Справа № 815/160/13-а
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/160/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

При секретарі:
Солдатовій О.С.

За участю сторін:

Представника позивача:
Санжарук О.О.

Представника відповідача:
Форостенка О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державної фінансової
інспекції в Одеській області до
Одеської виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№14) про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Державна фінансова інспекція в
Одеській області (далі ДФІ в Одеській
області) звернулась до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Одеської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№14) про
зобов'язання відповідача виконати п.п.
2, 11, 12, 13 вимоги Одеської об'єднаної
державної фінансової інспекції
№810-28/1923 від 31.08.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
період з 07.05.2012 року по 20.07.2012 року
Одеською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією було проведено
планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
Одеської виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№14) за
період з 01.06.2010 року по завершений
звітній період 2012 року, про що було
складено акт ревізії №810-16/29 від 27.07.2012
року, в якому зафіксовані виявлені під
час ревізії з боку підконтрольної
установи порушення. На підставі
зазначеного акту ревізії Одеською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією на адресу відповідача
листом від 31.08.2012 року №810-28/1923 було
направлено вимогу про усунення
виявлених ревізією порушень. Однак
відповідачем не було виконано пункти 2,
11, 12, 13 зазначеної вимоги Одеської
об'єднаної державної фінансової
інспекції, у зв'язку з чим відповідно до
п. 10 ст. 10, ст. 15 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
позивач був змушений звернутись до
суду.

Представник позивача у судовому
засіданні, посилаючись на
обґрунтування, викладені у позовній
заяві, підтримала позовні вимоги у
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних вимог ДФІ в
Одеській області та просив відмовити у
їх задоволенні у повному обсязі.
Зазначив, що вони є безпідставними,
оскільки постановою Одеського
окружного адміністративного суду від
15.01.2013 року у справі №1570/5766/2012 визнано
протиправними та скасовано п.п. 2, 11, 13
вимоги Одеської об'єднаної державної
фінансової інспекції №810-28/1923 від 31.08.2012
року, на підставі яких контролюючий
орган звернувся до суду у справі
№815/1670/13-а із даним адміністративним
позовом. Є також безпідставними
позовні вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача виконати п. 12
вимоги Одеської об'єднаної державної
фінансової інспекції №810-28/1923 від 31.08.2012
року про зобов'язання провести
претензійно-позовну роботу з ДП
«Підприємство Одеської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області №14» щодо повернення
коштів (суми індексації засудженим) за
виконані роботи, та п. 12 вимоги ДФІ
виконанню не підлягає, оскільки оплата
праці засуджених відповідно до Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» індексації не
підлягає, з огляду на те, що відповідно
до діючого трудового законодавства
зазначені особи не є найманими
працівниками.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, дослідивши наявні в
справі письмові докази, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ДФІ в
Одеській області не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» від 26 січня 1993 року №2939-XII
(далі Закон України №2939-XII) головним
завданням органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяття
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Частинами 2 та 5 статті 2 Закону України
№2939-XII передбачено, що державний
фінансовий контроль реалізується
через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі
ревізії та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Судом було встановлено, що в період з
07.05.2012 року по 20.07.2012 року посадовими
особами Одеської об'єднаної державної
фінансової інспекції відповідно до
п.1.1.6.1 плану роботи на 2 квартал 2012 року
та на підставі направлень від 17.05.2012
року №113, від 30.05.2012 року №№96,97,98
проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
Одеської виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№14) за
період з 01.06.2010 року по завершений
звітній період 2012 року.

За результатами ревізії складено акт
ревізії № 810-16/29 від 27.07.2012 року, у якому
відображено виявлені під час ревізії
порушення фінансово-господарської
діяльності з боку Одеської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області (№14) (а.с. 14-61).

Згідно п.7 ст.10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
органам державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Частиною 2 статті 15 Закону України
№2939-XII передбачено, що законні вимоги
службових осіб органу державного
фінансового контролю є обов'язковими
для виконання службовими особами
об'єктів, що контролюються.

На підставі акту ревізії №810-16/29 від
27.07.2012 року за наслідками перевірки
позивачем на адресу Одеської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області (№14) рекомендованим
листом від 31.08.2012 року №810-28/1923
направлено вимоги щодо усунення
порушень, виявлених під час ревізії
фінансово-господарської діяльності
(всього 15 вимог) (а.с. 8-13), зокрема:

- пункт 2, в якому зазначено, що в
порушення вимог п. 3.1.1.1. Правил
визначення вартості будівництва (ДБН
Д.1.1-1-2000), затверджених наказом Держбуду
України від 27.08.2000 року №174, п.1 ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» до актів виконаних робіт в
розділі додаткові витрати при
виконанні будівельно-монтажних робіт
включено 50% нарахування на заробітну
плату спецконтингенту, що призвели до
матеріальної шкоди (збитків) на
загальну суму 21859, 62 грн. У зв'язку з чим
висунуто відповідачу вимогу
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість на суму 21859,62 грн. та
провести претензійно-позовну роботу з
контрагентом (підрядником) щодо
відшкодування коштів; в іншому випадку
стягнути з осіб, винних у
безпідставному покритті за рахунок
бюджетних коштів витрат сторонніх
юридичних осіб, у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст. 130-136 КЗпПУ;

- пункт 11, в якому зазначено, що в
порушення п.1 постанови Кабінету
Міністрів України від 13.03.1998 року №663
«Про норми відшкодування витрат на
відрядження в межах України та за
кордон», п.2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 02.02.2011 року № 98
«Про суми та склад витрат на
відрядження державних службовців, а
також інших осіб, що направляються у
відрядження підприємствами,
установами та організаціями, які
повністю або частково утримуються
(фінансуються) за рахунок бюджетних
коштів», п.1 Інструкції про службові
відрядження в межах України та за
кордон, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від
13.03.1998 року №59, при відрядженні для
підвищення кваліфікації та первинної
підготовки деяким працівникам
нараховувались та виплачувались
добові лише за день від'їзду та за день
приїзду, що призвело до недоотримання
підзвітними особами грошових коштів у
сумі 11815,50 грн. У зв'язку з чим висунуто
вимогу провести донарахування та
виплатити недоотримані підзвітними
особами грошові кошти в сумі 11 815, 50 грн.;

- пункт 12, в якому зазначено, що в
порушення п. 1 ст. 180 Господарського
кодексу України, в ході зустрічної
звірки з ДП «Підприємство Одеської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області №14» було
встановлено, що підприємством у серпні
та вересні 2011 року не була нарахована
сума індексації засудженим за роботу у
розмірі 2392,33 грн., що призвело до
недоотримання доходів установою в сумі
1196,16 грн. У зв'язку з чим висунуто вимогу
провести претензійно-позовну роботу з
ДП «Підприємство Одеської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області №14» щодо повернення
коштів за виконані роботи (надані
послуги), реалізоване майно в сумі 1196,16
грн.;

- пункт 13, в якому зазначено, що в
порушенням вимог ст.4 Закону України
«Про індексацію грошових коштів
населення» та п.2 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, у
серпні та вересні 2011 року не проведено
індексацію заробітної плати
засуджених, в результаті чого
засудженими недоотримано заробітної
плати на загальну суму 529,32 грн. У
зв'язку з чим висунуто вимогу провести
донарахування та виплатити засудженим
недоотриману заробітну плату в сумі 529,
32 грн.

Зазначену вимогу Одеської об'єднаної
державної фінансової інспекції в
частині пунктів 2, 11, 13 відповідачем
було оскаржено до Одеського окружного
адміністративного суду.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15.01.2013 року
у справі №1570/5766/2012 за адміністративним
позовом Одеської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Одеській області (№14)
до ДФІ в Одеській області про визнання
незаконними та скасування пунктів 2, 11,
13 вимоги, було визнано протиправною та
скасовано пункти 2, 11, 13 вимоги Одеської
об'єднаної державної фінансової
інспекції №810-28/1923 від 31.08.2012 року.
Зазначена постанова набрала законної
сили 06.02.2014 року (а.с. 93-103).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на те, що пункти 2, 11, 13 вимоги
Одеської об'єднаної державної
фінансової інспекції № 810-28/1923 від
31.08.2012 року про усунення виявлених
ревізією порушень законодавства, з
приводу невиконання яких ДФІ в
Одеській області звернулось до суду з
позовною вимогою про зобов'язання
відповідача їх виконати, скасовані
постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15.01.2013 року,
яка набрала чинності, як протиправні,
суд вважає, що в адміністративній
справі №815/1670/13-а відсутні правові
підстави для зобов'язання Одеської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№14)
вчинити визначені у зазначених пунктах
вимоги дії, у зв'язку з чим позовні
вимоги ДФІ в Одеській області в цій
частині задоволенню не підлягають.

Стосовно обґрунтованості позовних
вимог ДФІ в Одеській області про
зобов'язання відповідача виконати п. 12
вимоги Одеської об'єднаної державної
фінансової інспекції №810-28/1923 від 31.08.2012
року, а саме: провести
претензійно-позовну роботу з ДП
«Підприємство Одеської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області №14» щодо повернення
коштів в сумі 1196,16 грн., суд зазначає
наступне.

Як було встановлено судом під час
судового розгляду справи, підставою
для звернення контролюючого органу до
Одеської виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№14) із
зазначеною вимогою стало встановлення
в ході зустрічної звірки з ДП
«Підприємство Одеської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області №14» факт того, що
підприємством у серпні та вересні 2011
року не була нарахована сума
індексації засудженим за роботу у
розмірі 2392,33 грн., що призвело до
недоотримання доходів Одеською
виправною колонією управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№14) в сумі
1196,16 грн.

Правові, економічні та організаційні
основи підтримання купівельної
спроможності населення України в
умовах зростання цін з метою
дотримання встановлених Конституцією
України гарантій щодо забезпечення
достатнього життєвого рівня населення
України визначає Закон України «Про
індексацію грошових доходів
населення» від 03.07.1991 року №1282-XII (далі
Закон України №1282-XII).

Згідно ст.1 цього Закону індексація
грошових доходів населення -
встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України
№1282-XII індексації підлягають грошові
доходи громадян, одержані ними в
гривнях на території України і які не
мають разового характеру: пенсії;
стипендії; оплата праці (грошове
забезпечення); суми виплат, що
здійснюються відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування; суми
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також суми, що
виплачуються особам, які мають право на
відшкодування шкоди в разі втрати
годувальника.

Статтею 6 Закону України №1282-XII
визначено, що порядок проведення
індексації грошових доходів населення
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Згідно п.2 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 року №1078
(далі Порядок №1078) індексації
підлягають грошові доходи громадян,
одержані в гривнях на території
України, які не мають разового
характеру: пенсії (з урахуванням
надбавок, доплат, підвищень до пенсії,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги на прожиття, державної
допомоги та компенсаційних виплат,
крім тих, які зазначені у пункті 3 цього
Порядку), щомісячне довічне грошове
утримання, що виплачується замість
пенсії; стипендії; оплата праці
найманих працівників підприємств,
установ, організацій у грошовому
виразі, яка включає оплату праці за
виконану роботу згідно з тарифними
ставками (окладами) і відрядними
розцінками, доплати, надбавки, премії,
гарантійні та компенсаційні виплати,
передбачені законодавством, а також
інші компенсаційні виплати, що мають
постійний характер; грошове
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу,
посадових осіб митної служби; суми
виплат, що здійснюються відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
(допомога по безробіттю, матеріальна
допомога у період професійної
підготовки, перепідготовки або
підвищення кваліфікації безробітного,
щомісячна грошова сума, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання (з
урахуванням виплат на необхідний
догляд за потерпілим), щомісячна
страхова виплата особам, які
перебували на утриманні потерпілого
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, страхова виплата дитині,
яка народилась інвалідом внаслідок
травмування на виробництві або
професійного захворювання її матері
під час вагітності); суми відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, а також суми, що виплачуються
особам, які мають право на
відшкодування шкоди у разі втрати
годувальника.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
порядок вирішення колективних
трудових спорів (конфліктів)» від 03.03.1998
року №137/98-ВР найманим працівником є
фізична особа, яка працює за трудовим
договором на підприємстві, в установі
та організації, в їх об'єднаннях або у
фізичних осіб, які використовують
найману працю.

Статтею 2 Кодексу законів про працю
України встановлено, що право громадян
України на працю, - тобто на одержання
роботи з оплатою праці не нижче
встановленого державою мінімального
розміру, - включаючи право на вільний
вибір професії, роду занять і роботи,
забезпечується державою. Працівники
реалізують право на працю шляхом
укладення трудового договору про
роботу на підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.

Згідно вимог ст. 21 Закону України «Про
оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР
працівник має право на оплату своєї
праці відповідно до актів
законодавства і колективного договору
на підставі укладеного трудового
договору.

Водночас, відповідно до ст. 118
Кримінально-виконавчого кодексу
України засуджені до позбавлення волі
повинні працювати в місцях і на
роботах, які визначаються
адміністрацією колонії. Засуджені
залучаються до суспільно корисної
праці з урахуванням наявних виробничих
потужностей, зважаючи при цьому на
стать, вік, працездатність, стан
здоров'я і спеціальність. Засуджені
залучаються до праці, як правило, на
підприємствах, у майстернях колоній, а
також на державних або інших форм
власності підприємствах за умови
забезпечення їх належної охорони та
ізоляції.

Підпунктом 6 п.2 ст.13 Закону України «Про
Державну кримінально-виконавчу службу
в Україні» від 23.06.2005 року №2713-IV
передбачено, що трудові відносини
засуджених регулюються законодавством
про працю з урахуванням вимог
кримінально-виконавчого
законодавства.

Згідно п.1.1 Інструкції з оплати праці
засуджених до обмеження та позбавлення
волі, затвердженої наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 04.10.2004 року №191,
засуджені до обмеження волі
залучаються до праці на виробництві
(підприємствах або в майстернях)
виправних центрів або на
підприємствах, в установах чи
організаціях усіх форм власності на
підставі укладених письмових угод між
установою та замовником за умови
забезпечення належного нагляду за
їхньою поведінкою.

Системно проаналізувавши вищенаведені
положення чинного законодавства
України, суд дійшов висновку, що
засуджені до обмеження волі та
позбавлення волі не є найманими
працівниками, оскільки органами
кримінально-виконавчої служби
залучаються до суспільно корисної
праці підприємствах, в установах чи
організаціях без укладання трудового
договору, а тому, з огляду на те, що
Порядком проведення індексації
грошових доходів населення окремо не
визначено оплату праці засуджених в
якості грошових доходів, які
підлягають індексації, оплата праці
засуджених відповідно до Закон України
«Про індексацію грошових доходів
населення» індексації не підлягає.

Така думка суду з цього питання
узгоджується з правовою позицією
Міністерства соціальної політики
України, викладеною у листі від 30.10.2012
року №410/10/136-12.

З огляду на викладене, суд вважає, що
вимога Одеської об'єднаної державної
фінансової інспекції, заявлена у п.12
вимоги від 31.08.2012 року №810-28/1923 не є
такою, що ґрунтується на законі та у
відповідача відсутні правові підстави
для її виконання.

При прийнятті рішення у справі в цій
частині суд також враховує те, що
обставини обґрунтованості виплати ДП
«Підприємство Одеської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області №14» засудженим
заробітної плати без нарахування
індексації були встановлені Одеським
окружним адміністративним судом в
межах розгляду адміністративної
справи №1570/5767/2012 за позовом ДП
«Підприємство Одеської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області (№ 14)» до ДФІ в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування п. п. 2, 9
вимоги від 31.08.2012 року № 810-28/1921
(постанова від 22.11.2012 року, яка набрала
законної сили 12.02.2013 року), а також при
розгляді справи №1570/5766/2012 за
адміністративним позовом Одеської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№14) до ДФІ в
Одеській області про визнання
незаконними та скасування пункту 13
вимоги Одеської об'єднаної державної
фінансової інспекції №810-28/1923 від 31.08.2012
року.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги ДФІ в
Одеській області про зобов'язання
Одеську виправну колонію управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№14)
виконати п.п. 2, 11, 12, 13 вимоги Одеської
об'єднаної державної фінансової
інспекції № 810-28/1923 від 31.08.2012 року є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7-14, 122, 158-163, 167, 186, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Державної фінансової інспекції
в Одеській області до Одеської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№14) про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити у повному обсязі.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 10 листопада 2014 року.

Суддя:
Білостоцький О.В.