Справа № 804/11961/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 р. Справа № 804/11961/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового засіданняЩербак
А.Ю. за участю представників сторін: від
позивача: від відповідача: Охрименко
М.І. Копань А.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екомет Плюс» до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області третя
особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТехкомВ» про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 18.07.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

07.08.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Екомет Плюс»
звернулося з позовом до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області та просить
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача № від 18.07.2014р.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що у період з 15.05.2014р.
по 21.05.2014р. податковою інспекцією було
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
податкового законодавства з податку
на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «ТехкомВ» за
лютий 2014р. за результатами якої
складено акт від 28.05.2014р.
№3877/04-63-22-03/32351313 за висновками якого
встановлено, що позивачем сформовано
податковий кредит звітного періоду на
підставі податкових накладних, які
складені з порушенням встановленого
законодавством України порядку та
формою і не підтверджені первинними
документами (документами, які свідчать
про розвантаження товару,
товарно-транспортними документами) в
результаті чого завищено суму
податкового кредиту з ПДВ на загальну
суму 1082251 грн. На підставі вказаного
акту перевірки 18.07.2014р. податковою
інспекцією було прийнято податкове
повідомлення-рішення за № за яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ за основним платежем -1082251 грн. за
штрафними санкціями - 541125,50 грн. Позивач
вважає вказане податкове
повідомлення-рішення необґрунтованим,
прийнятим без врахування всіх
обставин, що мають значення для його
прийняття, оскільки на підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій за договорами поставки та
договору про надання в майновий
піднайм виробничого приміщення,
укладених з ТОВ «ТехкомВ», позивачем
надані всі первинні бухгалтерські
документи, що підтверджують отримання
товару від постачальника, а саме:
податкові накладні, видаткові
накладні, акти приймання-передачі, а
також платіжні доручення, що
підтверджують оплату поставленого
товару, акт приймання-передачі частини
нежитлового приміщення-виробничого
цеху, однак податковою інспекцією було
використано акт перевірки ТОВ
«ТехкомВ» від 22.05.2014р. безпідставно, так
як на момент проведення перевірки
позивача, яка проводилась з 15.05.2014р. по
21.05.2014р. акту від 22.05.2014р. ще не
існувало. Щодо не надання позивачем до
перевірки первинних документів, що
підтверджують транспортування товару,
розвантажування товару, то позивач
посилається на те, що постачання товару
відбувалося на умовах постачання DAP
згідно правил ІНКОМЕРМС в редакції
2010р., яка передбачає розвантажування
товару продавцем, яке відбулося на
складських виробничих приміщеннях м.
Дніпропетровська та
м.Дніпродзержинська. Також позивач
посилається і на безпідставність
висновків відповідача про те, що
оплата за товар у лютому 2014р. не
проводилась, так як за умовами договору
передбачена оплата впродовж 90
календарних днів з моменту поставки
товару та у відповідності до вимог п.198.2
ст.198 ПК України формування податкового
кредиту відбулося за датою отримання
платником товару, що підтверджено
податковою накладною, будь-яких
зауважень до якої податковою
інспекцією не встановлено. Позивач
також зазначає і про те, що посилання
податкової на те, що видаткові накладні
складені з порушенням, а саме:
встановлено відсутність місця
постачання, не відповідають дійсності,
видаткові накладні містять всі
необхідні реквізити, окрім того,
передача товару здійснювалась за
допомогою актів прийому-передачі та
підставою для віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ є не
видаткова накладна, а податкова
накладна згідно до ст. 198 ПК України.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував, у
письмових запереченнях на позов
просив відмовити у задоволенні позову
повністю посилаючись на те, що
позивачем під час проведення перевірки
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи, передбачені чинним
законодавством не надавались, отже не
можливо встановити факт придбання
позивачем товару саме у ТОВ «ТехкомВ»,
оскільки відсутні докази його
транспортування. Також, представник
відповідача зазначив, що згідно до
положень чинного законодавства, крім
формальних вимог щодо наявності у
платника належним чином оформлених
податкових накладних, визначальною
умовою реалізації права платника на
податковий кредит (який в подальшому
бере участь в розрахунку суми
бюджетного відшкодування) є реальність
її здійснення в рамках провадження
господарської діяльності платника. За
вказаних обставин самі по собі
податкові накладні не є достатнім
свідченням дійсного постачання товару
позивачеві. Отже, відповідач вважає, що
позивач не підтвердив факту реального
постачання товару, з яким закон
пов'язує право на формування
податкового кредиту (факт отримання
товару) і в розумінні норм Податкового
кодексу України, Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», Закону України
«Про автомобільний транспорт» не мав
права на формування податкового
кредиту за операціями з ТОВ «ТехкомВ» у
зв'язку з чим оспорюване податкове
повідомлення-рішення прийнято
обґрунтовано та правомірно.

Представник третьої особи в судове
засідання 17.09.2014р. не з'явився, про час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином під розписку в судовому
засіданні, яке відбулося 05.09.2014р.,
17.09.2014р. подав до канцелярії суду
письмові пояснення у яких просив
розглядати дану справу за відсутності
представника третьої особи, проти
задоволення позову не заперечував,
зазначив, що модифіковане в'яжуче на
цементній основі посиленої дії СА-М1,
СА-М2, СА-М3 було виготовлено третьою
особою самостійно шляхом змішування
цементу ПЦ 1-500-Н з відповідними
добавками, персоналом підприємства у
кількості 26 осіб, що підтверджується
штатним розкладом ТОВ «ТехкомВ».
Технологічне обладнання для
виробництва вказаних сумішей
розташоване на виробничих майданчиках
ТОВ «Екомет Плюс» за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Липова, 1;
м.Дніпродзержинськ, вул. Торгова, 2-Б,
які наше підприємство орендувало у ТОВ
«Екомет Плюс». У зв'язку з тим, що товар
фактично виготовлявся на території ТОВ
«Екомет Плюс» транспортування товару
від ТОВ «ТехкомВ» до ТОВ «Екомет Плюс»
автотранспортом не здійснювалося,
оскільки в цьому не було потреби (а.с.16-17
том 3).

У відповідності до вимог ч.4 ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи наведене, заявлене третьою
особою клопотання про розгляд справи
без участі представника третьої особи,
вислухавши думку представників сторін,
які не заперечували проти клопотання
третьої особи, строки розгляду і
вирішення справи, встановлені ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника третьої особи з
урахуванням наданих представником
усних пояснень у судовому засіданні
05.09.2014р. та письмових пояснень від
17.09.2014р. згідно ст.ст. 122, 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У судовому засіданні оголошувалася
перерва до 17.09.2014р.

Судом у ході судового розгляду справи
встановлені наступні обставини у
справі.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Екомет Плюс» 05.02.2003р.
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Клари
Цеткін, буд.6-А кв. 1-А, перебуває на
обліку в ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області, є
платником податку на додану вартість,
що підтверджується копією довідки
статистики від 26.12.2012р. та даними,
наведеними у акті перевірки (а.с. 12-14 том
1).

У період з 15.05.2014р. по 21.05.2014р.
податковою інспекцією на підставі
наказу №580 від 08.12.2014р., ст.20,75,78
Податкового кодексу України була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ТОВ «Екомет Плюс» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість при документальному
підтвердженні господарських відносин
з ТОВ «ТехкомВ» за лютий 2014р. та
подальшої реалізації, придбаних у
вищевказаного підприємства товарів
(робіт, послуг), їх реальності та
повноти відображення в обліку за
результатами якої складено акт
№3877/04-63-22-03/32351313 від 28.05.2014р. за
висновками якого було встановлено:

- порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198,п.200.1,
п.200.2 ст.200 ПК України в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
лютому 2014р. у сумі 1082250,99 грн.;

- в порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.6
ст.198,п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України ТОВ
«Екомет Плюс» сформував податковий
кредит звітного періоду на підставі
податкових накладних, які складені з
порушенням встановленого
законодавством України порядку та
формою і не підтверджені первинними
документами (документами, які свідчать
про розвантаження товару,
товарно-транспортними документами), в
результаті чого за лютий 2014р. завищено
суму податкового кредиту у податковій
декларації з ПДВ на загальну суму 1082251
грн., що призвело до заниження
позитивного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту та суми ПДВ, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет на загальну суму 1082251 грн. (а.с.13-31
том 1).

На підставі вищевказаного акту
перевірки, податковою інспекцією
18.07.2014р. було прийнято податкове
повідомлення-рішення № за яким
позивачеві збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальній сумі 1623376,49 грн., у
тому числі за основним платежем - 1082250,99
грн., за штрафними санкціями - 541125,50 грн.
(а.с.33 том 1).

Позивач просить визнати протиправним
та скасувати вищевказане податкове
повідомлення-рішення посилаючись на
те, що воно прийнято необґрунтовано,
без урахування всіх обставин, що мають
значення для його прийняття, оскільки
реальність господарських операцій
позивача з ТОВ «ТехкомВ» підтверджена
первинними бухгалтерськими
документами, які були надані як до
перевірки, так і до суду.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, які брали участь у
судовому засіданні, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
належну правову оцінку,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Нормами підпункту 14.1.191 пункту 14.1
статті 14 ПКУ передбачено, що постачання
товарів - це будь-яка передача права на
розпорядження товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду.

У відповідності до підпункту «а»
пункту 185.1 статті 185 ПКУ об'єктом
оподаткування є операції платника
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій , зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг - п.198.1 ст.
198 ПКУ.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище
Кодексу, визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від
того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6 статті 201
ПКУ податкова накладна виписується у
двох примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, з аналізу наведених вище норм
видно, що підставами для формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, витрат та доходів є
наявність у платника податків
належним чином оформлених первинних
бухгалтерських документів, що
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій.

При цьому, підставою для формування
податкового кредиту є податкова
накладна, яка зареєстрована у
встановленому законодавством порядку
у Єдиному реєстрі податкових накладних
і лише відсутність такої накладної або
оформлення її з порушенням ст. 201 ПК
України позбавляє платника податку
права на формування податкового
кредиту та податкових зобов'язань.

Як свідчать матеріали справи, у тому
числі і акт перевірки від 28.05.2014р.
податковою інспекцією у ході перевірки
не виявлено фактів відсутності у
позивача первинних бухгалтерських
документів та фактів відсутності
податкових накладних або оформлення їх
з порушенням ст. 201 ПК України.

Так, із наявних в матеріалах справи
документів вбачається, що видами
діяльності позивача за КВЕД-2010 є:
виробництво чавуну, сталі та
феросплавів; роздрібна торгівля
пальним; оптова торгівля твердим,
рідким, газоподібним паливом і
подібними продуктами; інша допоміжна
діяльність у сфері транспорту;
демонтаж (розбирання) машин і
устаткування; відновлення
відсортованих відходів (а.с.12 том 1).

Позивач у своїй діяльності
використовував офісні приміщення
відповідно до договорів оренди,
договорів майнового найму, що
розташовані за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Клари Цеткін,
буд.6-А кв.1-А площею 24 кв.м.; м.
Дніпропетровськ, вул. Ворошилова, буд. 17
площею 53,7 кв.м.; виробниче приміщення
площею 2539,4 кв.м., розташоване за
адресою:м. Дніпродзержинськ, вул.
Торгова, 2-Б; виробничі приміщення
площею 634,1 к.в.м., площею 936,5 кв.м., площе.
94,2 кв.м., а також складські приміщення
загальною площею 5865 кв.м., що
розташовані за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Липова, 1, що
підтверджується змістом акту
перевірки (а.с.16-17 том 1).

Також згідно наведених у акті даних у
лютому 2014р. згідно штатного розкладу
чисельність працюючих на підприємстві
позивача складала 54 особи, з них 22
учасники виробництва (а.с.16том 1).

У перевіряємому періоді позивач мав
взаємовідносини з ТОВ «ТехкомВ» з
приводу купівлі-продажу товару (робіт,
послуг).

Так, між ТОВ «ТехкомВ» (продавцем) та
ТОВ «Екомет Плюс» (покупцем) було
укладено договір №02-01/14 від 02.01.2014р. за
умовами якого продавець
зобов'язувався продати, а покупець
прийняти та оплатити на умовах цього
договору, модифіковане в'яжуче на
цементній основі посиленої дії СА-М1,
САМ2, СА-М3 в асортименті, кількості та
за ціною, узгодженою сторонами у
Специфікаціях, які оформлені у вигляді
Додатків до договору і являються його
невід'ємною частиною, при цьому, за
умовами п.3.2 цього договору
передбачено, що поставку покупцю
товару здійснює продавець на умовах
поставки DAP м. Дніпропетровськ, вул.
Липова, 1 і м. Дніпропетровськ, вул.
Торгова, 2-Б згідно правил «ІНКОТЕРМС» в
редакції 2010р.; за п.5.2 договору
передбачено, що розрахунки за
поставлений товар проводяться
протягом 90 календарних днів з моменту
поставки товару (а.с.64-67 том 1).

Факт реального здійснення
господарської операції за вказаним
договором підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
копією відповідного договору
поставки, копіями додаткових угод до
договору, копіями актів
прийому-передачі, копіями видаткових
накладних,копіями податкових
накладних, копіями платіжних доручень
за період з лютого по березень 2014р. про
оплату позивачем за придбаний товар, де
у складі вартості товару, позивачем у
тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.68-133
том 1).

Також, 10.02.2014р. між ТОВ «ТехкомВ»
(продавцем) та ТОВ «Екомет Плюс»
(покупцем) був укладений договір №
10-02/14 за умовами продавець
зобов'язувався продати, а покупець
прийняти та оплатити товар - Концентрат
ільменітів в асортименті, якості та за
цінами, узгодженими сторонами у
Специфікаціях, які оформлюються у
вигляді додатків до договору, які є
невід'ємною частиною договору, при
цьому, за умовами п.3.2 цього договору
передбачено, що поставку покупцю
товару здійснює продавець на умовах
поставки DAP м. Дніпропетровськ, вул.
Липова, 1 згідно правил «ІНКОТЕРМС» в
редакції 2010р.; за п.5.2 договору
передбачено, що розрахунки за
поставлений товар проводяться
протягом 90 календарних днів з моменту
поставки товару (а.с.194-197 том 1).

Факт реального здійснення
господарської операції за вказаним
договором підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
копією відповідного договору
поставки, копіями додаткових угод до
договору, копіями актів
прийому-передачі, копіями видаткових
накладних,копіями податкових
накладних, копією акту списання,
копіями попередніх розрахунків
розходів, копією картки рахунку 631 за
лютий 2014р. та копією платіжного
доручення від 31.07.2014р. про оплату
позивачем за придбаний товар, де у
складі вартості товару, позивачем у
тому числі сплачена і сума ПДВ
(а.с.198-215,225-229 том 1).

17.02.2014р. між ТОВ «ТехкомВ» (продавцем)
та ТОВ «Екомет Плюс» (покупцем) було
укладено договір №17-02/14 від 02.01.2014р. за
умовами якого продавець
зобов'язувався продати, а покупець
прийняти та оплатити на умовах цього
договору, Модифікатор Віртуоз ОС-5 в
асортименті, кількості та за ціною,
узгодженою сторонами у Специфікаціях,
які оформлені у вигляді Додатків до
договору і являються його невід'ємною
частиною, при цьому, за умовами п.3.2
цього договору передбачено, що
поставку покупцю товару здійснює
продавець на умовах поставки DAP м.
Дніпропетровськ, вул. Липова, 1 згідно
правил «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010р.; за
п.5.2 договору передбачено, що
розрахунки за поставлений товар
проводяться протягом 90 календарних
днів з моменту поставки товару (а.с.216-219
том 1).

Факт реального здійснення
господарської операції за вказаним
договором підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
копією відповідного договору
поставки, копіями додатку №1 до
договору, копією акту
прийомки-передачі, копією видаткової
накладної,копією податкової накладної,
копіями платіжного доручення від
02.07.2014р. про оплату позивачем за
придбаний товар, де у складі вартості
товару, позивачем у тому числі сплачена
і сума ПДВ (а.с.220-224 том 1).

Зазначені вище первинні бухгалтерські
документи відповідають вимогам ст.ст.1,
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а тому є належними доказами
виконання господарських операцій за
вищенаведеними договорами та не
визивають у суду сумнівів щодо їх
недостовірності.

Незважаючи на те, що вищевказані
первинні бухгалтерські документи, які
були досліджені також у ході перевірки
і посадовою особою органу державної
податкової служби, у акті від 28.05.2014р.
зроблено висновки про те, що актом
перевірки контрагента позивача - ТОВ
«ТехкомВ» від 22.05.2014р. встановлено
декларування ТОВ «Широко» безтоварних
операцій, що в свою чергу свідчить про
нереальність здійснення господарських
операцій між ТОВ «ТехкомВ» та ТОВ
«Екомет Плюс», також зазначено, що
підприємством не надано первинні
документи, які підтверджують
розвантаження товару та
транспортування товару, розрахунки за
придбаний товар у лютому 2014р. позивачем
не проводились, встановлено
відсутність місця постачання у
видаткових накладних, у зв'язку з чим
податковий інспектор дійшов висновку,
що перевіркою отриманих матеріалів не
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій із
контрагентами, їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, а саме: встановлено
дефектність первинних документів і
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
платниками податків операцій по
ланцюгу постачання: ТОВ «ТехкомВ» - ТОВ
«Екомет Плюс» у лютому 2014р. (а.с. 13-31 том
1).

Однак, такі висновки посадової особи
контролюючого органу державної
податкової служби є помилковими та не
ґрунтуються на нормах чинного
податкового законодавства України,
суперечать дослідженим податковою
інспекцією первинним бухгалтерським
документам, виходячи з наступного.

Статтею 20 Податкового кодексу України
контролюючим органам (податковим
органам) надано право, зокрема, для
здійснення функцій, визначених
податковим законодавством, отримувати
безоплатно від платників податків, у
тому числі благодійних та інших
неприбуткових організацій, у порядку,
визначеному цим Кодексом, інформацію,
довідки, копії документів (засвідчені
підписом платника податків або його
посадовою особою та скріплені
печаткою (за наявності) про
фінансово-господарську діяльність,
отримувані доходи, видатки платників
податків та іншу інформацію, пов'язану
з обчисленням та сплатою податків,
дотриманням вимог іншого
законодавства, здійснення контролю
за яким покладено на органи
державної податкової служби, а також
фінансову та статистичну звітність, в
порядку та на підставах, визначених цим
Кодексом; під час проведення перевірок
вимагати виготовлення і надання копій
первинних документів (засвідчені
підписом платника податків або його
посадовою особою та скріплені
печаткою), які свідчать про порушення
податкового та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, та отримувати їх
у платників податків у порядку,
встановленому цим Кодексом; під час
проведення перевірок вивчати та
перевіряти первинні документи, які
використовуються в бухгалтерському
та податковому обліку, інші
регістри, фінансову, статистичну
звітність, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів, виконанням
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
органи державної податкової служби.

Згідно Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984
(далі - Порядок № 984) визначено, що акт -
це службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. Факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі із посиланнями на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

З аналізу вищенаведених норм чинного
законодавства України, вбачається, що
відповідачу та його посадовим особам
відповідно до покладених на них
функцій та повноважень не надано
повноваження щодо встановлення у
висновках в акті перевірки фактів
реальності чи нереальність правочинів,
недійсності, нікчемності (фіктивності)
укладених правочинів суб'єктами
господарювання при перевірці їх
господарської діяльності.

Також слід зазначити, що є
безпідставними посилання податкового
інспектора на відсутність первинних
документів, що підтверджують
розвантаження товару, транспортування
товару з огляду на те, що за умовами
всіх трьох досліджених договорів
видно, що за п.3.2 договорів постачання
товару є обов'язком продавця товару -
ТОВ «ТехкомВ», а не позивача у зв'язку з
чим у останнього і не можуть бути
наявні документи на транспортування
товару так як позивач не здійснював
його транспортування.

Зазначені обставини умов договору
безпідставно не були враховані
податковим інспектором у ході
проведення перевірки.

Згідно Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997р. №363
товарно-транспортна накладна є лише
документом, що підтверджує фізичне
переміщення товарно-матеріальних
цінностей у просторі під час його
транспортування.

В той же час, товарно-транспортна
накладна не є обов'язковим та єдиним
документом, який може підтверджувати
реальність господарської операції за
договором поставки, купівлі-продажу та
не є обов'язковим первинним документом
бухгалтерського обліку з урахуванням
того, що жодними нормами чинного
законодавства не передбачено
обов'язковість складання
товарно-транспортної накладної саме
за договорами поставки та
купівлі-продажу.

При цьому, і норми ст.ст.198, 201
Податкового кодексу України не
ставлять в залежність право платника
податків на формування податкового
кредиту та витрат від наявності чи
відсутності товарно-транспортної
накладної на поставлений товар чи
наявності у вказаних ТТН певних
недоліків у її оформленні за наявності
інших первинних документів, що
свідчать про рух активів підприємства,
отримання прибутку, сплату суми ПДВ у
складі придбаного товару та інше, а
тому відсутність документів, що
підтверджують розвантаження та
транспортування товару не може бути
безумовною підставою для позбавлення
платника податків права на формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань з ПДВ та віднесення
вказаних сум до податкового кредиту
підприємства у відповідному періоді.

Також, не є первинними бухгалтерськими
документами, що підтверджують
реальність здійснення господарської
операції паспорти на товар,
сертифікати якості та інша технічна
документація,які вимагались
податковим інспектором, та зазначені
документи не є обов'язковими для
формування платником податку
податкових зобов'язань з ПДВ та
відсутність цих документів згідно до
вимог ПК України не позбавляє позивача
права на формування податкового
кредиту з ПДВ за наявності належно
оформленої податкової накладної,
виданої продавцем товару покупцю та
зареєстрованої в Єдиному державному
реєстрі податкових накладних.

Відповідачем ні в судовому засіданні,
ні у акті перевірки жодних доводів щодо
відсутності податкових накладних чи
оформлення їх з порушенням ст. 201 ПК
України не наведено та таких доказів
суду не надано.

Не можуть бути прийняті судом і доводи
податкового інспектора про
відсутність руху активів позивача щодо
не проведення оплати за придбаний
товар у лютому 2014р., оскільки такі
твердження податкового інспектора
спростовуються наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень,
копією картки по рахунку 631 з яких
вбачається проведення позивачем
оплати за придбаний товар за
договорами поставки у лютому - березні
2014р. (а.с.176-193,225-226 том 1).

Також, роблячи висновок про не
проведення оплати за придбаний товар
податковим інспектором не було
враховано умови договорів, які
свідчать про те, що оплата за товар
здійснюється протягом 90 календарних
днів з моменту поставки товару.

Частина 1 статті 71 КАС України
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представником відповідача у ході
судового розгляду справи не доведено
належними і допустимими доказами
правомірність прийняття оспорюваного
податкового повідомлення-рішення з
підстав не надання позивачем до
перевірки первинних документів, що
підтверджують розвантаження товару,
транспортування товару, оскільки
жодними нормами чинного законодавства
України не передбачено позбавлення
платника податків права на формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань у разі відсутності
вищенаведених документів за наявності
інших належним чином оформлених
первинних бухгалтерських документів,
зокрема податкової накладної,
оформленої у відповідності до вимог ст.
201 ПК України.

Також слід зазначити, що є
неспроможними і доводи податкової
служби у акті перевірки про недоліки у
видаткових накладних, які надані були
позивачем до перевірки, з огляду на те,
що недоліки у оформленні видаткових
накладних не є підставами для
позбавлення позивача права на
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань згідно до вимог
Податкового кодексу України.

Також не можуть бути прийняті до уваги
і посилання відповідача у акті
перевірки позивача від 28.05.2014р. на
висновки акту перевірки контрагента
позивача - ТОВ «ТехкомВ», складеного
22.05.2014р. з урахуванням того, що
перевірка позивача проводилась у
період з 15.05.2014р. по 21.05.2014р., тобто
станом на вказаний період акт
перевірки від 22.05.2014р. був відсутній.

До того ж слід зазначити, що є
безпідставним і покладення в основу
акту перевірки висновків акту
перевірки контрагента позивача,
складених іншими податковими
інспекціями з огляду на те, що у
відповідності до вимог ст. 61
Конституції України юридична
відповідальність носить
індивідуальний характер та позивач не
може нести відповідальність за дії
своїх контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту або відшкодування
податку на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документально
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Відповідної правової позиції
дотримується і Вищий адміністративний
Суд України у своїх ухвалах від 09.11.2011р.
№ К-1837/10, від 15.09.2011р. № К-24505/10, від
08.11.2011р. № К-46076/09, від 26.11.2012р. №
К/9991/54239/12, а також в постанові від
14.11.2012р. №К/9991/50772/12.

Статтею 8 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у
своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД
проти Болгарії») зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз.
На думку Європейського Суду такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності. Право на
податковий кредит є «власністю»у
розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке
повинно розглядатися як таке, що
виникло у момент повного виконання нею
своїх зобов'язань щодо податкової
звітності з ПДВ. Визнання права на
нарахування податкового кредиту було
поставлено в залежність від виконання
обов'язків постачальником, в той час
коли це не залежало від волі одержувача
поставки - застосування відповідних
положень Закону «Про ПДВ» стало не
передбаченим і самовільним. Платник
податку не має абсолютно ніяких
повноважень відслідковувати,
контролювати і забезпечувати
виконання постачальником його
обов'язків із складення та подання
декларації з ПДВ, а також обов'язку зі
сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище
рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі «Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, судом не
приймаються доводи відповідача щодо
покладення юридичної
відповідальності на позивача за
порушення, вчинені контрагентом
позивача, які викладені в акті
перевірки від 22.05.2014р., оскільки у
відповідності до ст. 61 Конституції
України та вищенаведених норм чинного
податкового законодавства позивач не
може нести відповідальність за дії
своїх контрагентів.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що викладені в
акті перевірки від 28.05.2014р. висновки
про нереальність здійснення
господарських операцій по
взаємовідносинах позивача з ТОВ
«ТехкомВ» є протиправними,
спростовуються вищенаведеними
доказами, а тому є такими, що прийняті
не у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України, не
обґрунтовано та без врахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), а тому
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Виходячи з норм ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
та враховуючи, що позивачем при
поданні позову за квитанцією №1211332 від
30.07.2014р. сплачено судовий збір у розмірі
487 грн. 20 коп.(а.с.2 том 1 ), то зазначені
судові витрати підлягають стягненню з
Державного бюджету на користь
позивача.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Екомет
Плюс» до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю «ТехкомВ»
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
18.07.2014р. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
18.07.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екомет Плюс» (49044,м.
Дніпропетровськ, вул. Клари Цеткін, буд.
6-А, кв.1-А, ) - судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 487 грн. 20 коп. (чотириста
вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
22.09.2014р.

Суддя С.О.
Конєва