Справа № 804/2583/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2014 рокусправа № 804/2583/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицьцкої О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційні скарги Державної
реєстраційної служби України

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
квітня 2014 року у справі №804/2583/14 за
позовом публічного акціонерного
товариства «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат» до
Державної реєстраційної служби
України, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни за участю третьої
особи - відділу реєстрації речових прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області, про
визнання дій протиправними та
скасування рішення, -

в с т а н о в и В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
квітня 2014 року задоволено
адміністративний позов публічного
акціонерного товариства «Південний
гірничо-збагачувальний комбінат», а
саме:

- визнано протиправним та скасовано
рішення Державної реєстраційної
служби України про відмову у державній
реєстрацій прав та їх обтяжень на
об'єкт нерухомого майна
"Адміністративна будівля
побуткомбінату" від 27 листопада 2013 року
№8379491;

- зобов'язано Державну реєстраційну
службу України прийняти рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо права власності на об'єкт
нерухомого майна "Адміністративна
будівля побуткомбінату" за власником:
публічне акціонерне товариство
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" (ідентифікаційний код 00191000)
на підставі заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо
права власності), яка зареєстрована у
базі даних про реєстрацію заяв та
запитів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно 30.10.2013 р. за
реєстраційним номером №3698996 та доданих
до неї документів.

Постанова суду мотивована
неправомірністю рішення Державної
реєстраційної служби України щодо
відмови у державній реєстрації права
на нерухоме майно з огляду на подання
позивачем визначених Законом
документів, які підтверджують заявлене
право та які необхідні для здійснення
державної реєстрації.

Не погоджуючись з постановою суду,
Державна реєстраційна служба України
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, просила
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
Державна реєстраційна служба України
не приймала оскаржене позивачем
рішення, у зв'язку з чим суд першої
інстанції безпідставно задовольнив
позов, визначивши при цьому
відповідачем Державну реєстраційну
службу України. Заявник апеляційної
скарги вказує на те, що прийняття
рішення про реєстрацію чи відмову у
проведені реєстрації прав власності є
виключною компетенцією державного
реєстратора, яким, у спірному випадку, і
вирішувалось питання щодо реєстрації
заявленого позивачем права. Крім цього,
Державна реєстраційна служба України
вказує на правомірність прийнятого
державним реєстратором рішення, у
зв'язку з не наданням позивачем
документів, які б підтверджували факт
виникнення у останнього права на об'єкт
нерухомого майна.

Перевіривши матеріали справи,
оцінивши доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про, те що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації, та їх
обтяжень визначено Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.9 Закону державний
реєстратор встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями. Приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.
Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

У відповідності до п.1 наказу
Міністерства юстиції України «Про
заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб» від 26.12.2011р. №3601/15,
рішення щодо державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно,
зокрема, загальною площею понад
5000кв.метрів, приймаються державними
реєстраторами прав на нерухоме майно
Укрдержреєстру.

Статтею 30 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачена
можливість оскарження дій або
бездіяльності саме державного
реєстратора прав на нерухоме майно до
суду.

Отже, повноваженнями щодо здійснення
державної реєстрації прав на нерухоме
майно чи прийняття рішення про відмову
у такій реєстрації наділений саме
державний реєстратор.

На вказані вимоги Закону суд першої
інстанції уваги не звернув, як не
звернув уваги і на те, що Рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №8379491 від 27.11.2013р. прийнято
не Державною реєстраційною службою
України, а Державним реєстратором прав
на нерухоме майно Корюк Т.В., у зв'язку з
чим необґрунтовано вказав на
неправомірність рішення саме
Державної реєстраційної служби
України та зобов'язав останню вчинити
певні дії.

Встановивши такі обставини справи,
прийнявши до уваги пояснення осіб, які
беруть участь у справі, судом
апеляційної інстанції, у відповідності
до вимог ст.52 КАС України, притягнуто до
участі у справі в якості другого
відповідача державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяну Василівну.

Щодо суті спірних правовідносин між
сторонами судом апеляційної інстанції
встановлено наступні обставини.

30 жовтня 2013 року позивачем подано
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень щодо державної реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна "Адміністративна будівля
побуткомбінату", який знаходиться за
адресою: 50026, Дніпропетровська область,
м. Кривий Ріг, вул. Широківське шосе, 58А
до відділу реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції у Дніпропетровській області.

До заяви долучені документи, які
підтверджують заявлене позивачем
право, перелік яких наведено у картці
прийому заяви (а.с.12).

У зв'язку з тим, що подана позивачем
заява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень (щодо права власності)
стосувалася об'єкта нерухомого майна
загальною площею понад 5000 кв. метрів,
Реєстраційна служба Криворізького
міського управління юстиції передала
вказану заяву на розгляд до Державної
реєстраційної служби України.

27.11.2013р. державним реєстратором прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяною Василівною прийнято рішення
№837949 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.
Відповідно до вказаного рішення,
підставою для відмови у реєстрації
права зазначено відсутність документа,
що підтверджує факт передачі майна у
власність. З цих підстав, пославшись на
Порядок реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою КМУ від 22.06.2011р. №703,
державний реєстратор зазначив, що
подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до п.23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р.
№703, який був чинним на час прийняття
спірного рішення, державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», №1952,
передбачено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Отже, неможливість встановлення
відповідності заявлених прав
документам, що їх посвідчують, може
бути підставою для прийняття державним
реєстратором рішення про відмову в
державній реєстрації права.

Відповідно до ст. 19 Закону №1952,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Згідно п. 27 Порядку №703, документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно є, в тому
числі: укладений в установленому
законом порядку договір, предметом
якого є нерухоме майно, права щодо
якого підлягають державній реєстрації,
або речове право на нерухоме майно, чи
його дублікат; свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя, видане нотаріусом або
консульською установою України, чи
його дублікат; інші документи, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону.

Отже, чинне на момент прийняття
державним реєстратором спірного
рішення законодавство не містило
вичерпного переліку документів, що
можуть підтверджувати факт набуття
нерухомого майна у власність.

Вказуючи на необґрунтованість відмови
у реєстрації заявленого права, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що подані позивачем до реєстрації
документи підтверджували право
власності підприємства на об'єкт
нерухомості та надавали змогу
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Такі висновки суду першої інстанції
узгоджуються з підставами набуття
позивачем права власності на нерухоме
майно - "Адміністративна будівля
побуткомбінату", який знаходиться за
адресою: 50026, Дніпропетровська область,
м. Кривий Ріг, вул. Широківське шосе, 58А.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
приватизацію майна державних
підприємств" №2164 XII від 04.03.1992 р. (в
редакції від 26.01.1994, яка діяла на момент
прийняття уповноваженим органом
приватизації рішення про приватизацію
позивача), приватизація майна
державних підприємств України - це
відчуження майна, що перебуває у
загальнодержавній, республіканській
(Республіки Крим) і комунальній
власності, на користь фізичних та
недержавних юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про приватизацію
цілісних майнових комплексів
державних підприємств та їхніх
структурних підрозділів, зданих в
оренду" від 20.05.1993 №57-93, який діяв на
момент приватизації позивача,
приватизація цілісних майнових
комплексів державних підприємств та
їхніх структурних підрозділів, зданих
в оренду, балансова вартість основних
фондів яких перевищує 20 млн. крб.,
здійснюється шляхом продажу належних
державі акцій відкритих акціонерних
товариств, заснованих державними
органами приватизації та орендарями.

Згідно ст. 11 Закону №2164 XII був
передбачений наступний порядок
приватизації державного майна:

подання заяви про приватизацію майна
державного підприємства або окремих
його часток;

розгляд заяви і прийняття рішення про
приватизацію об'єкта;

опублікування інформації про
прийняття рішення про приватизацію
об'єкта і створення відповідної
комісії по приватизації;

затвердження плану приватизації майна
державного підприємства і його
реалізація.

Згідно вимог Закону №2164 XII 10.02.1994 р.
Фондом державного мана України
прийнято наказ №17-ДП "Про прийняття
рішення щодо приватизації об'єктів",
згідно якого видано дозвіл на
приватизацію об'єктів приватизації, що
зареєстровані у Фонді державного майна
України, в тому числі і орендного
підприємства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат".

Розпорядженням в.о. Голови Фонду
державного майна України Тарасенко О.Г.
від 24.11.1994 р.№32-РПП було затверджено
План приватизації державного майна
орендного підприємства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат".

30 листопада 1994 року Фондом державного
майна України було видано наказ № 67-АТ
про створення відкритого акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат".

07 листопада 2000 року Фондом державного
майна України прийнято рішення вважати
план приватизації ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
виконаним - наказ Фонду державного
майна України "Про виконання плану
приватизації ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" №2300,
який підтверджує закінчення
приватизації товариства.

Порядок передачі об'єктів нерухомого
майна органами приватизації до
статутних фондів відкритих
акціонерних товариств, створених в
процесі приватизації, регламентувався:
Наказом Фонду державного майна України
"Про затвердження додатка про перелік
нерухомого майна, що передається до
статутного фонду відкритого
акціонерного товариства" від 11.07.1996 р.
№788 (скасований згідно Наказу Фонду
державного майна України від 22.07.1998 р.
№1450); наказом Фонду державного майна
України "Про затвердження Порядку
підтвердження права власності на
нерухоме майно" від 22.07.1998 р. №1450
(скасований згідно Наказу Фонду
державного майна України від 24.05.2002 р.
№906); Наказом Фонду державного майна
України "Про затвердження Порядку
підтвердження права власності на
нерухоме майно" від 24.05.2002 р. №906
(скасований згідно Наказу Фонду
державного майна України від 25.11.2003 р.
№2097).

Вказаними нормативно-правовими актами,
які в різний період регламентували
порядок передачі нерухомого майна до
статутного фонду відкритого
акціонерного товариства було
передбачено, що у випадку створення
відкритого акціонерного товариства до
набрання чинності вищезазначеними
нормативними актами, на вимогу
відкритого акціонерного товариства
відповідним органом приватизації
готувались: витяг з відомості
результатів інвентаризації щодо
нерухомого майна, яке було передано до
статутного фонду, або перелік
нерухомого майна, переданого у
власність або до статутного фонду
відкритого акціонерного товариства
створеного в процесі приватизації.

Як свідчать матеріали справи, наказ про
створення товариства було видано до
набрання чинності вищевказаними
нормативними актами. При цьому
документ, що підтверджував передачу
нерухомого майна до статутного фонду
товариства, не видавався товариству,
оскільки відповідно до законодавства
України, яке діяло на час створення
позивача, оформлення документів про
передачу об'єктів нерухомого майна до
статутного фонду відкритого
акціонерного товариства не
передбачалось.

У 2011 році, згідно із п. 2.2 Положення про
впорядкування передачі об'єктів
нерухомого майна, приватизованих у
складі цілісного майнового комплексу
або переданих до статутного фонду
господарського товариства,
затвердженого наказом Фонду
державного майна України від 25.11.2003 р. №
2097, на запит позивача, Фондом
державного майна України 22.08.2011р.
підготовлено та надано Перелік майна,
переданого до статутного фонду
відкритого акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат".

Таким чином, Перелік майна, переданого
до статутного фонду відкритого
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат",
виданий Фондом державного майна
України від 22.08.2011р. та Наказ Фонду
державного майна України від 30.11.1994 р.
№67-АТ про створення відкритого
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" є
документами, що підтверджують факт
передачі нерухомого майна до
статутного фонду позивача.

З метою реєстрації права на нерухоме
майно - "Адміністративна будівля
побуткомбінату" (інв. №1000126), яке
передано Фондом державного майна
України до статутного фонду позивача
під час створення підприємства,
позивачем разом із заявою та іншими
документами, необхідними для
проведення реєстрації права власності
на зазначений об'єкт нерухомого майна,
було надано Перелік майна, переданого
до статутного фонду відкритого
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" та
Наказ Фонду державного майна України
від 30.11.1994 р. №67-АТ про створення
відкритого акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат".

Встановивши підстави набуття
позивачем права власності на нерухоме
майно, а також факт надання
вищезазначених документів для
здійснення державної реєстрації
такого права, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
необґрунтованість прийнятого рішення
про відмову у державній реєстрації
права з підстав, наведених у цьому
рішенні.

В той же час, як зазначено вище судом
першої інстанції безпідставно
зроблено висновок про неправомірність
рішення саме Державної реєстраційної
служби України, оскільки таке рішення
останньою не приймалося та
безпідставно зобов'язано Державну
реєстраційну служби України прийняти
рішення щодо заявленого позивачем
права.

З огляду на встановлені обставини
справи, з метою усунення допущених
судом першої інстанції порушень вимог
матеріального права, в частині
визначення особи до повноважень якої
віднесено прийняття відповідних
рішень, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову про часткове
задоволення позову, шляхом визнання
неправомірним та скасування рішення
державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України Корюк
Тетяни Василівни про відмову у
державній реєстрацій прав та їх
обтяжень на об'єкт нерухомого майна
"Адміністративна будівля
побуткомбінату" від 27 листопада 2013 року
№8379491. А також, враховуючи те, що у
зв'язку із скасуванням такого рішення у
судовому порядку фактично залишається
не вирішеним питання щодо реєстрації
права власності на нерухоме майно, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зобов'язати державного
реєстратора прийняти рішення відносно
державної реєстрації права власності
на підставі поданої заяви позивачем.

На підставі викладеного, керуючись
п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України -
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
квітня 2014 року у справі №804/2583/14 -
скасувати та прийняти нову постанову
про часткове задоволення позову.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяни Василівни про
відмову у державній реєстрацій прав та
їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна
"Адміністративна будівля
побуткомбінату" від 27 листопада 2013 року
№8379491.

Зобов'язати державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяну Василівну
прийняти рішення щодо реєстрації права
власності на об'єкт нерухомого майна
"Адміністративна будівля
побуткомбінату" на підставі заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від публічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
(ідентифікаційний код 00191000), яка
зареєстрована у базі даних про
реєстрацію заяв та запитів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
30.10.2013 р. за реєстраційним номером №3698996
та доданих до неї документів.

У позові публічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" до
Державної реєстраційної служби
України - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку, передбаченому ст..212
КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено
29.10.2014 р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк