Справа № 2а-3937/11/0311
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Справа №
102153/12/9104 Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області на постанову
Маневицького районного суду від 08
листопада 2011 року за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області, про проведення перерахунку
доплати до пенсії відповідно до ст. 39,
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», -

ВСТАНОВИЛА

21 жовтня 2011 року позивач ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом, в якому
просила про стягнення заборгованості
та доплати до пенсії у розмірах
відповідно до ст. 39, Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Маневицького районного
суду Волинської області від 08
листопада 2011 року у справі №2-а-3937/11/0311
адміністративний позов задоволено
частково. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії в
розмірі двох мінімальних заробітних
плат на час виплати за період з 21 квітня
2011 року по 22 липня 2011 року на підставі
положень ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить постанову
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити повністю.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що зазначена
постанова не відповідає вимогам
чинного законодавства та прийнята з
порушенням матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи. Зазначає, що згідно з
бюджетними призначеннями і враховуючи
вимоги Конституції України, бюджетного
кодексу України, Кабінет Міністрів
України встановлює розмір окремих
видів компенсацій, доплат, допомог,
зокрема нарахування та виплатудоплати
до пенсії особам, які проживають у зоні
гарантованого добровільного
відселення проводиться відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996 року « Про компенсацію
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(із змінами, внесеними згідно з
Постановами КМ), де визначено розмір
даної виплати та, що розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання та провадять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань.
Тому, управління, як розпорядник,
вважає, що відсутні законні підстави
для проведення відшкодування грошових
виплат в інших розмірах. Таким чином,
вирішення питання щодо виділення
додаткових коштів для забезпечення
виконання судових рішень, можливе лишу
після збільшення бюджетних призначень
за відповідними бюджетними програмами.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС
України, суд відповідно до ч. 1 п. 2 ст.197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Частинами 1, 2 статті 99 КАС України
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого КАС України або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1, відповідно до посвідчення
серія НОМЕР_1 від 12.04.2000 року є особою,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи (1
категорія), яка проживає в АДРЕСА_1.

Відповідно до даних управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області позивач одержує пенсію віку
згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та доплату до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру, що проживає у
зоні гарантованого добровільного
відселення в розмірі 10,50 грн.

Згідно ст.10 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» позивач має право на
різні види пенсії, однак призначається
йому лише той, який позивачем обрано.

Відповідно до ч.1, 2 ст.39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають в зоні гарантованого
добровільного відселення підвищуються
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 106 від 23 липня 1993
року «Про організацію виконання
постанов Верховної Ради Української
РСР про порядок введення в дію законів
Української РСР "Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок чорнобильської катастрофи»,
АДРЕСА_1, де проживає ОСОБА_1, віднесено
до зони гарантованого добровільного
відселення.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у
справі № 1 -28/2008 визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким,
зокрема, було внесено зміни до окремих
положень Закону № 796-ХІІ.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
встановлено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Суд вважає безпідставними доводи
відповідача про те, що після прийняття
Конституційним Судом України
зазначеного рішення, не прийнято
нормативно-правового акта про
відновлення дії, зокрема, ст. 39, Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в редакції, яка діяла до внесення змін
до даних норм, а тому порядок
обчислення розмірів пенсій особам, на
яких поширюється дія цього Закону, є
неврегульованим.

Оскільки Конституційний Суд України
рішенням від 22.05.2008 року визнав
неконституційними положення п. 28
Розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакції ст. 39, вказаного
Закону, з дня прийняття даного рішення
діє його попередня редакція.

Також надання законодавством Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри соціальних виплат не означає,
що останній, встановлюючи порядок та
розміри таких виплат, в тому числі
особам, які постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений
порядок, не порушуючи положень цього
Закону, чи інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної
заробітної плати.

Згідно з частиною першою статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 Віденської
Конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року, зобов'язує кожну країну,
яка підписала Конвенцію,забезпечити
можливість особам, яким завдана ядерна
шкода, реалізувати свої права на
відшкодування ядерної шкоди.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Віденської
Конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року відповідальність за
ядерну шкоду є абсолютною.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 2 ст.11 КАС України cуд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над
нормативними актами Кабінету
Міністрів України колегія суддів
вважає, що застосування відповідачем
положень постанов Кабінету Міністрів
України є безпідставним, а тому виплати
повинні здійснюватись відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до Закону України від 14
червня 2011 року «Про внесення змін до
Закону України «Про державний бюджет
України на 2011 рік» доповнені
прикінцевими положеннями п. 4 певним
змістом, яким установлено, що у 2011 році
норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та у розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
пенсійного фонду України на 2011 рік. На
виконання зазначених змін, Кабінетом
Міністрів України прийнята постанова
від 06 липня 2011 року, що набрала чинність
23. 07. 2011 року, якою встановлений
спеціальний порядок нарахування
доплат та пенсій.

Колегія суддів, вважає, за потрібне
наголосити, що покликання відповідача
на те, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, тому
вирішення питання щодо виділення
додаткових коштів для забезпечення
виконання судових рішень , можливе лише
після збільшення бюджетних призначень
є безпідставними, оскільки відсутність
бюджетних асигнувань для задоволення
вимог до уваги взяти не можна, так як
невиконання чи неналежне виконання
законів про виплати через відсутність
бюджетних коштів не є підставою для
виправдання недоплати наведених вище
виплат.

Враховуючи позовні вимоги, положення
ст.ст. 99, 100 КАС України та вищезазначені
норми Закону, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплатиКиришко ОСОБА_2 доплати до
пенсії в розмірі двох мінімальних
заробітних плат на час виплати за
період з 21 квітня 2011 року по 22 липня 2011
року на підставі положень ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням виплачених
сумпідлягають задоволенню.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною. У разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає (ч.9, 10 ст.183-2 КАС
України).

Керуючись ст.ст. 11, 99,ч. 9, 10, 183-2, 185, 186, 195,
196, 197, 199, 200, 205, 206, 254, Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Маневицького районного суду
від 08 листопада 2011 року у справі
№2-а-3937/11/0311 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук