомостей, що підтверджують
початок переміщення та виникнення
забезпечених фінансовою гарантією
зобов'язань (реєстри транспортних
засобів та товаротранспортних
документів, що подаються з метою
переміщення товарів та транспортних
засобів за поданою періодичною
декларацією; товаротранспортні
документи, додаткові декларації до
періодичних декларацій) та проведення
обов'язкового митного контролю.

Щодо відсутності товарно-транспортних
документів слід зазначити, що митна
декларація № 702130000/2014/000256
оформлювалась в електронному вигляді,
у зв'язку з чим відсутність паперових
примірників згаданих документів у
паперовому вигляді з урахуванням
положень нормативних актів з питань
державної митної справи, якими
визначається можливість подання для
митних цілей документів в електронній
формі (частини друга та третя статті 257,
частина друга статті 334 та частина
перша статті 335 Митного кодексу, пункт 16
Положення про митні декларації,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.05.2012 №450, тощо)
не є свідченням порушення
встановленого порядку здійснення
відповідних митних формальностей,
внаслідок яких не можна було б
засвідчити факт початку переміщення
товарів під митним контролем
територією України на умовах
відповідного митного режиму.

При цьому, як вже зазначалось вище,
брокером були подані у формі
електронного документа Реєстри
номерів транспортних засобів №№ 1, 2, 3,
4, які використовувались як документи
контролю за переміщенням товарів.

З огляду на викладене, судом першої
інстанції правомірно не було прийнято
посилання позивача на те, що
уповноваженою особою не було подано
реєстрів номерів транспортних засобів,
оскільки до матеріалів справи такі
реєстри залучено.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, надав суду достатньо
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і довів правомірність
свого рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не спростовують висновків суду першої
інстанції та встановлених обставин
справи.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу командитного
товариства "Донтрансгарант і компанія"
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:
Ю.А. Ісаєнко

І.В. Федотов

Ухвалу в повному тексті
виготовлено 10.11.2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.