Справа № 808/5830/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

21 жовтня 2014 року (11 год. 20 хв.) Справа №
808/5830/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді Киселя Р.В.,

при секретарі судового засідання
Мащенко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Громадянина республіки Грузія
ОСОБА_2 до Донецького прикордонного
загону Східного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України про скасування
постанови.

16.09.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Громадянина
республіки Грузія ОСОБА_2 (далі -
позивач) до Донецького прикордонного
загону Східного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України (далі - відповідач), в
якому позивач просить: скасувати
постанову від 11.02.2014, винесену
начальником 1-го відділення
інспекторів прикордонної служби
відділу прикордонної служби «Донецьк»
Донецького прикордонного загону про
заборону в'їзду до України громадянину
Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
НОМЕР_1.

Крім того, позивачем в тексті позову
заявив клопотання про забезпечення
позову шляхом зупинення на час
розгляду справи дії оскаржуваної
постанови.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що
постанова відповідача про заборону
в'їзду до України є протиправною,
суперечить вимогам чинного
законодавства та є такою що порушує
законні права та інтереси позивача.

Ухвалою від 17.09.2014 у задоволенні заяви
позивача про забезпечення
адміністративного позову було
відмовлено.

Ухвалою від 17.09.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 06.10.2014.

У судове засідання, призначене на 06.10.2014
представник відповідача не прибув.

06.10.2014 за клопотанням відповідача
провадження у справі було зупинено до
21.10.2014.

10.10.2014 засобами поштового зв'язку до
суду надійшла заява позивача про
забезпечення адміністративного
позову, в який позивач з тих саме
підстав просить зупинити дію
оскаржуваного рішення відповідача.

Ухвалою від 10.10.2014 у задоволенні заяви
позивача про забезпечення
адміністративного позову було
відмовлено.

17.10.2014 до суду надійшло клопотання
відповідача про зупинення провадження
у справі, обґрунтоване неможливістю
прибуття до суду представника
відповідача через загострення
суспільно-політичної ситуації на сході
країни.

21.10.2014 до суду надійшло клопотання
представника позивача про розгляд
справи за відсутності його
представника, на задоволенні позову
наполягає.

У судове засідання, призначене на
21.10.2014, представник відповідача,
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового засідання, не
прибув.

За приписами ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

За змістом ч. 4 ст. 128 КАС України у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
або без повідомлення ним про причини
неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо можливості розгляду справи за
відсутності представників сторін на
підставі наявних у справі матеріалів.

Враховуючи неявку у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
суд керуючись ч. 1 ст. 41 КАС України не
здійснював фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Ухвалою від 21.10.2014 у задоволенні
клопотання відповідача щодо
повторного зупинення провадження у
справі було відмовлено.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши
обставини адміністративної справи,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності,

ВСТАНОВИВ:

11.02.2014 начальником 1-го відділення
інспекторів прикордонної служби
відділу прикордонної служби «Донецьк»
Донецького прикордонного загону,
керуючись ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», була складена постанова
про заборону в'їзду до України позивачу
- громадянину Грузії ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_1.

Підставою для прийняття зазначеної
постанови стало подання позивачем, при
клопотанні про в'їзд в Україну,
завідомо неправдивих відомостей про
себе, а саме невідповідність мети
поїздки (заявлена - приватна, дійсна -
працевлаштування).

З наявних у матеріалах справи доказів
судом не встановлений факт видачі
позивачу відповідачем копії
оскаржуваної постанови.

Адвокат позивача ОСОБА_3 зверталася із
запитами від 11.04.2014 до Адміністрації
Держприкордонслужби України та від
22.04.2014 до відповідача, проте
відповідями на зазначені запити було
відмовлено у наданні копій документів
стосовно відмови в перетині держаного
кордону та заборони в'їзду на територію
України позивачу, оскільки зазначені
запити були оформлені неналежним
чином.

21.07.2014 адвокат позивача ОСОБА_4
звернувся до відповідача із запитом
№036/з-14 щодо наданні копій документів
стосовно відмови в перетині держаного
кордону та заборони в'їзду на територію
України позивачу.

Листом відповідача від 12.08.2014 №41-4402 на
зазначений запит було надано копію
постанови про заборону в'їзду в
Україну.

Представником позивача була подана
скарга на оскаржувану постанову, яка
згідно відповіді від 08.09.2014 №23/Л-75/3620
була залишена без задоволення.
Зазначено, що оскаржувана постанова є
правомірною, та такою, що в повній мірі
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Не погодившись із прийнятою постановою
позивач звернувся до суду із цим
позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про
Державну прикордонну службу України
від 03.04.2003 №661-IV (далі - Закон №661-IV) до
обов'язків Державної прикордонної
служби України належить, серед іншого:
здійснення прикордонного контролю і
пропуску в установленому порядку осіб,
транспортних засобів, вантажів в разі
наявності належно оформлених
документів після проходження ними
митного та за потреби інших видів
контролю, а також реєстрація іноземців
та осіб без громадянства, які в
установленому порядку прибувають в
Україну, та їх паспортних документів у
пунктах пропуску через державний
кордон та у контрольних пунктах в'їзду -
виїзду, а також здійснення фіксації
біометричних даних іноземців та осіб
без громадянства під час здійснення
прикордонного контролю в пунктах
пропуску через державний кордон та у
контрольних пунктах в'їзду - виїзду;
запобігання та недопущення
перетинання державного кордону
України особами, яким згідно із
законодавством не дозволяється в'їзд в
Україну або яких тимчасово обмежено у
праві виїзду з України, у тому числі
згідно з дорученнями правоохоронних
органів; розшук у пунктах пропуску
через державний кордон та у
контрольних пунктах в'їзду - виїзду
осіб, які переховуються від органів
досудового розслідування та суду,
ухиляються від відбуття кримінальних
покарань; виконання в установленому
порядку інших доручень правоохоронних
органів.

За приписами ст. 20 Закону №661-IV органам,
підрозділам, військовослужбовцям, а
також працівникам Державної
прикордонної служби України, які
відповідно до їх службових обов'язків
можуть залучатися до
оперативно-службової діяльності, для
виконання покладених на Державну
прикордонну службу України завдань
надається право: перевіряти в осіб, які
прямують через державний кордон
України, документи на право в'їзду в
Україну або виїзду з України, робити в
них відповідні відмітки і у випадках,
передбачених законодавством,
тимчасово їх затримувати або вилучати;
шляхом опитування осіб з'ясовувати
підстави перетинання державного
кордону України, в'їзду на тимчасово
окуповану територію або виїзду з неї,
не пропускати через державний кордон
України, на тимчасово окуповану
територію або з неї осіб без дійсних
документів на право перетинання
кордону або для в'їзду на тимчасово
окуповану територію та виїзду з неї,
осіб, які надали завідомо неправдиві
відомості під час одержання зазначених
документів, осіб, яким Державною
прикордонною службою України за
порушення законодавства з
прикордонних питань та про правовий
статус іноземців чи за мотивованим
письмовим рішенням суду та
правоохоронних органів не
дозволяється в'їзд в Україну або
тимчасово обмежено право виїзду з
України; робити в документах
зазначених осіб відповідні відмітки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI
(далі - Закон №1710-VI) контроль другої
лінії - заходи щодо додаткового
вивчення наявності законних підстав
для перетинання державного кордону
України (далі - державний кордон)
особами, транспортними засобами і
переміщення через нього вантажів;

контроль першої лінії - заходи щодо
перевірки в мінімально необхідному
обсязі з метою визначення наявності
законних підстав для перетинання
державного кордону особами,
транспортними засобами та переміщення
через нього вантажів;

перевірка документів - дослідження
уповноваженими службовими особами
Державної прикордонної служби України
паспортного та інших документів
фізичних осіб, які перетинають
державний кордон, з метою встановлення
їх дійсності та приналежності
відповідній особі, а також дослідження
за результатами оцінки ризиків
документів, що стосуються транспортних
засобів, вантажів;

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону №1710-VI
прикордонний контроль - державний
контроль, що здійснюється Державною
прикордонною службою України, який
включає комплекс дій і систему заходів,
спрямованих на встановлення законних
підстав для перетинання державного
кордону особами, транспортними
засобами і переміщення через нього
вантажів.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №1710-VI
паспортні та інші документи громадян
України, іноземців та осіб без
громадянства, які перетинають
державний кордон, перевіряються
уповноваженими службовими особами
Державної прикордонної служби України
з метою встановлення їх дійсності та
приналежності відповідній особі. При
цьому з'ясовується наявність або
відсутність підстав для тимчасової
відмови особі у перетинанні державного
кордону.

За приписами ч. 1, 2 ст. 8 Закону №1710-VI
уповноважені службові особи Державної
прикордонної служби України надають
іноземцю, особі без громадянства
дозвіл на перетинання державного
кордону у разі в'їзду в Україну за
умови:

1) наявності в нього дійсного
паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення
уповноваженого державного органу
України про заборону в'їзду в Україну;

3) наявності в нього в'їзної візи, якщо
інше не передбачено законодавством
України;

4) підтвердження мети запланованого
перебування;

5) наявності достатнього фінансового
забезпечення на період запланованого
перебування і для повернення до
держави походження або транзиту до
третьої держави або наявності в нього
можливості отримати достатнє
фінансове забезпечення в законний
спосіб на території України - для
громадянина держави, включеної до
переліку держав, затвердженого
Кабінетом Міністрів України, та особи
без громадянства, яка постійно
проживає у державі, включеній до такого
переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які
не відповідають одній чи кільком
умовам в'їзду в Україну, відмовляється
у перетинанні державного кордону в
порядку, встановленому статтею 14 цього
Закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону №1710-VI
прикордонний контроль іноземців та
осіб без громадянства під час в'їзду в
Україну здійснюється за процедурами
контролю першої лінії, а у передбачених
цим Законом випадках - також за
процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої
лінії передбачає проведення перевірки:

1) паспортного документа з метою
встановлення його дійсності, наявності
відповідно до вимог законодавства
посвідки на постійне проживання чи
візи;

2) наявності чи відсутності у базах
даних Державної прикордонної служби
України інформації про заборону в'їзду
в Україну та про доручення
правоохоронних органів щодо осіб, які
перетинають державний кордон;

3) відміток про перетинання державного
кордону в паспортному документі
іноземця або особи без громадянства.

Процедура здійснення контролю другої
лінії проводиться за результатами
аналізу та оцінки ризиків під час
виконання процедури контролю першої
лінії, якщо в уповноваженої службової
особи Державної прикордонної служби
України виникли сумніви щодо виконання
іноземцем або особою без громадянства
умов в'їзду в Україну, та передбачає:

1) встановлення місць відправлення та
призначення, мети та умов
запланованого перебування з
проведенням у разі необхідності
перевірки відповідних підтверджуючих
документів і співбесіди;

2) з'ясування наявності достатнього
фінансового забезпечення на період
запланованого перебування і для
повернення до держави походження або
транзиту до третьої держави або
наявності можливості отримати
достатнє фінансове забезпечення в
законний спосіб на території України.

Судом встановлено, що під час
проходження позивачем прикордонного
контролю в пункті пропуску «Донецьк -
аеропорт» 11.02.2014 було проведено заходи
контролю другої лінії (співбесіду).

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 14 Закону №1710-VI
іноземцю або особі без громадянства,
які не відповідають одній чи кільком
умовам перетинання державного кордону
на в'їзд в Україну або на виїзд з
України, зазначеним у частинах першій,
третій статті 8 цього Закону, а також
громадянину України, якому відмовлено
у пропуску через державний кордон при
виїзді з України у зв'язку з
відсутністю документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування, транзиту,
в передбачених законодавством
випадках або у зв'язку з наявністю
однієї з підстав для тимчасового
обмеження його у праві виїзду за
кордон, визначених статтею 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України",
відмовляється у перетинанні
державного кордону лише за
обґрунтованим рішенням уповноваженої
службової особи підрозділу охорони
державного кордону із зазначенням
причин відмови. Уповноважена службова
особа підрозділу охорони державного
кордону про прийняте рішення доповідає
начальнику органу охорони державного
кордону. Таке рішення набирає чинності
невідкладно. Рішення про відмову у
перетинанні державного кордону
оформляється у двох примірниках. Один
примірник рішення про відмову у
перетинанні державного кордону
видається особі, яка підтверджує своїм
підписом на кожному примірнику факт
отримання такого рішення. У разі
відмови особи підписати рішення про це
складається акт.

Форма рішення про відмову у
перетинанні державного кордону
встановлюється спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у справах охорони
державного кордону.

Особа, якій відмовлено у перетинанні
державного кордону, має право
оскаржити відповідне рішення згідно із
Законом України "Про звернення
громадян" або до суду. Оскарження
зазначеного рішення не зупиняє його
дії. Оскаржене рішення може бути
скасовано чи змінено начальником
органу охорони державного кордону або
скасовано та визнано нечинним судом.

Судом встановлено, що 11.02.2014
начальником 1-го відділення
інспекторів прикордонної служби
відділу прикордонної служби «Донецьк»
Донецького прикордонного загону,
керуючись ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», була складена постанова
про заборону в'їзду до України
позивачу, у зв'язку з поданням
позивачем завідомо неправдивих
відомостей про себе, а саме
невідповідність мети поїздки (заявлена
- приватна, дійсна - працевлаштування).

За приписами ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI
(далі - Закон № 3773-VI) в'їзд в Україну
іноземцю або особі без громадянства не
дозволяється, якщо при клопотанні про
в'їзд в Україну така особа подала про
себе завідомо неправдиві відомості або
підроблені документи.

Відповідач посилається на те, що за
результатами співбесіди позивачем не
було надано жодних документів та
будь-якої інформації які б
підтверджувати приватну мету його
поїздки та було зазначено про прибуття
в Україну з метою працевлаштування.

Крім того, відповідач в своїх
запереченнях на адміністративний
позов в обґрунтування оскаржуваної
постанови посилається на п. 7 ч. 1 ст. 15
Закону № 3773-VI, згідно якого в'їзд в
Україну та виїзд з України
здійснюється іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні у зв'язку з працевлаштуванням, -
за паспортним документом та посвідкою
на тимчасове проживання, яка не була
надана позивачем.

Суд зазначає, що з клопотання
відповідача про зупинення провадження
у справі від 06.10.2014 вбачається, що
документи, які послужили підставою для
винесення оскаржуваної постанови
відносно позивача знищені під час
бойових дій в авіаційному пункті
пропуску через державний кордон
«Донецьк».

Отже, станом на час розгляду справи у
суду відсутні будь-які докази, які б
могли підтвердити правомірність та
обґрунтованість відмови позивачу у
в'їзді на територію України та
відповідно правомірність прийнятої
постанови.

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону № 3773-VI
іноземці та особи без громадянства, які
в'їхали в Україну на інших законних
підставах, вважаються такими, які
тимчасово перебувають на території
України на законних підставах на
період наданого візою дозволу на в'їзд
або на період, встановлений
законодавством чи міжнародним
договором України.

Відповідно до ст. 9 Закон № 3773-VI
іноземці та особи без громадянства
в'їжджають в Україну за наявності
визначеного цим Законом чи міжнародним
договором України паспортного
документа та одержаної у встановленому
порядку візи, якщо інше не передбачено
законодавством чи міжнародними
договорами України. Це правило не
поширюється на іноземців та осіб без
громадянства, які перетинають
державний кордон України з метою
визнання їх біженцями або особами, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту чи отримання
притулку.

Іноземці та особи без громадянства під
час проходження прикордонного
контролю у пунктах пропуску через
державний кордон зобов'язані подати
свої біометричні дані для їх фіксації.

Строк перебування іноземців та осіб
без громадянства в Україні
встановлюється візою, законодавством
України чи міжнародним договором
України.

Отже, з зазначеної норми вбачається, що
за умови законних підстав та виконання
встановленого законодавством порядку
позивач мав право відвідати Україну.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 в'їзд в Україну
та виїзд з України здійснюється
іноземців та осіб без громадянства - за
паспортним документом за наявності
відповідної візи, якщо інший порядок
в'їзду та виїзду не встановлено
законодавством чи міжнародним
договором України.

Позивач в адміністративному позові
зазначає, що метою в'їзду в Україну було
знайомство з майбутньою дружиною, а у
разі одруження подальше законне
працевлаштування.

На підтвердження зазначеної мети
прибуття на територію України
позивачем було надано суду Свідоцтво
про укладення шлюбу НОМЕР_2, відповідно
до якого позивач 18.03.2014 одружився із
громадянкою України ОСОБА_5. Також,
позивачем було подано довідку від
25.01.2014 №49/7/2-00744612 про відсутність
судимості, згідно якої позивач не
судимий, не перебуває в розшуку та
копію паспорту громадянина Грузії
НОМЕР_1.

З наведених вище підстав та враховуючи
відсутність документів, які могли б
підтвердити правомірність підстав для
складання відповідачем оскаржуваної
постанови, суд доходить висновку про
обґрунтованість позовних вимог, а отже
позов слід задовольнити в повному
обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Доданою до матеріалів справи
квитанцією №к2/с/53 від 12.09.2014
документально підтверджується факт
сплати позивачем судового збору в сумі
73,08 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на
користь позивача з Державного бюджету
України.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Громадянина
республіки Грузія ОСОБА_2 до Донецького
прикордонного загону Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову від 11.02.2014,
винесену начальником 1-го відділення
інспекторів прикордонної служби
відділу прикордонної служби «Донецьк»
Донецького прикордонного загону про
заборону в'їзду до України громадянину
Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Громадянина республіки
Грузія ОСОБА_2 (особистий номер НОМЕР_3,
місце народження: АДРЕСА_1) судовий збір
у сумі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08
коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль