Справа № 811/2263/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м. Київ
К/800/45731/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
23.09.2013 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.07.2014 року

у справі № 811/2263/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Начальника Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
Тертичного С.В.

Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області

про визнання протиправними та
скасування наказу і податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2.)
звернувся з позовом до Начальника
Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області Тертичного
С.В. (далі по тексту - відповідач 1,
Тертичний С.В.), Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
(далі по тексту - відповідач 2, ОДПІ), про
визнання протиправними та скасування
наказу і податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення від
11.03.2013 року № . В іншій частині в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.07.2014 року апеляційні скарги ОДПІ
та ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення,
а рішення суду першої інстанції - без
змін.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій в частині
відмови у задоволенні позовних вимог,
оскаржив їх у касаційному порядку,
просить скасувати з мотивів порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Лігран» за березень та червень 2012
року, за результатами якої складено акт
від 22.02.2013 року №99/1700-НОМЕР_3.

В акті перевірки зокрема зазначено, що
позивачем порушено ст. 198 Податкового
кодексу України, а саме: занижено суму
податку на додану вартість на 4608,00 грн.
та п. 44.1, 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст.85 Податкового
кодексу України в частині не надання
платником податків на перевірку
жодного документу, що належить до
предмету перевірки або пов'язані з ним.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ОДПІ прийнято
податкові повідомлення-рішення від
11.03.2013 року № , яким ФОП ОСОБА_2
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
за основним платежем 4608 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 1152
грн., та № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «адмінштрафи» на загальну
суму 510, 00 грн.

За результатами адміністративного
оскарження вищевказані податкові
повідомлення - рішення залишено без
змін, а скарги позивача без
задоволення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
погодилися частково з такими
висновками податкового органу, з
огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

ФОП ОСОБА_2 у касаційному порядку
оскаржує податкове
повідомлення-рішення від 11.03.2013 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«адмінштрафи» на загальну суму 510, 00
грн. та рішення судів попередніх
інстанцій в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
наказу.

Відповідно вимог п. 85.2. ст. 85 ПК України
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам органів
державної податкової служби у повному
обсязі всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Пунктом 44.3. ст. 44 ПК України
передбачено, що платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті, а також документів, пов'язаних
із виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

Відповідно до вимог п. 44.6. ст. 44 ПК
України у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам органу державної податкової
служби, які проводять перевірку,
документи (незалежно від причин такого
ненадання. крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Статтею 121 ПК України зокрема
передбачено, що незабезпечення
платником податків зберігання
первинних документів, облікових та
інших регістрів, бухгалтерської та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів протягом
установлених статтею 44 цього Кодексу
строків їх зберігання та/або ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копій при здійсненні податкового
контролю у випадках, передбачених цим
Кодексом, тягнуть за собою накладення
штрафу в розмірі 510 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно запиту від 18.02.2013 року №919/10/17-022,
в ході перевірки ОДПІ у ФОП ОСОБА_2
витребовувались документи, що належать
до предмета перевірки та підтверджують
дані податкових декларацій
(розрахунків), зокрема фінансову,
статистичну та іншу звітність,
регістри податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, а також первинні
та інші документи, які
використовувались в бухгалтерському
та податковому обліку і пов'язані з
нарахуванням і сплатою податків.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем не надано ні
до перевірки, ні під час перевірки
вищевказаних документів.

Таким чином, колегія суду погоджується
з висновками судів першої та
апеляційної інстанції, що позовні
вимоги ФОП ОСОБА_2 в частині скасування
податкового повідомлення - рішення від
11.03.2013 року №, є необґрунтованими
та не підлягають задоволенню.

В свою чергу, щодо позовних вимог ФОП
ОСОБА_2 про визнання протиправним та
скасування наказу про проведення
позапланової перевірки, слід зазначити
наступне.

Відповідно до вимог пп. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78
ПК України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
документальна позапланова виїзна
перевірка здійснюється в разі коли за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 77.4 ст. 77 ПК України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що про
проведення документальної планової
перевірки керівником органу державної
податкової служби приймається рішення,
яке оформлюється наказом. Право на
проведення документальної планової
перевірки платника податків надається
лише у випадку, коли йому не пізніше ніж
за 10 календарних днів до дня проведення
зазначеної перевірки вручено під
розписку або надіслано рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
копію наказу про проведення
документальної планової перевірки та
письмове повідомлення із зазначенням
дати початку проведення такої
перевірки, що було дотримано
відповідачем.

Згідно п. 61.1, п. 61.2 ст. 61 ПК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
контроль - система заходів, що
вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль у частині
здійснення заходів, що вживаються
митними органами з метою перевірки
правильності нарахування, повноти і
своєчасності сплати податків і зборів,
є складовою частиною митного контролю.
Податковий контроль здійснюється
органами, зазначеними у статті 41 цього
Кодексу, в межах їх повноважень,
встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України
передбачено, що податковий контроль
здійснюється шляхом перевірок та
звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Таким чином, платник податків, який
вважає порушеним порядок та підстави
призначення податкової перевірки щодо
нього, має захищати свої права шляхом
не допуску посадових осіб
контролюючого органу до такої
перевірки. Якщо ж допуск до проведення
перевірки відбувся, в подальшому
предметом розгляду в суді має бути лише
суть виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється контролюючими органами.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України, постанова від 24.12.2010 року,
саме на етапі допуску до перевірки
платник податків може поставити
питання про необґрунтованість її
призначення та проведення,
реалізувавши своє право на захист від
безпідставного та необґрунтованого
здійснення податкового контролю щодо
себе. Водночас, допуск до перевірки
нівелює правові наслідки процедурних
порушень, допущених контролюючим
органом при призначенні податкової
перевірки.

Відповідно до викладеного, позови
платників податків, спрямовані на
оскарження рішень (у тому числі наказів
про призначення перевірки), дій або
бездіяльності контролюючих органів
щодо призначення та/або проведення
перевірок можуть бути задоволені лише
в тому разі, якщо до моменту винесення
судового рішення не відбулося допуску
посадових осіб контролюючого органу до
спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні
відповідних позовів має бути
відмовлено, оскільки правові наслідки
оскаржуваних дій за таких обставин є
вичерпаними, а отже, задоволення позову
не може призвести до відновлення
порушених прав платника податків,
оскільки після проведення перевірки
права платника податків порушують лише
наслідки її проведення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
погоджується з висновками суду першої
та апеляційної інстанції, що позовні
вимоги ФОП ОСОБА_2 в частині визнання
протиправним та скасування наказу є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
позивача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 року
та ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.07.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.07.2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов