Справа № 2а-8635/11/0308
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року Справа №
146015/12/9104Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 вересня
2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
нарахувати та виплатити щомісячну
виплату на дитину як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, -

ВСТАНОВИЛА:

09 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, яким просив визнати
незаконними дії Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради щодо невиплати грошових коштів на
дітей в розмірі, передбаченому п.6 ч.1
ст.30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Зобов'язати Департамент
соціальної політики Луцької міської
ради провести нарахування та виплату
грошових коштів на дітей відповідно до
п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період починаючи з 01
лютого 2011 року.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 вересня
2011 року позов задоволено. Визнано дії
Департаменту соціальної політки
Луцької міської ради щодо невиплати
ОСОБА_1 щомісячних виплат в порядку 50%
мінімальної заробітної плати,
незалежно від інших виплат на кожну
дитину шкільного віку відповідно до
ст.30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними.
Зобов'язано Департамент соціальної
політики Луцької міської ради провести
перерахунок та виплачувати ОСОБА_1
щомісячні виплати в розмірі 50%
мінімальної заробітної плати,
незалежно від інших виплат на кожну
дитину шкільного віку, а саме ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
відповідно до ст.30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 01 лютого
2011 року з врахуванням виплачених сум.

Постанову в частині задоволення
позовних вимог в апеляційному порядку
оскаржив відповідач - Департамент
соціальної політики Луцької міської
ради, вважає її такою, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову в цій частині скасувати та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначено, що
відповідно до ст.63 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
фінансування витрат здійснюється з
державного бюджету, а згідно з вимогами
ст. 62 вказаного Закону провадиться у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими до виконання. Цей порядок
було визначено постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2007 року №649,
згідно якої вищевказана виплата
проводиться в розмірі 32,00 грн. Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік»для соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
катастрофи на ЧАЕС, передбачені кошти,
які покривають витрати для виплати
зазначеної допомоги лише в розмірі,
передбаченому постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2007 року №649.
Відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
провадять видатки тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами. Будь-які зобов'язання,
взяті юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань не
вважаються бюджетними зобов'язаннями.
Витрати державного бюджету на покриття
таких зобов'язань не можуть
здійснюватися.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно ст. 197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 2
категорії, що підтверджується
відповідним посвідченням (НОМЕР_1 від
26.11.2009р.).

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є батьком неповнолітніх дітей, а
саме ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1.), ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_2.), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3.),
ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4.) та ОСОБА_7
(ІНФОРМАЦІЯ_5.), що підтверджується
відповідними свідоцтвами про
народження, де у графі «Батько»
вказаний саме позивач, ОСОБА_1.

Вказані особи мають статус дітей, які
потерпіли від Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується
відповідними посвідченнями: ОСОБА_3 -
НОМЕР_2 від 12.07.1995 року, ОСОБА_4 - НОМЕР_3
від 30.05.1997 року, ОСОБА_5 - НОМЕР_4 від
04.12.1998 року, ОСОБА_6 - НОМЕР_5 від 05.07.2001
року, ОСОБА_7 - НОМЕР_6 від 12.11.2003 року.

На звернення позивача до Департаменту
Луцької міської ради останнім була
надана відповідь №Р-561/060/20-8 від 29.07.2011
року, відповідно до якої судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на
дітей - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 - виплачувалась щомісячна
виплата на дітей шкільного віку в
загальному розмірі 82,5 грн. в місяць.
Вказані виплати здійснювались у
відповідності до постанови Кабінету
Міністрів України від 20.04.2007 року №649
«Про встановлення розмірів виплат
деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в якій зазначено, що
розмір щомісячної виплати незалежно
від інших виплат на кожну дитину
шкільного віку, яка народилася після 26
квітня 1986 ркоу від батька, який на час
вагітності матері має підстави
належати до 2 категорії, становить 16,5
грн.

Колегія суддів вважає за потрібне
наголосити, що з 01.06.2011 року вказана
виплата стосовно ОСОБА_3 не
провадиться, оскільки такий закінчив
дев'ятий клас навчального закладу, а
відповідно до роз'яснення Головного
управління праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Волинської обласної державної
адміністрації від 03.03.2008 року вказані
виплати здійснюються лише на час
навчання дітей у школі.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до п.5 ч.1 ст.27 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
до дітей, що потерпіли від
Чорнобильської катастрофи, належать
неповнолітні діти, які народились
після 26 квітня 1986 року від батька, який
на час настання вагітності матері мав
підстави належати до категорії 1, 2 або 3
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, або народжені матір'ю, яка
на час настання вагітності або під час
вагітності мала підстави належати до
категорії 1, 2 або 3 постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 6 ч.1 ст.30 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
потерпілим дітям та їх батькам
надається щомісячна виплата 50
процентів мінімальної заробітної
плати незалежно від інших виплат на
кожну дитину шкільного віку, яка
евакуйована із зони відчуження або
народилася після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності
матері, має підстави належати до
категорії 1 або 2, або матері, яка на час
настання вагітності або під час
вагітності має підстави належати до
категорії 1 або 2, а також на кожну
дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року,
зокрема пунктом 30 статті 71, було
зупинено на 2007 рік дію пункту 6 ч.1 ст.30
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати.

Однак, рішенням Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року №6-рн/2007
(справа про соціальні гарантії
громадян) визнані неконституційними
положення пункту 30 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік
пункту 6 ч.1 ст.30 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 28 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» до пункту 6
ч.1 ст.30 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» внесено зміни, згідно з
якими надається щомісячна виплата в
порядку та розмірі, встановлених
Кабінетом Міністрів України, незалежно
від інших виплат на кожну дитину
шкільного віку, яка евакуйована із зони
відчуження або народилася після 26
квітня 1986 року від батька, який на час
настання вагітності матері, має
підстави належати до категорії 1 або 2,
або матері, яка на час настання
вагітності або під час вагітності має
підстави належати до категорії 1 або 2, а
також на кожну дитину, яка проживала у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення з моменту аварії до
прийняття постанови про відселення.

Однак, рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008,
визнано неконституційними положення
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
тому з 22 травня 2008 року позивач має
право на отримання вказаних виплат
відповідно до пункту 6 ч.1 ст.30 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до вимог ч. ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Аналіз вищенаведеного приводить до
висновку, що здійснюючи нарахування та
виплату позивачу зазначених виплат,
відповідач обчислював їх розмір не з
розміру мінімальної заробітної плати,
встановлених законодавством, як це
передбачено Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
керувався положеннями підзаконних
нормативно правових актів - постанов
Кабінету Міністрів України.

Такі дії відповідача є неправомірними,
виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами, тому
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що при
визначенні розміру вказаних виплат
позивачу не підлягають застосуванню
постанови Кабінету Міністрів України,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивача, передбачених ст. 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Також надання законодавством Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри соціальних виплат не означає,
що останній, встановлюючи порядок та
розміри таких виплат, в тому числі
особам, які постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений
порядок, не порушуючи положень цього
Закону, чи інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної
заробітної плати.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права. У своєму рішенні в
справі «Кечко проти України» від 08
листопада 2005 року, Європейський Суд з
прав людини звертає увагу на те, що у
межах свободи дій держави визначати,
які надбавки виплачувати своїм
працівникам з бюджету. Держава може
вводити, припиняти або закінчувати
виплату цих надбавок. Проте, якщо
правове положення, що діє, передбачає
виплату певних надбавок, і дотримані
всі вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Враховуючи позовні вимоги, положення
ст. 100 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо здійснення позивачу
нарахування та виплати щомісячної
виплати в розмірі 50 % мінімальної
заробітної плати незалежно від інших
виплат на кожну дитину шкільного віку,
а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» підлягають
задоволенню починаючи з 09 лютого 2011
року до настання обставин, з якими
законодавство пов'язує зміну порядку і
розміру виплати або припинення права
на ці виплати.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
позовні вимоги щодо здійснення
позивачу нарахування та виплати
щомісячної виплати в розмірі 50 %
мінімальної заробітної плати
незалежно від інших виплат на кожну
дитину шкільного віку, а саме ОСОБА_3,
відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» підлягає
задоволенню з 09 лютого 2011 року по 31
травня 2011 року, оскільки з 01 червня 2011
року ОСОБА_3 не вважається дитиною
шкільного віку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому
оскаржувану постанову слід скасувати
та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст.
198, п. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 211, 212, 254
КАС України,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради задовольнити частково.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради про визнання дій неправомірними
та зобов'язання нарахувати та
виплатити щомісячну виплату на дитину
як особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, починаючи з
01 лютого 2011 року по 08 лютого 2011 року -
залишити без розгляду.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 вересня
2011 року у справі № 2а-8635/11 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати дії Департаменту соціальної
політки Луцької міської ради щодо
невиплати ОСОБА_1 щомісячних виплат в
порядку 50% мінімальної заробітної
плати, незалежно від інших виплат на
кожну дитину шкільного віку відповідно
до ст.30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - неправомірними.

Зобов'язати Департамент соціальної
політики Луцької міської ради
нараховувати та виплачувати на користь
ОСОБА_1 щомісячної виплати в розмірі 50 %
мінімальної заробітної плати
незалежно від інших виплат на кожну
дитину шкільного віку, а саме ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідно до
п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи з 09 лютого 2011
року до настання обставин, з якими
законодавство пов'язує зміну порядку і
розміру виплати або припинення права
на ці виплати, з врахуванням виплачених
сум.

Зобов'язати Департамент соціальної
політики Луцької міської ради
нараховувати та виплачувати на користь
ОСОБА_1 щомісячної виплати в розмірі 50 %
мінімальної заробітної плати
незалежно від інших виплат на кожну
дитину шкільного віку, а саме ОСОБА_3,
відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» починаючи
з 09 лютого 2011 року до 31 травня 2011 року, з
врахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук