Справа № К/9991/73238/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/73238/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Головчук С.В.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Волинського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
по-станову Волинського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 жовтня 2011 року в справі за позовом
Волинського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
ОСОБА_4 про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року Волинське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося в суд з вказаним
адміністративним позовом, в якому
зазначало, що в порушення вимог статей
18, 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» відповідач не надавала
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, не
забезпечила працевлаштування
інвалідів у відповідній кількості та
не сплатила вчасно за це
адміністративно-господарські санкції.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача
адміністративно-господарські санкції
за невиконання у 2009 році нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у сумі 4
881,25 грн. та пеню за порушення термінів
їх сплати в сумі 220,46 грн., а всього 5 101,71
грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати судові рішення та
ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною
особою-підприємцем, що використовує
найману працю.

Відповідно до звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2009 рік
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
підприємця становить 8 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб.

Потягом 2009 року з метою
працевлаштування інваліда
відповідачем подавалися до
Володимир-Волинського міськрайонного
центру зайнятості звіти за формою 3-ПН
про наявність вакансій для осіб з
обмеженими можливостями в тому числі
на посаду водія: 27 травня, 23 липня та 12
жовтня 2009 року, проте дана посада не
підходила для інвалідів які перебували
на обліку у центрі зайнятості. Також
зверталася до засобів масової
інформації щодо розміщення в
періодичних виданнях оголошень про
вакансії для інвалідів.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
підприємець створив робочі місця для
інвалідів та належним чином
проінформував уповноважені органи про
їх наявність, тобто вжив всіх
передбачених законом заходів для
організації працевлаштування
інвалідів, тому застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських санкцій
у зв'язку з відсутністю працюючих
інвалідів, є безпідставним, оскільки
обов'язок підприємця створити робочі
місця для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатись пошуком
інвалідів для працевлаштування.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Частиною третьою статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
встановлено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з частиною четвертою статті 20
Закону України «Про зайнятість
населення» підприємства, установи і
організації незалежно від форми
власності зобов'язані щомісяця
подавати місцевим центрам зайнятості
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до частин першої та другої
цієї статті для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного
Закону встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування» (чинного на час
виникнення спірних правовідносин), а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою зазначеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин несе відповідальність,
зокрема, за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він ужив усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно зі статтею 18-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів» пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх
залежних від нього заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, суди
попередніх інстанцій прийшли до
висновку, що він не може бути
притягнений до відповідальності за
ненаправлення уповноваженими органами
необхідної кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитись не
можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач у поданих до центру
зайнятості звітах від 27 травня, 23 липня
та 12 жовтня 2009 року повідомляв про
наявність вакантних робочих місць, на
які могли бути працевлаштовані
інваліди.

Проте суди попередніх інстанцій не
врахували, що відповідно до положень
частини четвертої статті 20 Закону
України «Про зайнятість населення»
підприємства, установи, організації
щомісячно подають центрам зайнятості
дані у повному обсязі про наявність
вільних робочих місць (вакансій), у тому
числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Тобто, відповідач може бути визнаний
таким, що вжив усіх передбачених чинним
законодавством заходів щодо утворення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, лише у тому випадку, якщо
протягом 2009 року подавав звітність про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів щомісячно.

Суди першої та апеляційної інстанцій,
встановивши відсутність факту подання
відповідачем щомісячних звітів до
центру зайнятості, всупереч
законодавству прийшли до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Обставини справи встановлені повно і
правильно, але суди попередніх
інстанцій порушили норми
матеріального права, що відповідно до
статті 229 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судових рішень і ухвалення
нового судового рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Волинського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 жовтня 2011 року скасувати й
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4
адміністративно-господарські санкції
за невиконання у 2009 році нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, в сумі 4
881,25 грн. та пеню за порушення термінів
їх сплати в сумі 220,46 грн.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ С.В. Головчук
/підпис/ В.В. Юрченко /підпис/