Справа № 813/7980/13а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
Справа №
876/3200/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Коваля Р.Й., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

представника позивача
Якубовича І.В.,

представника відповідача
Квасниці Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
приватного підприємства ,,Майстер-Люкс"
на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємства
,,Майстер-Люкс" до державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

23 жовтня 2013 року приватне підприємство
(ПП) ,,Майстер-Люкс" звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
ДПІ у Сихівському районі м. Львова) від
10.10.2013 року за №, №, та
№.

Постановою від 12 лютого 2014 року
Львівський окружний адміністративний
суд відмовив в задоволенні позову в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ПП ,,Майстер-Люкс"
подало апеляційну скаргу, оскільки
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального

та
процесуального права, з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, при неповному
з'ясуванні обставин, які мають значення
для справи, що призвело до
неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на ті обставини, що правильність
сплати податків позивачем
підтверджується усіма необхідними
первинними документами (видатковими та
податковими накладними, розрахунками
за придбані товари), а висновки
відповідача стосовно відсутності
реальності здійснення господарських
операцій з контрагентами є
необґрунтованими та не підтвердженими
доказами.

Крім того, суд належним чином не
дослідив обставини реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку.

За таких обставин, позивач вважає
протиправними податкові
повідомлення-рішення, а тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
вимоги апеляційної скарги та просить
їх задовольнити в повному обсязі.

Представник податкового органу в
судовому засіданні заперечив вимоги
апеляційної скарги та просить залишити
скаргу без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що на
підставі висновків позапланової
виїзної документальної перевірки
ПП,,Майстер-Люкс" з питань правильності
декларування податку на прибуток та
податку на додану вартість при
здійсненні взаєморозрахунків з ТзОВ
,,АРС Трейд", ТзОВ ,,БК ,,АРТ Груп", ТзОВ
,,Ейс констракшен менеджмент", ТзОВ
,,Викуп", ПП ,,СМУ-600", ПП ,,Біко Агротрейд",
оформленої актом від 26.09.2013 року
№199/22-40/23961015, ДПІ у Сихівському районі м.
Львова 10 жовтня 2013 року прийняла
податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшила позивачу
грошове зобов'язання по податку на
прибуток в сумі 64944,00 грн., в тому числі
62576,00 грн. за основним платежем та 2368,00
грн. за штрафними санкціями;

- №, яким збільшила грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 65934,00 грн., в тому числі
46176,00 грн. за основним платежем та 19758,00
грн. за штрафними санкціями;

- №, яким зменшила розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 9021,00 грн., в
тому числі по декларації № від
20.02.2012 року (за січень 2012 року) в сумі
6431,00 грн. та № від 20.03.2012 року (за
лютий 2012 року) в сумі 2590,00 грн.

Висновки податкового органу базуються
на тому, що підприємство позивача на
порушення вимог пп. 35.4.1, 137.4 ПК України
позивач протягом 2-4 кварталів 2011 року
та 1 кварталу 2012 року допустив
завищення доходу в результаті
відсутності реальності здійснення
господарських операцій на загальну
суму 775496,00 грн. та на порушення вимог
п.138.4, 139.1.9 ПК України допустив
завищення витрат на загальну суму
1051486,00 грн., що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму
62576,00 грн..

Крім того, на порушення пп.14.1.191, ст.14,
п.185.1, ст.185, п.188.1, ст.188, п.187.1, ст.187, п.198.1,
п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України ПП ,,Майстер-люкс"
протягом квітня-грудня 2011 року та
січня, лютого 2012 року завищило
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 155100,00
грн. та завищило податковий кредит з
податку на додану вартість на
загальну суму 210297,00 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість
на суму 46176,00 грн..

Таких висновків відповідач дійшов на
підставі того, що за період з 01.04.2011 року
по 31.03.2012 року позивач декларував
господарські операції щодо придбання
товарів у ТзОВ ,,АРС Трейд", ТзОВ ,,БК
,,АРТ Груп", ТзОВ ,,Ейс констракшен
менеджмент", ТзОВ ,,Викуп", ПП ,,СМУ-600", ПП
,,Біко Агротрейд", які фактично не
відбувались оскільки під час перевірки
встановлена відсутність факту
реального здійснення господарських
операцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що операції з придбання
підприємством позивача у вказаних
контрагентів товарів не мали реального
характеру, а тому позивач протиправно
сформував валові витрати по цих
операціях та відніс до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
вказаних господарських операціях.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, з матеріалів справи апеляційний
суд вбачає, що ПП ,,Майстер-люкс"
(покупець) уклало договори поставки: 1) з
ТзОВ ,,АРС Трейд" (постачальник) в особі
директора ОСОБА_5 за № 34 та №35 від 01 та
04 квітня 2011 року, предметом яких були
поставки меблевої фурнітури, меблевих
виробів, будівельних та оздоблювальних
матеріалів; 2) з ТзОВ ,,Будівельна
компанія АТР Груп" (постачальник) в
особі директора ОСОБА_5 за № 42 та № 43
від 29 квітня 2011 року, предметом яких
були поставки меблевої меблевих
виробів, будівельних та оздоблювальних
матеріалів; 3) з ТзОВ ,,Ейс констракшен
менеджмент" (постачальник) в особі
директора ОСОБА_6 за №бм-52 від 01.07.2011
року та № 69 від 03.10.2011 року, предметом
яких були поставки будівельних та
оздоблювальних матеріалів, виробів з
ПВХ (віконні конструкції); 4) з ТзОВ
,,Викуп" (постачальник) в особі
директора ОСОБА_6 за № 55 від 01.08.2011 року,
предметом якого були поставки
будівельних та оздоблювальних
матеріалів; 5) з ПП ,,СМУ -600"
(постачальник) в особі директора
ОСОБА_4 за №6 від 16.01.2012 року та №7
від17.01.2012 року, предметом яких були
поставки меблевих виробів (дивани
класичні ,,Візит - 2", кутовий диван
,,Візит - 1"), поставки будівельних
матеріалів; 6) з ПП ,,Біко
Агротрейд"(постачальник) в особі
директора ОСОБА_4 за № 19 від 01.02.2012 року,
предметом якого були поставки
будівельних та оздоблювальних
матеріалів.

Відповідно до п.1.3 вказаних договорів
під товаром, що є предметом поставок
розуміються будівельні матеріали: сухі
будівельні суміші, клеї, фарби,
штукатурки для внутрішніх та зовнішніх
робіт, системи утеплення, інструмент,
оздоблювальні матеріали, сантехніка в
асортименті та інше. Згідно п.2.1
договорів обсяг (кількість) поставки
затверджується обома сторонами
договору в специфікаціях та в
накладних на відвантаження, які є
невід'ємною частиною даного договору. В
п.4.1 договорів вказано, що якість та
комплектність товару, що є предметом
поставки за цими договорами повинна
відповідати ДСТУ, ТУ та сертифікату
виготовлювача.

На підтвердження реальності
здійснених операцій по вказаних
договорах позивач надав копії
специфікацій, видаткових накладних,
податкових накладних, реєстр платіжних
документів, журналів - ордерів і
відомостей по рахунку 631.

На підтвердження використання
вказаних товарів у господарській
діяльності позивач надав копії
специфікацій, видаткових накладних,
довіреностей на отримання товарів,
податкових накладних, платіжних
доручень, журналів - ордерів і
відомостей по рахунку 361.

Згідно витягів з ЄДРПОУ ТзОВ ,,Арс
Трейд", ТзОВ ,,Будівельна компанія АТР
Груп", ТзОВ ,,Ейс констракшен
менеджмент", ТзОВ ,,Викуп", ПП ,,СМУ -600", ПП
,,Біко Агротрейд" припиненні
відповідно 24.05.2013 року, 06.06.2013 року,
27.12.2012 року, 28.02.2012 року, 27.12.2012 року,
27.12.2012 року за судовими рішеннями про
визнання банкрутом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу (ПК) України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної діяльності
(пункт 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту обумовлюється
наявністю факту придбання платником
податку товарів, робіт, послуг,
основних фондів, нематеріальних
активів, в ціні яких платником
податку-покупцем сплачений
(нарахований) податок на додану
вартість, та їх використання у власній
господарській діяльності.

За змістом підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 ПК України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України передбачено, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України ,,Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що будь-які документи
(у тому числі, договори, накладні,
рахунки тощо) мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, яка призводить
до руху активів (майна, коштів тощо)
платників податків у процесі її
здійснення.

У разі якщо податковий орган доведе
узгодженість дій між платником та його
контрагентом, які свідчать про
здійснення операцій без наміру
створити відповідні цим операціям
правові наслідки з метою отримати
податкову вигоду, або що платник
податку діяв без належної обачності й
обережності і йому мало бути відомо про
порушення, які допускав його
контрагент, або що діяльність платника
податку спрямована на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди, переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, то право
платника на податковий кредит не можна
вважати законним.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
визнає вірними висновки суду першої
інстанції про те, що за умовами
ділового звичаю при виборі контрагента
суб'єктами господарювання оцінюються
не лише умови угоди та їх комерційна
привабливість, але і ділова репутація
контрагента, його платоспроможність, а
також ризик невиконання зобов'язань та
надання гарантій їх виконання,
наявність у контрагента необхідних
ресурсів (виробничих потужностей,
технологічного обладнання,
кваліфікованого персоналу) та
відповідного досвіду. А відтак
додатковій перевірці підлягають і
фактори, якими керувався платник при
виборі контрагента на відповідному
ринку товарів.

Тому наявність у позивача видаткових
та податкових накладних, виданих ТзОВ
,,Арс Трейд", ТзОВ ,,Будівельна компанія
АТР Груп", ТзОВ ,,Ейс констракшен
менеджмент", ТзОВ ,,Викуп", ПП ,,СМУ -600", ПП
,,Біко Агротрейд" як виключно єдиної
законодавчо визначеної підстави для
підтвердження податкового кредиту та
валових витрат, чим обґрунтовує свої
вимоги позивач, є достатніми, але не
вичерпними підставами для віднесення
до складу валових витрат сум вартості
товару та до складу податкового
кредиту сум, сплаченого в ціні товару
податку на додану вартість.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази та
встановив, що згідно актів перевірок,
складених ДПІ у Печерському районі
м.Києва, у ТзОВ ,,Арс Трейд", ТзОВ
,,Будівельна компанія АТР Груп", ТзОВ
,,Ейс констракшен менеджмент", ТзОВ
,,Викуп", ПП ,,СМУ -600", ПП ,,Біко Агротрейд"
відсутні будь-які засоби для
здійснення підприємницької
діяльності, а саме: відсутні основні
фонди, технічний персонал, виробничі
активи, складські приміщення,
транспортні засоби.

Перевірками також встановлена
відсутність об'єктів оподаткування по
операціях з придбання товарів (послуг)
та по операціях з продажу цих товарів
(послуг) підприємствам-покупцям.

Під час допитів ОСОБА_5 (директор ТзОВ
,,Арс Трейд", ТзОВ ,,Будівельна компанія
АТР Груп") та ОСОБА_6 (директор ТзОВ ,,Ейс
констракшен менеджмент", ТзОВ ,,Викуп")
показали, що жодного відношення до
фінансово-господарської діяльності
вказаних товариств не мали, ніяких
документів не складали і не
підписували.

Крім того, позивач не надав жодного
документу на підтвердження
транспортування товарів від
контрагентів, що в сукупності з іншими
доказами свідчить про відсутність
реального характеру господарських
операцій.

Оцінюючи всі докази у їх сукупності,
апеляційний суд погоджується з
доводами суду першої інстанції щодо
протиправності формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
по господарських операціях з вказаними
контрагентами, оскільки фактичного
виконання цих операцій не було.

Наведені обставини спростовують
доводи апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги,.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160 ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу приватного
підприємства ,,Майстер-Люкс" залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року у справі № 813/7980/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 27
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Р.Й. Коваль

Л.Я. Гудим