Справа № 802/3101/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 листопада 2014 р.
Справа № 802/3101/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Федчук Тетяни Юріївни

позивача: ОСОБА_1

представників позивача:
ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідача:
Морозової О.О., Нестерук М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Вінницької об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення та рішення
контролюючого органу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
фізична-особа підприємець ОСОБА_1 (далі
- ФОП ОСОБА_1, позивач) з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Вінницька ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення та рішення
контролюючого органу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
підставі висновків акту
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р.
від 17.03.2014р. № 613/1701/НОМЕР_1, Вінницькою
ОДПІ 27.03.2014р. прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким ФОП
ОСОБА_1 збільшено суму грошового
зобов`язання по податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем на
33153,39 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 8288,35 грн., та рішення №
, яким ФОП ОСОБА_1 донараховано
71259,27 грн. єдиного внеску на
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування та застосовано
до нього штрафні санкції в розмірі 6608,65
грн.

Позивач не погодився з висновками
податкового органу, викладеними у акті
перевірки, а, відповідно, і з прийнятими
рішеннями, вважає їх протиправними та
просить скасувати.

Ухвалою суду від 04.11.2014р.
адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 в
частині позовних вимог про визнання
протиправним та скасування рішення
Вінницької ОДПІ від 27.03.2014р. № -
залишено без розгляду.

Позивач та його повноважні
представники у судовому засіданні
позов підтримали та, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві
та пояснення, надані у судових
засіданнях, просили позов задовольнити
у повному обсязі.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали з підстав, викладених
у письмових запереченнях від 19.09.2014р.
(Вхід.№18775/14 від 19.09.2014р.), в яких
зазначено, що Вінницька ОДПІ, приймаючи
оскаржувані рішення, діяла згідно із
нормами чинного законодавства на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому
адміністративний позов не підлягає
задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача та його
представників, заперечення
представників відповідача, оцінивши
надані у справу докази, надавши їм
юридичну оцінку, суд прийшов до
висновку, що позов є необґрунтованим та
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як встановлено судом, в період з 15.11.2013р.
по 28.11.2013р. старшим державним
ревізором-інспектором Вінницької ОДПІ
проведено планову виїзну
документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2013р.

За результатами перевірки складено акт
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013р.
від 17.03.2014р. № 613/1701/НОМЕР_1 (далі - акт
перевірки).

Згідно висновків даного акту,
перевіркою встановлено порушення,
зокрема, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, Податкового
кодексу України, в результаті чого ФОП
ОСОБА_1 донараховано податок з доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за період,
що перевірявся в сумі 33153,39 грн., в т.ч.:
за 2012 рік - 27675,49 грн., за 2013 рік - 5477,90 грн.

27 березня 2014 року, на підставі
висновків акту перевірки, Вінницькою
ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким ФОП
ОСОБА_1 збільшено суму грошового
зобов`язання по податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем на
суму 33153,39 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 8288,35
грн.

Визначаючись щодо заявленого позову
суд виходив з наступного.

Так, зі змісту акту перевірки, на
підставі висновків якого прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 27.03.2014р. №
, слідує, що посадовою особою
Вінницької ОДПІ під час проведення
перевірки встановлено, що в порушення
норм Податкового кодексу України, ФОП
ОСОБА_1 завищено в 2012 році суму валових
витрат на 175544,44 грн. Згідно первинних
бухгалтерських документів (товарні
накладні, розрахункові документи),
наданих підприємцем до перевірки, сума
придбання товарно- матеріальних
цінностей за 2012 рік становить 1138192,00
грн., залишки товарно-матеріальних
цінностей станом на 01.01.2012р. складають
64978,45 грн. (дані залишки
товарно-матеріальних цінностей
підтверджено актом попередньої
планової виїзної документальної
перевірки № 370/1721 від 11.04.2012р.), залишки
товарно-матеріальних цінностей надані
самозайнятою особою на перевірку та
підтверджені документальною
перевіркою станом на 01.01.2013р.
становлять 206901,82 грн. Враховуючи
вищевикладене, собівартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані ФОП ОСОБА_1 в 2012 році
становить 996269,55 грн. В той же час,
згідно даних декларації про доходи
позивача, вартість придбаних
товарно-матеріально цінностей, що
реалізовані або використані у
виробництві продукції в 2012 році
становить 1171813,99 грн. Таким чином, ФОП
ОСОБА_1 безпідставно завищено суму
валових витрат в частині собівартості
придбаного та реалізованого товару на
суму 175544,44 грн.

Також, в порушення норм Податкового
кодексу України, ФОП ОСОБА_1 завищено в
2013 році суму валових витрат на 21713,00 грн.
Згідно первинних бухгалтерських
документів (товарні накладні,
розрахункові документи, книги обліку
доходів і витрат), наданих підприємцем
до перевірки, сума придбання товарно-
матеріальних цінностей за 2013 рік
становить 1073601,67 грн., залишки
товарно-матеріальних цінностей станом
на 01.01.2013р. складають 206901,82 грн., залишки
товарно-матеріальних цінностей надані
самозайнятою особою на перевірку та
підтверджені документальною
перевіркою станом на 01.01.2014р.
становлять 160356,98 грн. Враховуючи
вищевикладене, собівартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані ФОП ОСОБА_1 в 2013 році
становить 1120146,51 грн. В той же час,
згідно даних декларації про доходи
позивача, вартість придбаних
товарно-матеріально цінностей, що
реалізовані або використані у
виробництві продукції в 2013 році
становить 1141859,91 грн. Таким чином, ФОП
ОСОБА_1 безпідставно завищено суму
валових витрат в частині собівартості
придбаного та реалізованого товару на
суму 21713,00 грн.

Тобто, завищення суми валових витрат
призвело до неправильного визначення
позивачем суми податкового
зобов`язання з податку на доходи
фізичних осіб, а тому, згідно висновків
акту перевірки, ФОП ОСОБА_1
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за період,
що перевірявся в сумі 33153,39 грн., в т.ч.:
за 2012 рік - 27675,49 грн., за 2013 рік - 5477,90 грн.

Суд погоджується з висновками,
викладеними в акті перевірки від
17.03.2014р. № 613/1701/НОМЕР_1 щодо порушення
позивачем п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України, та, відповідно, із
прийнятим на їх підставі податковим
повідомленням-рішенням від 27.03.2014р. №
з огляду на наступне.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового
кодексу України, доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

При цьому, п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України визначено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів, згідно
із п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу ІІІ
Податкового кодексу України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України визначено,
що витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому, п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України, передбачено, що
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Проаналізувавши дані норми стає
зрозумілим, що для визначення чистого
доходу, який підлягає оподаткуванню
податком з доходів фізичних осіб у
звітного періоді, яким в даному випадку
є календарний рік, необхідно брати
отриманий за цей рік дохід і витрати,
пов`язані з отримання цього доходу.

В той же час, якщо дохід отримано в
одному році, а витрати під цей дохід
понесено в наступному році, їх уже не
можна враховувати для цілей
оподаткування.

З довідок ФОП ОСОБА_1 за 2012, 2013 року, які
містяться в матеріалах справи, та з
пояснень, наданих позивачем та його
представника під час судового розгляду
справи, слідує, що до вартості
товарно-матеріальних цінностей,
придбаних у 2012 році, позивачем включено
суму, сплачену у 2012 році, за товар,
отриманий у 2011 році, а до вартості
товарно-матеріальних цінностей,
придбаних 2013 році, позивачем включену
суму, сплачену у 2013 році, за товар,
отриманий у 2012 році.

При цьому, суду не надано беззаперечних
доказів в підтвердження того, що товар,
отриманий позивачем у 2011 році
реалізовувався ним у 2012 році, в той час,
як товар, отриманий позивачем у 2012 році
реалізовувався ним у 2013 році.

Тобто, позивачем та його повноважними
представниками під час судового
розгляду справи не доведеного факту
впливу на отримання доходів позивачем
у звітному періоді, здійснення ним
витрат на оплату товару, отриманого у
попередньому звітному періоді.

Що стосується посилань позивача та
його представників на аудиторський
звіт незалежного аудитора ТОВ
"Аудиторська фірма "Стандарт Плюс" від
02.07.2014р., висновки якого аналогічні з
позицією позивача, то суд не вважає
його належним доказом в даному випадку,
з огляду на таке.

Так, згідно ч. 2 ст. 3 ст. Закону України
"Про аудиторську діяльність" аудит -
перевірка даних бухгалтерського
обліку і показників фінансової
звітності суб'єкта господарювання з
метою висловлення незалежної думки
аудитора про її достовірність в усіх
суттєвих аспектах та відповідність
вимогам законів України, положень
(стандартів) бухгалтерського обліку
або інших правил (внутрішніх положень
суб'єктів господарювання) згідно із
вимогами користувачів.

В даному ж випадку суду фактично
необхідно встановити, чи впливали
безпосередньо суми валових витрат на
отримання позивачем доходу у
відповідному звітному періоді.

З огляду на все вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає, оскільки
висновки, викладені в акті перевірки,
на підставі яких прийнято оскаржуване
податкове повідомлення - рішення,
знайшли своє підтвердження під час
судового розгляду справи.

При ухваленні рішення в даній
адміністративній справі суд також
керувався наступним.

Частина друга статті 19 Конституції
України зобов'язує органи державної
влади діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 КАС України оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що
всі дії відповідача, пов'язані з
предметом даного позову, відповідають
критеріям щодо правомірності в
контексті статті 2 КАС України.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість доводів сторін,
оцінивши докази суб'єкта владних
повноважень на підтвердження
правомірності прийняття оскаржуваного
рішення та докази, надані позивачем,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
Вінницької ОДПІ від 27.03.2014р. № , а
тому заявлений адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Зважаючи на
відсутність в матеріалах справи
документів на підтвердження
відповідних судових витрат, судові
витрати стягненню з позивача не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Вергелес Андрій Валерійович