Справа № 2а-61/13
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
Київ К/800/17294/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Калашнікової О.В.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Луганського
міського центру зайнятості на
постанову Ленінського районного суду
м.Луганська від 30 січня 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Луганського міського центру
зайнятості, третя особа державне
відкрите акціонерне товариство
"Шахтопроходка" про зобов'язання
вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом в якому просив зобов'язати
відповідача з липня 2012 року виконати
вимоги Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» в частині призначення та
виплати йому допомоги по безробіттю.
Стягнути матеріальну шкоду за сплату
ліків в розмірі 1684 грн. 56 коп., витрати
на харчування і проїзд до лікарні в
розмірі 3300 грн., моральну шкоду в
розмірі 10000 грн.

Постановою Ленінського районного суду
м. Луганська від 30 січня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2013 року, позовні вимоги
задоволено частково. Зобов'язано
відповідача призначити ОСОБА_4
допомогу по безробіттю у розмірі,
встановленому ч. 1 ст. 23 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» з 01.08.2012 року та виплатити
заборгованість. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанції,
Луганський міський центр зайнятості
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, позивач з 02.01.2002 року по
01.11.2010 рік та з 01.11.2010 року по 21.06.2012 рік
працював на ДВАТ «Шахтопрозодка».

Наказом по підприємству №33/к від 21.06.2012
року позивач звільнений відповідно до
п. 1 ст. 40 КЗпП у зв'язку зі скороченням
штатів. Згідно свідоцтва про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виданого 18.08.2003
року, позивач є застрахованою особою.

01.08.2012 року Луганським міським центром
зайнятості позивачу було надано статус
безробітного. Згідно з виписок з
Єдиного державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування підприємством
з травня 2011 року по червень 2012 року не
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, в результаті
чого позивачу відмовлено у виплаті
допомоги по безробіттю.

Суди попередніх інстанцій, частково
задовольняючи позовні вимоги, прийшли
до висновку, що відмовляючи позивачу у
виплаті допомоги по безробіттю на
підставі боргу підприємства по сплаті
страхових внесків, відповідач порушив
право позивача на соціальне
забезпечення, яке передбачене
Конституцією України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» право на матеріальне
забезпечення на випадок безробіття і
соціальні послуги мають застраховані
особи.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», передбачено, що
застраховані особи, визнані у
встановленому порядку безробітними,
які протягом 12 місяців, що передували
початку безробіття, працювали на
умовах повного або неповного робочого
дня (тижня) не менше 26 календарних
тижнів та сплачували страхові внески,
мають право на допомогу по безробіттю
залежно від страхового стажу.

Згідно ч.1 ст.21 зазначеного Закону
страховий стаж - період (строк),
протягом якого особа підлягала
страхуванню на випадок безробіття та
за який щомісяця сплачено нею та
роботодавцем страхові внески в сумі не
менш як мінімальний страховий внесок,
крім випадків, передбачених абзацом
другим цієї частини.

Таким чином, за позивача страхові
внески повинно сплачувати
підприємство - роботодавець.

Щодо вимог позивача по відшкодуванню
матеріальної шкоди, то судами вірно
зроблено висновок про їх
безпідставність, так як не призначення
відповідачем допомоги по безробіттю не
дає підстав для висновку про завдання
матеріальної шкоди позивачеві, яка
зумовлена витратами на лікування,
харчування, проїзд тощо.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Луганського міського
центру зайнятості залишити без
задоволення, а постанову Ленінського
районного суду м. Луганська від 30 січня
2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: