Справа № 2а-2341/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
Справа № 140390/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качамара В.Я., Старунського Д.М,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області на
постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 20
червня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області про стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила стягнути з управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області (далі - УПСЗН Галицької РДА) на
його користь недоплачену щорічну
разову грошову допомогу як учаснику
війни відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» за
2007-2010 роки.

Постановою цього ж суду від 20 червня 2011
року, позовні вимоги за 2007-2010 роки
задоволено, вирішено зобов'язати УПСЗН
Галицької РДА виплатити на користь
позивачки недоплачену щорічну разову
допомогу за 2007-2010 роки, як учаснику
війни.

У поданій апеляційній скарзі УПСЗН
Галицької РДА просить зазначену
постанову скасувати і закрити
провадження у справі, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
та неврахування істотних обставин
справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що воно належним чином і
відповідно до вимог Закону України про
Державний бюджет України на 2011 рік та
постанови Кабінету Міністрів України
№ 299 від 07.04.2010 року виконало свій
обов'язок перед позивачем з виплати
йому щорічної разової грошової
допомоги, як учаснику війни. Просить
врахувати, що воно не є головним
розпорядником коштів для виплати
спірної допомоги і що виключно законом
про Державний бюджет України
визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування. Вказує на
порушення судом першої інстанції норм
бюджетного законодавства України.

У зв'язку з відсутністю клопотань від
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач є учасником війни, якій
відповідно до вимог ч.5 ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком. Рішеннями
Конституційного Суду України від 20
березня 2002 року № 5-рп/2002, від 09 липня 2007
року за № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008, від 30 листопада 2010 року №
22-рп/2010 визнано, що звуження змісту та
обсягу прав громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави,
шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за ст. 22
Конституції України не допускається.
Обов'язок щодо нарахування і виплати
спірної недоплати слід покласти на
УПСЗН Галицької РДА.

Такі висновки суду першої інстанції не
відповідають нормам матеріального і
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Встановлено, що позивач має статус
учасника війни, що підтверджується
посвідченням серії В-1 № 636993 видане
05.06.2002 року та відповідно до вимог ч.5 ст.
14 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» (Закон № 3551-XII) щорічно до 5
травня має право на одержання грошової
допомоги у розмірі трьох мінімальних
пенсій за віком, обов'язок щодо виплати
якої, за правилами ст. 171 цього ж Закону,
покладено на органи праці та
соціального захисту населення.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» частину 5 статті 14
Закону № 3551-XII викладено в новій
редакції, відповідно до якої учасникам
війни щорічно до 5 травня виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
частини 5 статті 14 Закону № 3551-XII,
відповідно до якої розмір грошової
допомоги учасникам війни має становити
три мінімальні пенсії за віком.

Мінімальна пенсія за віком відповідно
до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

У 2011 році Закон України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" не зупинявся та не
змінювався, тому позивач має право на
отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ст. 15 цього Закону.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору щодо виплати допомоги до 5
травня у 2011 році необхідно керуватися
Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", а не постановою КМУ.

Таким чином, виплата щорічної допомоги
до 5 травня за 2011 рік для учасників
війни повинна становити три мінімальні
пенсії за віком з урахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що правильно встановлено
судом першої інстанції.

Разом із тим, при вирішенні
адміністративного позову ОСОБА_1 про
виплату недоплаченої суми щорічної
одноразової допомоги, судом першої
інстанції безпідставно не враховано,
що згідно із ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
залишення без розгляду
адміністративного позову (ч.1 ст. 100 КАС
України).

Позивач звернувся до суду 30.05.2011 року, а
згідно із адміністративного позову
ОСОБА_1, вона просила стягнути з
управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області
недоплачену разову щорічну грошову
допомогу за періоди з 2007-2010 роки, як
учаснику війни, однак згідно із ч.2 ст. 99
КАС України колегія суддів приходить
до висновку, що позивач пропустив строк
звернення до суду за періоди з 2007-2010
роки.

А тому враховуючи зазначене колегія
суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
щодо стягнення недоплаченої суми
разової щорічної допомоги слід
залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області - задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 20.06.2011
року у справі № 2а-2341/11 - скасувати та
прийняти нову ухвалу, якою позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення
недоплаченого суму разової щорічної
допомоги слід залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В.Ніколін

Судді
В.Я.Качмар

Д.М. Старунський