Справа № 813/6350/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 року
№ 813/6350/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Наконечної О.І.,
представника відповідача Яремко В.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Львіввугілля» в особі Відокремленого
підрозділу «Оздоровчо-лікувальний
комплекс «Ровесник» до Сокальської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним і скасування
податкового повідомлення-рішення
Державне підприємство «Львіввугілля»
в особі Відокремленого підрозділу
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник» звернулося до суду з
позовною заявою до Сокальської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
(надалі - Сокальська ОДПІ ГУ Міндоходів
у Львівській області), у якій просило
визнати нечинним податкове
В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що Сокальською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області було
проведено перевірку позивача з питань
своєчасної сплати до бюджету
Відокремленим підрозділом
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник» узгодженої суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток за перше півріччя 2013 року та в
результаті було виявлено порушення,
яке полягало у несвоєчасній сплаті
такого зобов'язання. У зв'язку з чим
відповідач виніс податкове
року, котрим застосував до
Відокремленого підрозділу
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник» штрафну (фінансову) санкцію
в сумі 13 911,20 грн. Однак, на переконання
позивача таке рішення було прийняте
контролюючим органом із порушенням
норм матеріального права та воно
суперечить чинному законодавству
Так, позивач зазначає, що Відокремлений
підрозділ «Оздоровчо-лікувальний
комплекс «Ровесник» не має статусу
юридичної особи, діє на підставі
положення про відокремлений підрозділ,
а його правосуб'єктність обмежується
колом повноважень, які надані головним
підприємством. Згідно з діючим
положенням про Відокремлений
підрозділ «Оздоровчо-лікувальний
комплекс «Ровесник», він самостійно
нараховує та сплачує всі податки та
інші обов'язкові платежі до бюджету та
фондів, однак, за винятком податку на
прибуток, податку на додану вартість,
екологічного податку. Тобто, такий
відокремлений підрозділ не є платником
податку на прибуток і не може допускати
порушень в сплаті такого податку. Окрім
того, позивач посилається на норми п.152.4
ст.152 Податкового кодексу України, які
передбачають можливість сплати
платником податку, який має
відокремлені підрозділи на іншій
території, консолідованого податку на
прибуток за місцезнаходженням таких
відокремлених підрозділів, а також за
своїм місцезнаходженням, зменшений на
суму податку, сплаченого за
місцезнаходженням відокремлених
підрозділів. При цьому,
відповідальність за своєчасне та повне
внесення сум податку до бюджету за
місцезнаходженням відокремлених
підрозділів несе платник податку, у
складі якого знаходяться такі
відокремлені підрозділи, тобто головне
А тому, позивач вважає, що в даному
випадку обов'язок зі своєчасної й
належної сплати податку на прибуток
покладено виключно на головне
підприємство - Державне підприємство
«Львіввугілля», а не на його
відокремлений підрозділ -
Відокремлений підрозділ
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник». Відповідно, й
відповідальність за його сплату несе
головне підприємство, а отже,
притягнення до відповідальності
Відокремленого підрозділу
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник» є безпідставним.
Ухвалами судді від 17.09.2014 року у даній
адміністративній справі відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.

На заперечення проти позову
відповідачем було подано заперечення
проти позовних вимог, доповнення до
заперечення, в яких відповідач
обґрунтовує законність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення, а
його позиція полягає в наступному.

Сокальська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області зазначає, що
Відокремленим підрозділом
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник» було подано до органу
доходів і зборів розрахунок податкових
зобов'язань щодо сплати
консолідованого податку на прибуток за
перше півріччя 2013 року № від
09.08.2013 року, яким до сплати було
визначено податкове зобов'язання в
сумі 258 382 грн. з граничним терміном
сплати - 19.08.2013 року. Однак, частину
вказаного зобов'язання в сумі 69 556 грн.
у граничні терміни сплачено не було, а
погашено лише в листопаді 2013 року за
рахунок декларування від'ємного
значення податку за три квартали 2013
року (№ від 06.11.2013 року).

Зазначена обставина свідчить про
порушення строків сплати узгодженої
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств, за що п.126.1
ст.126 Податкового кодексу України
передбачена відповідальність. У
зв'язку з чим, відповідач вважає
правомірним застосування до
Відокремленого підрозділу
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник» штрафної санкції за
порушення граничного строку сплати
узгодженого грошового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств. При
цьому, відповідач стверджує, що саме
такий відокремлений підрозділ повинен
нести відповідальність, оскільки він є
платником податку на прибуток нарівні
з головним підприємством, що
обумовлено п.133.1 ст.133 Податкового
кодексу України. Одночасно відповідач
зазначає, що з врахуванням приписів
абз.7 п.152.4 ст.152 Податкового кодексу
України оспорюване податкове
повідомлення-рішення було вручено
головному бухгалтеру юридичної особи -
Державного підприємства
«Львіввугілля», оскільки суть
відповідальності юридичної особи,
передбаченої даною нормою, полягає
саме в сплаті нарахованих штрафних
санкцій.

Таким чином, на переконання
відповідача його рішення повністю
відповідало нормам чинного
законодавства України та є
правомірним.

За клопотанням від 31.10.2014 року
позивачем було уточнено позовні вимоги
та, з врахуванням таких уточнень,
позивач просить суд визнати
протиправним і скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 19.06.2014
року.

У судових засіданнях представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю, надали пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві й просили
позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечила, вказала на правомірність
винесення спірного податкового
повідомлення-рішення № від 19.06.2014
року та вважає, що воно прийняте в
повній відповідності з чинним
законодавством України, а відтак,
просила у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.06.2014 року
Сокальською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області в її приміщенні
було проведено перевірку платника
податків Державного підприємства
«Львіввугілля» (ідентифікаційний код
32323256) з питань своєчасності сплати
узгоджених податкових зобов'язань з
податку на прибуток Відокремленого
підрозділу «Оздоровчо-лікувальний
комплекс «Ровесник» Державного
підприємства «Львіввугілля»
(ідентифікаційний код 26453503).

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено акт
№321/150/26453503 від 11.06.2014 року, у якому
зафіксовано факт несвоєчасної сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток.

Так, згідно з розрахунком податкових
зобов'язань щодо сплати
консолідованого податку на прибуток
підприємства № від 09.08.2013 року,
було узгоджене податкове зобов'язання
Відокремленого підрозділу
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник» в сумі 258 382 грн., граничний
термін сплати якого - 19.08.2013 року.

Однак, погашення частини вказаного
зобов'язання в сумі 69 556 грн. відбулося
з порушенням граничного строку за
рахунок задекларованого та
нарахованого 19.11.2013 року в картці
особового рахунку від'ємного значення
суми податкового зобов'язання, згідно
розрахунку податкових зобов'язань щодо
сплати консолідованого податку на
прибуток підприємства № від
06.11.2013 року.

Указане, за висновком акта №321/150/26453503
від 11.06.2014 року, свідчить про порушення
платником податків норми п.57.1 ст.57
Податкового кодексу України та
прострочення сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання на 92
календарних дні. У відповідності до
абз.3 п.126.1 Податкового кодексу України,
таке порушення тягне за собою
відповідальність у розмірі 20 відсотків
погашеної суми податкового боргу.

У зв'язку з чим, на підставі акту
№321/150/26453503 від 11.06.2014 року, відповідачем
було прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 19.06.2014
року щодо сплати Відокремленим
підрозділом «Оздоровчо-лікувальний
комплекс «Ровесник» Державного
підприємства «Львіввугілля»
(ідентифікаційний код 26453503) штрафу в
розмірі 20% погашеного податкового
боргу в сумі 13 911,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суб'єкта
владних повноважень, позивачем було
заявлено даний позов, у якому Державне
підприємство «Львіввугілля» в особі
Відокремленого підрозділу
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник» стверджує про
неправомірність притягнення до
відповідальності відокремленого
підрозділу та, відповідно, про
протиправність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення.

Суд відзначає, що Відокремлений
підрозділ «Оздоровчо-лікувальний
комплекс «Ровесник» Державного
підприємства «Львіввугілля» було
створено згідно з наказом Державного
підприємства «Львіввугілля» №107 від
06.10.2003 року. Свою діяльність
Відокремлений підрозділ
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник» провадить на підставі
положення, затвердженого в новій
редакції 13.09.2011 року Державним
підприємством «Львіввугілля». У
відповідності до п.3.2 положення та
згідно з даними довідки з ЄДРПОУ АБ
№484544, Відокремлений підрозділ
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник» не є юридичною особою, а
являється відокремленим підрозділом.

Згідно з п.п.14.1.30 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, відокремлені
підрозділи слід трактувати (окрім як
для розділу IV «Податок на доходи
фізичних осіб» Податкового кодексу
України) у значенні, визначеному
Цивільним кодексом України та Законом
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців». У відповідності до
ст.95 Цивільного кодексу України, філією
є відокремлений підрозділ юридичної
особи, що розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює всі або
частину її функцій. Представництвом є
відокремлений підрозділ юридичної
особи, що розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює
представництво і захист інтересів
юридичної особи. Філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення. Згідно з абз.2 ч.1 ст.1 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», відокремлений
підрозділ юридичної особи - це філія,
інший підрозділ юридичної особи, що
знаходиться поза її місцезнаходженням
та виробляє продукцію, виконує роботи
або операції, надає послуги від імені
юридичної особи, або представництво, що
здійснює представництво і захист
інтересів юридичної особи.

Відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового
кодексу України, платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з приписами п.п.133.1.1 п.133.1 ст.133
Податкового кодексу України,
платниками податку на прибуток
підприємств з числа резидентів є
суб'єкти господарювання - юридичні
особи, які провадять господарську
діяльність як на території України, так
і за її межами. Окрім того, п.п.133.1.5 п.133.1
ст.133 Податкового кодексу України
передбачено, що платниками податку на
прибуток підприємств з числа
резидентів також є відокремлені
підрозділи платників податку,
зазначених у підпункті 133.1.1 цього
пункту, визначені відповідно до
розділу I цього Кодексу, за винятком
представництв.

У зв'язку з чим, суд відзначає, що
платником податку на прибуток
підприємств може бути як юридична
особа, в даному випадку - Державне
підприємство «Львіввугілля», так і її
відокремлений підрозділ, у даному
випадку - Відокремлений підрозділ
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник».

При цьому, суд звертає увагу на те, що
абз.2-4 п.152.4 Податкового кодексу України
визначено, що платник податку, який має
у своєму складі відокремлені
підрозділи, розташовані на території
іншої, ніж такий платник податку,
територіальної громади може прийняти
рішення щодо сплати консолідованого
податку та сплачувати податок за
місцезнаходженням таких відокремлених
підрозділів, а також за своїм
місцезнаходженням, визначений згідно з
нормами цього розділу та зменшений на
суму податку, сплаченого за
місцезнаходженням відокремлених
підрозділів.

Сума податку на прибуток відокремлених
підрозділів за відповідний звітний
(податковий) період визначається
розрахунково виходячи із загальної
суми податку, нарахованого платником
податку, розподіленого пропорційно
питомій вазі суми витрат відокремлених
підрозділів такого платника податку в
загальній сумі витрат цього платника
податку.

Вибір порядку сплати податку на
прибуток, визначеного цим підпунктом,
здійснюється платником податку
самостійно до 1 липня року, що передує
звітному, про що повідомляються
контролюючі органи за
місцезнаходженням такого платника
податку та його філій (відокремлених
підрозділів).

Відповідно, базуючись на наведених
вище правових нормах, слід дійти
обґрунтованого висновку, що
оподаткування прибутку відокремлених
підрозділів юридичної особи може
провадитися або відокремленим
підрозділом в якості самостійного
платника, або головним підприємством
шляхом сплати консолідованого податку
на прибуток за себе й відокремлені
підрозділи.

При цьому, суд підкреслює, що
визначення платників податків на
прибуток, окреслене у п.п.133.1.1 і п.п.133.1.5
п.133.1 ст.133 Податкового кодексу України,
не передбачає одночасної сплати одного
й того ж податку різними платниками, а в
сукупності з нормою п.152.4 ст.152
Податкового кодексу України допускає
та передбачає можливість визначення з
допустимої множини лише одного
платника податку на прибуток, тобто,
таким платником може вважатися або
головне підприємство, або ж його
відокремлений підрозділ.

У даному випадку, що не оспорюється
сторонами в справі, Державне
підприємство «Львіввугілля» є
платником консолідованого податку на
прибуток, тобто сплачує його за себе і
за свій Відокремлений підрозділ
«Оздоровчо-лікувальний комплекс
«Ровесник». Зазначене підтверджується
й положенням про Відокремлений
підрозділ «Оздоровчо-лікувальний
комплекс «Ровесник» Державного
підприємства «Львіввугілля»,
затвердженого в новій редакції 13.09.2011
року, згідно з п.6.7.3 якого підрозділ
самостійно нараховує та сплачує всі
податки та інші обов'язкові платежі до
бюджету та фондів, однак, за винятком
податку на прибуток, податку на додану
вартість, екологічного податку.

Отже, саме Державне підприємство
«Львіввугілля» слід вважати платником
податку на прибуток підприємства, в
тому числі й отриманого його
відокремленими підрозділами, а тому
саме на нього поширюється визначений
п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу
України обов'язок сплачувати податки
та збори в строки та у розмірах,
встановлених Податковим кодексом
України та законами з питань митної
справи. У той же час, відокремлений
підрозділ за таких умов лише зберігає
потенційну можливість сплати податку
на прибуток як платник податків,
задекларовану п.п.133.1.5 Податкового
кодексу України, однак, виключно за
умови прийняття відповідного рішення
головним підприємством, чого в цьому
випадку не відбулося.

А тому, суд критично оцінює твердження
відповідача про те, що обов'язок зі
сплати податку на прибуток одночасно
покладався як на головне підприємство,
так і на його відокремлений підрозділ,
позаяк така теза не підкріплюється
нормами чинного податкового
законодавства та суперечить
наведеними вище положенням
Податкового кодексу України. Суд
підкреслює, що за умови сплати
консолідованого податку на прибуток
саме головне підприємство зобов'язане
справляти такий податок у встановлені
законом порядок й спосіб. У свою чергу,
відокремлений підрозділ у такому
випадку позбавлений обов'язку щодо
своєчасного та повного внесення сум
податку до бюджету, оскільки він не
наділений функціями контролю за
головним підприємством як юридичною
особою та платником податку. При цьому,
на відокремлений підрозділ нормою абз.5
п.152.4 ст.152 Податкового кодексу України
лише покладається обов'язок щодо
подання контролюючому органу за своїм
місцезнаходженням розрахунку
податкових зобов'язань щодо сплати
консолідованого податку, що як
вбачається з матеріалів справи ним
було здійснено.

Окрім того, неможливість покладення
відповідальності за несвоєчасну
сплату податку на прибуток при сплаті
підприємством консолідованого податку
на відокремлений підрозділ випливає й
з приписів п.п.109.1, 109.2, 110.1, 111.1
Податкового кодексу України, за
нормами яких відповідальність несуть
платники податків за допущені ними
податкові правопорушення, тобто за
невиконання чи неналежне виконання
вимог, установлених Податковим
кодексом України та іншим
законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. У даному ж випадку,
зважаючи на те, що при сплаті
консолідованого податку для
відокремленого підрозділу ані
Податковим кодексом України, ані іншим
законодавством не встановлено прямих
вимог щодо перерахування ним податку
на прибуток до бюджету, він не може й
допускати їх порушень.

Зазначені висновки також відповідають
і підтверджуються нормою абз.7 п.152.4
ст.152 Податкового кодексу України, яка
визначає, що відповідальність за
своєчасне та повне внесення сум
податку до бюджету за
місцезнаходженням відокремлених
підрозділів несе платник податку, у
складі якого знаходяться такі
відокремлені підрозділи. Під чим, на
переконання суду, слід розуміти власне
позитивний обов'язок головного
підприємства - платника податку щодо
належного справляння податку на
прибуток. А також зазначена норма абз.7
п.152.4 ст.152 Податкового кодексу України
виключає можливість негативної
відповідальності відокремленого
підрозділу, позаяк прямо визначає
суб'єктом відповідальності саме
платника податку, у складі якого
знаходяться відокремлені підрозділи,
тобто відповідну юридичну особу.

Із урахуванням чого, суд приходить до
обґрунтованого висновку, що суб'єктом
відповідальності за несвоєчасне
виконання узгодженого грошового
зобов'язання з податку на прибуток
відокремлених підрозділів, у разі
сплати консолідованого податку, може
бути виключно юридична особа, оскільки
саме вона несе обов'язок зі сплати
податку та відповідає за своєчасне й
повне внесення його до бюджету. А отже,
у даному випадку притягнення до
відповідальності відокремленого
підрозділу юридичної особи за
невиконання головним підприємством
обов'язку зі сплати консолідованого
податку є неправомірним.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у п.110 рішення у справі
«Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що адміністративні суди, які
розглядають скарги заявників стосовно
рішень податкового управління, мають
повну юрисдикцію у цих справах та
повноваження скасувати оскаржені
рішення. Справи мають бути розглянуті
на підставі поданих доказів, а довести
наявність підстав, передбачених
відповідними законами, для призначення
податкових штрафів має саме податкове
управління.

У даній справі Сокальська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області як
суб'єкт владних повноважень не надала
до суду достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються її висновки та
заперечення, та нею не було спростовано
доводів позивача.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, суд приходить до
переконання, що суб'єкт владних
повноважень, прийнявши оскаржуване
рішення, не дотримався принципу
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського суду з
прав людини, вимог чинного податкового
законодавства України та передбачених
ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Сокальської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 19.06.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Державного підприємства
«Львіввугілля» в особі Відокремленого
підрозділу «Оздоровчо-лікувальний
комплекс «Ровесник» сплачений судовий
збір у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70
коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 10 листопада 2014 року.