Справа № 759/12916/14-а
Суддя: П'ятничук І. В.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/377/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року суддя
Святошинського районного суду м. Києва
П»ятничук І.В. розглянувши в порядку
скороченого провадження справу за
адміністративним позовом справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління пенсійного фонду України в
Святошинському районі м. Києва про
визнання дій та бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

28.07.2014 р. ОСОБА_1 звернулась до суду
з адміністративним позовом, в якому
просить звернутися до Верховного Cуду
України з клопотанням щодо внесення до
Конституційного суду України подання
про конституційність постанови КМУ від
23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнання незаконними дій
відповідача щодо застосування при
нарахуванні, перерахуванні пенсій
позивача нормативно - правових актів, в
яких визначено менший розмір пенсії
для осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, визнання
протиправною бездіяльність щодо
нарахування, перерахунку та виплати
недоотриманих сум державної та
додаткової пенсій, зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
державної пенсії у розмірі не нижчому 8
мінімальних пенсій за віком за період з
01.01.2006 року, додаткової пенсії у розмірі
75 % мінімальної пенсії за віком за
період з 01.01.2005 року і до моменту
винесення рішення у справі,
зобов'язання відповідача в подальшому
перераховувати пенсію відповідно до
положень Закону України №796. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що вона є інвалідом
ІІ групи з числа потерпілих від
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії. При зверненні з заявою до
відповідача щодо правильності
нарахування пенсій, надання
розгорнутої довідки про розміри
нарахованих і виплачених сум,
починаючи з 01.01.2005 року, сум державної
та додаткової пенсії, здійснення
нарахування, перерахування належних
позивачу пенсій відповідно до вимог
Закону України №796, виплати
недоотриманої різниці, позивачу було
відмовлено. Вважає зазначені дії
відповідача неправомірними,
протиправними та такими, що порушують
її права.

Ухвалою суду від 08 вересня 2014 року
залишено без розгляду
адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФ
України в Святошинському районі м.
Києва про зобов'язання вчинити певні
дії, в частині вимог про зобов'язання
відповідача здійснити нарахування,
перерахунок та виплату державної
пенсії за період з 01.01.2006 року та
додаткової пенсії за період з 01.01.2005
року по 25.01.2014 року.

Представник відповідача направив
на адресу суду заперечення на позов, в
яких просить у задоволенні позову
відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, вважає, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом ІІ групи,
потерпілою від наслідків на ЧАЕС І
категорії. Наведене підтверджується
посвідченням, серії НОМЕР_1 вкладкою
051786 від 09.01.1998 року, довідкою МСЕК,
серії МСЕ №152773 від 09.11.1994 р. ( а.с. 17,18).

04.03.2014 року представник позивача
звернувся до УПФ України в
Святошинському районі м. Києва з заявою
про надання довідки про розмір
щомісячних виплат, додаткової пенсії,
починаючи з 01.01.2005 року по теперішній
час, призначення, нарахування, виплати
згідно Закону України від 28.02.1991 року
№796-XІІ основної державної щомісячної
пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії в розмірі
75 % мінімальної пенсії за віком, просив
здійснити та виплатити заборгованість
по пенсії за попередній період,
провести розрахунок та виплату
компенсації втрати частини доходів, в
подальшому проводити належні пенсії з
урахуванням збільшення прожиткового
мінімуму (а. с. 10 - 11 - копія заяви).

05.03.2014 року УПФ України в
Святошинському районі м. Києва листом
№128/09/С-115 повідомило, що з 01.01.2006 року
позивача переведено на пенсію по
інвалідності ІІ групи відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Загальний розмір пенсії
позивача становить 1519 грн. 85 коп., з
яких: 1186 грн. 25 коп. - основний розмір, 227
грн. 76 коп. - додаткова пенсія за шкоду
заподіяну здоров»ю, 105 грн. 84 коп.
збережена об»єднана доплата на 01.10.2012 р.
(а. с. 12 - 15 - лист).

Враховуючи залишення без
розгляду частини позовних вимог, суд
розглядає лише вимоги про звернення до
Верховного Суду України з клопотанням
щодо внесення до Конституційного суду
України подання про конституційність
постанови КМУ від 23.11.2011 року №1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», визнання
незаконними дій відповідача щодо
застосування при нарахуванні,
перерахуванні пенсій позивача
нормативно - правових актів, а не Закону
України №796, в яких визначено менший
розмір пенсії для осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
визнання протиправною бездіяльності
щодо нарахування, перерахунку та
виплати недоотриманих сум державної та
додаткової пенсій, зобов'язання
здійснити нарахування та виплату
додаткової пенсії у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком за період з
26.01.2014 року і до моменту винесення
рішення у справі, зобов'язання
відповідача в подальшому
перераховувати пенсію згідно Закону
України №796.

Пенсія позивача в 2014 році
розраховувалася відповідно до Закону
України про Державний бюджет України
та нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих на його
виконання, зокрема постанови КМ
України від 23.11.2011 року N 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З матеріалів справи вбачається,
що спір виник у зв'язку із різним
тлумаченням сторонами норм чинного
законодавства. На думку позивача дії
відповідача є незаконними і УПФ
зобов'язане здійснити перерахунок
пенсії позивача на підставі Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не відповідно до Закону України про
Державний бюджет України на
відповідний рік та нормативно-правових
актів Кабінету Міністрів України,
виданих на його виконання, оскільки
вказані нормативні акти звужують його
конституційні права, що є недопустимим
і забороняється Конституцією України.
На думку УПФ України Святошинського
району м. Києва відсутні підстави для
задоволення вимог позивача, оскільки
були внесені зміни до законодавства,
яке регулює статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, у зв'язку із
чим УПФ діє відповідно до Закону
України про Державний бюджет України
на відповідний рік та
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих на його
виконання.

Вирішуючи даний спір, суд виходить із
наступного.

Стаття 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлює, що особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: - інвалідам I групи
- 100 процентів мінімальної пенсії за
віком; - інвалідам II групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком; -
інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а
також хворим внаслідок Чорнобильської
катастрофи на променеву хворобу - 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про Державний
бюджет України на 2011 - 2014 роки»
встановлювалося, що норми статей 50, 54
Закону України « Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011- 2014 роки.
Розміри додаткової та державної пенсій
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
до 31.12.2011 року визначалися постановою
Кабінету Міністрів України від 06.07.2011
року 745, а з 01.01.2012 року - постановою
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011
року № 1210. Виплата позивачу пенсії
відповідно до Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
провадилася виходячи з розмірів
встановлених Кабінетом Міністрів
України та виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на відповідні
роки.

Пунктом 6-7 Прикінцевих положень
ЗаконуУкраїни «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» встановлено, що
норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31,
37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Закон України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» доповнено
пунктом 6-7 згідно із Законом № 1622-VII від
31.07.2014 року, який опубліковано в газеті
«Голос України» 02.08.2014 року.

В даних правовідносинах суд
керується наступним: у разі наявності
суперечностей між нормами законів, що
мають однакову юридичну силу,
застосуванню підлягає той із них, який
прийнято пізніше. За таких обставин дії
органу ПФ України щодо перерахунку
пенсій на підставі положень Закону
України про Державний бюджет України
на відповідний рік та у розмірах,
встановлених постановами Кабінету
Міністрів України від 06.07.2011 року N 745
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету» та від
23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - є правомірними.

Обґрунтованість такого підходу
підтверджено рішеннями
Конституційного Суду України від 26
грудня 2011 року N 20-рп/2011 та 25 січня 2012
року N 3-рп/2012.

У рішенні Конституційного Суду
України від 26.12.2011 року N 20-рп/2011
зазначається, що розміри соціальних
виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави. Передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.
Водночас зміст основного права не може
бути порушений, що є загальновизнаним
правилом, на що вказав Конституційний
Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005
року N 5-рп/2005 у справі про постійне
користування земельними ділянками.
Неприпустимим також є встановлення
такого правового регулювання,
відповідно до якого розмір пенсій,
інших соціальних виплат та допомоги
буде нижчим від рівня, визначеного в
частині третій статті 46 Конституції
України, і не дозволить забезпечувати
належні умови життя особи в
суспільстві та зберігати її людську
гідність, що суперечитиме статті 21
Конституції України. Верховна Рада
України, доповнивши пунктом 4 розділ VII
«;Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік», визначила Кабінет Міністрів
України державним органом, який має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, тобто надала право Кабінету
Міністрів України визначати порядок та
розміри соціальних виплат виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України, що
узгоджується з функціями Уряду
України, визначеними в пунктах 2, 3
статті 116 Конституції України.
Конституційний Суд України дійшов
висновку, що пункт 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону
встановлює механізм реалізації
положень законів України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», «;Про соціальний захист
дітей війни», «;Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», а тому не суперечить статті 75,
пункту 3 частини першої статті 85, статті
95 Конституції України.

У рішенні від 25.01.2012 року N 3-рп/2012
Конституційний Суд України виходить з
того, що надання Верховною Радою
України права Кабінету Міністрів
України встановлювати у випадках,
передбачених законом, порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України,
пов'язується з його функціями,
визначеними в пунктах 2, 3 статті 116
Конституції України. Отже, Кабінет
Міністрів України регулює порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.
Повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

У вказаному рішенні
Конституційний Суд України зазначено,
що нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.
Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік. Суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України, в тому
числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції, на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

На думку Конституційного Суду
України зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційно допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

В силу рішень Конституційного
Суду України від 26 грудня 2011 року N
20-рп/2011 та 25 січня 2012 року N 3-рп/2012, дії
відповідача щодо перерахунку пенсій на
підставі положень Закону України про
Державний бюджет України на
відповідний рік та у розмірах,
встановлених постановами Кабінету
Міністрів України від 06.07.2011 року N 745
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету» та від
23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - є правомірними та не
порушують прав позивача.

Проте, в 2014 році Закон України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» доповнено пунктом 6-7 згідно із
Законом № 1622-VII від 31.07.2014 року, що
набрав сили 02.08.2014 року і встановив
особливості застосування норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Отже, до 02.08.2014 року діяли
положення ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», які
підлягали застосуванню. Проте,
відповідач керувався положеннями
підзаконного нормативно-правового
акту - постановою КМУ від 23.11.2011 року №
1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, дії
відповідача визнаються незаконними
щодо застосування при нарахуванні,
перерахуванні пенсій позивача у період
з 26.01.2014 року по 02.08.2014 року нормативно -
правових актів, в яких визначено менший
розмір пенсії для осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідача необхідно зобов'язати
здійснити нарахування та виплату
додаткової пенсії у розмірі
встановленому ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
26.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Вимога про звернення до
Верховного Суду України з клопотанням
щодо внесення до Конституційного суду
України подання про конституційність
постанови КМУ від 23.11.2011 року №1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є
безпідставною і необґрунтованою,
оскільки не спрямована на захист прав,
свобод та інтересів позивача у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання відповідача в подальшому
виплачувати пенсію у відповідних
розмірах, то суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

З урахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 17
КАС України, до адміністративного суду
може звернутися особа за захистом
порушеного права (свобод, інтересів) у
сфері публічно-правових відносин,
зокрема шляхом оскарження рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень. Завданням
адміністративного судочинства є
захист порушених прав (свобод,
інтересів) особи.

Тобто, захист судом прав, свобод
та інтересів осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Вимога про зобов'язання
відповідача в подальшому (в
майбутньому) здійснювати пенсійні
виплати у відповідному розмірі не
узгоджується з вказаними приписами КАС
України, оскільки право позивача ще не
порушене, а тому відсутні правові
підстави для захисту таких прав.

На підставі наведеного, неможливо
зобов'язати відповідача на майбутнє
вчиняти певні дії, оскільки відсутні
факти порушення прав позивача.

Керуючись ст. ст. 50, 54 Закону
України « Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
Пунктом 6-7 Прикінцевих положень
ЗаконуУкраїни «Про Державний бюджет
України на 2014» рік», постановою КМУ від
23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. ст. 2, 17, 159-163 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м. Києва щодо
застосування при нарахуванні
додаткової пенсій ОСОБА_1 у період з
26.01.2014 року по 02.08.2014 року
нормативно-правових актів, в яких
визначено менший розмір пенсії ніж
передбачений ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Святошинському районі м. Києва (м. Київ,
вул. А. Корольова, 5-а, )
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована
в АДРЕСА_1 додаткової пенсії у розмірі
встановленому ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
26.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Відмовити в задоволенні інших
вимог.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Святошинський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з часу її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя