Справа № 2а-589/10
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 р.
Справа № 12191/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Старунського Д.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 14.12.2010 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Монастирецької сільської ради, ОСОБА_1
про визнання рішення сесії
Монастирецької сільської ради № 148 від
27,01.2006 року незаконним, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_2 15.11.2010року звернувся до суду з
позовною заявою до Монастирецької
сільської ради Самбірського району та
ОСОБА_1 про визнання рішення сесії
Монастирецької сільської ради № 148 від
27.01.2006 року незаконним.

В позові покликається на те, що
неподалік його житлового будинку та
земельної ділянки знаходиться сад,
тобто земельна ділянка, засаджена
деревами ще у період життя його батьків
і відтоді перебуває у користуванні
їхньої сім'ї, а згодом і у його
постійному користуванні. Щорічно з
даного саду він збирає урожай, а траву
скошену в саду, використовує , як корм
для худоби. Маючи намір приватизувати
вказану земельку ділянку для ведення
садівництва він у 2009 році звернувся з
даного приводу у Монастирецьку
сільську раду, де йому і повідомили про
факт передачі земельної ділянки у
власність ОСОБА_1 на підставі рішення
сесії Монастирецької сільської ради та
про видачу йому Державного акту на
право власності на земельну ділянку.

Вважає дане рішення сесії сільської
ради незаконним, оскільки на указаній
земельній ділянці було розміщене
домоволодіння його батьків, яким він
користувався при їх житті і після
їхньої смерті і на даний час там
залишились колодязь і пивниця
побудовані батьками, чим він
користувався донедавна, а садом і
городом користується по даний час.
Враховуючи, що його користування
земельною ділянкою, яка була надана у
власність ОСОБА_1, було добросовісним,
відкритим і безперервним, вважає, що
саме у нього є переважне право на
приватизацію спірної земельної
ділянки. У суді першої інстанції
засіданні позивач конкретизував
заявлені ним позовні вимоги та просив
крім задоволення пред'явленого ним
позову також поновити процесуальний
строк для оскарження рішення
Монастирецької сільської ради № 148 від
27.01.2006 року щодо передачі земельної
ділянки у власність ОСОБА_1 для
індивідуального житлового
будівництва, оскільки він був ним
пропущений із поважних причин (факт
винесення цього рішення тривалий час
від нього замовчувався).

Оскаржуваною постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 14.12.2010 року позов ОСОБА_2 до
Монастирецької сільської ради, ОСОБА_1
про визнання рішення сесії
Монастирецької сільської ради № 148 від
27,01.2006 року незаконним - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач ОСОБА_1 просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовують тим, що у користуванні
позивача згідно по господарських книг
були земельні ділянки загальною площею
0.64га. Йому приватизували 0,8516га. та
надали у постійне користування 0,144га.
до 2000 року. Відповідачу ОСОБА_1 надали у
приватну власність земельну ділянку,
яка віднесена до земель житлової
забудови, була вільною і нею ніхто, в
тому числі і позивач не користувався.

Позивач, отримавши у приватну
власність земельну ділянку площею
0.2416га. для обслуговування житлового
будинку, тим самим реалізував своє
право па безоплатну приватизацію
вказаної категорії земель. Суд у своєму
рішення фактично змінив цільове
призначення вказаної земельної
ділянки, вказавши у мотивувальній
частині рішення, що це сад, а не землі
житлової забудови.

Відповідачем Монастирецькою сільською
радою дотримано встановлений порядок
прийняття рішення щодо безоплатної
приватизації земельних ділянок. У
відповідності до ст. 12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських рад у галузі земельних
відносин належить розпорядження
землями територіальних громад. Згідно
ч. 1 ст. 118 ЗК України (чинній па січень 2006
року) громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні подає
заяву до сільської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів.

Відповідачем виготовлено технічний
звіт про виконані роботи по підготовці
та видачі державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку. 02 листопада 2006 року ОСОБА_1
видано державний акт на право
власності па земельну ділянку серп ВГ
№519223, який зареєстрований в книзі
записів реєстрації державних актів на
праві власності на землю та право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №01 06:443:00630 в
Монастирсцькій сільській раді.

Позивач не надав суду жодного
належного та допустимого доказу, яким
би підтверджувалися ті обставини, на
які він покликається як на підставу
свої вимог, зокрема щодо
добросовісного, безперервного та
постійного користувався земельною
ділянкою площею 0,2355га. В АДРЕСА_1: щодо
накладки земельної ділянки, яка
перебуває у його власності (не знати
якої) із земельною ділянкою, яка надана
відповідачу ОСОБА_1

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що як
вбачається із пояснень позивача,
земельна ділянка, яка згідно рішення
сесії Монастирецької сільської ради
була передана ОСОБА_1, являється садом,
який був посаджений ще батьками
позивача та перебував у користуванні
їхньої сім'ї, а тепер і у його
постійному користуванні.

Відповідно до ст. 119 ЗК України -
громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органів
державної влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у
користування.

Крім цього, як зазначено позивачем, у
площу земельної ділянки, яку передано у
власність ОСОБА_1 крім саду позивача
входить і частина орної земельної
ділянки, яка приватизована на нього
згідно рішення Монастирецької
сільської ради № 8 від 02.12.1994 р. і на яку
у нього є Державний акт на право
приватної власності на землю за №330 від
04.09.2000 року, тобто частина земельної
ділянки передана і позивачу і ОСОБА_1,
отже є два власники на ту саму ділянку.

Як вбачається із справи, при передачі
земельної ділянки у власність ОСОБА_1
порушено зміст ст. 118 ЗК України, тобто,
при представленні документів, як
підстави видачі Державного акта -
рішення сесії Монастирецької
сільської ради № 148 від 27.01.2006 року та
Технічного звіту, який виданий ОСОБА_1
відсутні висновки: райархітектора,
служби охорони природи, санстанції,
охорони історичної спадщини. Також
відсутні - рішення сесії
Монастирецької сільської ради про
надання дозволу на розробку
містобудівного обґрунтування місця
розташування ділянки; містобудівне
обґрунтування та погодження із
районним архітектором,
землевпорядником, санстанцією, службою
охорони природи, службою охорони
історичної спадщини і яке необхідно
затвердити із місцевою владою; рішення
сесії Монастирецької сільської ради
про виготовлення проекту відведення
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування індивідуального
житлового будинку; проект відведення
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування індивідуального
житлового будинку; висновки служб та
погодження меж із сусідами. Отже не
дотримано у повному об'ємі процедури
передачі землі ОСОБА_1 у власність. У
відповідача ОСОБА_1 є лише одне рішення
від 27.01.2006 р. про передачу земельної
ділянки у власність і прийняте воно
перед технічним звітом. Також
передувати даному рішенню повинні були
рішення про виготовлення земельної
документації на приватизацію ділянки,
чого зроблено не було.

Враховуючи усі обставини справи в
сукупності, а також той факт, що при
оформленні права на передачу землі
ОСОБА_1, межі даної земельної ділянки не
було погоджено із сусідами, зокрема з
позивачем, більше того, даний факт
перед ним замовчувався і став відомий
випадково, коли у нього виникла
необхідність приватизації землі для
ведення садівництва - зі сторони
сільської ради має місце факт
порушення при оформленні права
власності на землю по відношенню до
ОСОБА_1 та ущемлення прав позивача як
добросовісного землекористувача
спірної земельної ділянки.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 на підставі рішення
Монастирецької сільської ради № 8 від
02.12.1994 року передано у приватну
власність земельні ділянки площею 0,85
га і 0,14 га у с. Сприня для
обслуговування житлового будинку і
ведення особистого підсобного
господарства, що підтверджується
Державними актами на право приватної
власності на землю.

Також судом встановлено, що рішенням
Монастирецької сільської ради № 148 від
27.01.2006 року земельну ділянку площею 0,2355
га по АДРЕСА_1 було передано у власність
ОСОБА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку. На
підставі даного рішення йому було
видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку від
02.11.2006 року.

Однак, суд першої інстанції зробив
помилковий висновок, що земельна
ділянка, яка згідно рішення сесії
Монастирецької сільської ради була
передана ОСОБА_1, являється садом, який
був посаджений ще батьками позивача та
перебував у користуванні їхньої сім'ї,
а тепер і у його постійному
користуванні.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Жодних зазначених документів суду не
було представлено. Крім того, згідно
погосподарської книги на спірній
земельній ділянці раніше було
розміщене будинковолодіння батька
позивача, але в 80-их роках воно було
припинено після смерті останнього
члена двору, ніким не усподкувалость, а
тому будинковолодіння по
погосподарській книзі було закрито,
жодних житлових будинків на даній
земельній ділянці не було. Також слід
зазначити, що накладення земельної
ділянки на знайшло свого підтвердження
так, як земельна ділянка ОСОБА_1 межує
із дорогою, яка і розмежовує земельні
ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Крім того, за
участю представника сільської ради,
земельного управління та центру
земельного кадастру за участю
позивача, його представника були
проведені обміри земельної ділянки
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і було з'ясовано, що це
є дві земельні ділянки, які не
зачіпають одна одну.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного
кодексу України громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного
кодексу України відповідна місцева
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає заяву, а
при передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 Земельного
кодексу України проект відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян організаціями,
які мають відповідні дозволи (ліцензії)
на виконання цих видів робіт, у строки,
що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного
кодексу України проект відведення
земельної ділянки погоджується з
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного
кодексу України районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у місячний строк розглядає
проект відведення та приймає рішення
про передачу земельної ділянки у
власність.

Таким чином, процедура прийняття
рішення відповідною радою про передачу
земельної ділянки у приватну власність
громадянам передбачає наступні етапи:
1) звернення громадянина,
зацікавленого в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки, з
відповідною заявою до відповідної
ради; 2) розгляд заяви відповідною радою
та дозволу на розробку проекту її
відведення; 3) розроблення проекту
відведення земельної ділянки; 4)
погодження проекту відведення
земельної ділянки необхідними
органами; 5) розгляд проекту відведення
земельної ділянки відповідною радою та
прийняття рішення про надання
земельної ділянки.

Проект відведення має бути погоджений
з органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Судами встановлено, що ОСОБА_1
звернувся до Монастирецької сільської
ради із заявою про передачу у приватну
власність земельну ділянку, площею 0,2355
га, для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель. За результатами розгляду
вказаної заяви ОСОБА_1 отримала дозвіл
на розроблення проекту відведення
земельної ділянки. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
ОСОБА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
розроблено ДП "Центр державного
земельного кадастру". Вказаний проект
відведення не погоджено з наступними
інстанціями: 1) органом по земельних
ресурсах; 2) природоохоронним органом; 3)
санітарно-епідеміологічним органом; 4)
органом архітектури; 5) органом охорони
культурної спадщини.

Таким чином, суд вірно прийшли до
висновку, що проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд не погоджений в
порядку, встановленому статтею 118
Земельного кодексу України.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови правильно дано правову
оцінку обставинам справі та ухвалено
судове рішення з додержанням норм
матеріального, що згідно ст. 200 КАС
України є підставою залишення
апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення.

Постанову Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 14.12.2010 року
у справі № 2а-589/11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
Д.М. Старунський

В.Я. Качмар