Справа № 806/3624/14
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
Житомир справа № 806/3624/14

час прийняття: 12 год. 10 хв.
категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

за участю секретаря Карплюк А.І.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

за участю представників відповідача
Крилової Т.М., Саєнко О.В., Гарькавої Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 до Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_5
звернувся з позовом до Державної
податкової інспекції у Баранівському
районі про визнання протиправними
податкових повідомлень-рішень від
18.09.2009 р. №/2, № /2, №/2,
№/2, від 16.07.2009 р. № /1,
№/1, №/1 та від 29.04.2009р. №
/0, №,0, № /0.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 31.05.2010року,
залишеної без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.11.2010 року, позов був задоволений
частково, визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 18.09.2009 р.
№/2, №/2, та від 16.07.2009р.
№/1, від 29.04.2009р. №/0.

Вказані судові рішення були скасовані
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14.05.2013року і справу
направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 09.10.2013року
позов повторно був задоволений
частково, визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 18.09.2009 р.
№/2, № /2, №/2, та від
16.07.2009р. № /1, №/1, від 29.04.2009р.
№/0 і №/0.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18.11.2013року
зазначену постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
09.10.2013року в частині задоволення позову
було скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Вказані судові рішення були скасовані
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.07.2014року і справу
направлено на новий судовий розгляд.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі і зазначила, що
відповідачем при винесенні
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень не правильно була визначена
фактична сума виручки позивача за
спірні 2007 та 2008роки. На думку
представника позивача до зазначеної
суми виручки безпідставно віднесено
суми субсидій та дотацій, отриманих
позивачем за рахунок бюджетних коштів,
і такі суми не є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість. Як
зазначила представник позивача,
перевищення загальної суми виручки
більше 500000,00 грн є лише було підставою
для переходу позивача на загальну
систему оподаткування, що позивач
добросовісно робив, а не для
обов'язкової сплати податку на додану
вартість.

Крім того, на думку представника
позивача, останній як платник єдиного
податку не може бути платником податку
з доходів фізичних осіб. Такі порушення
та нехтування вимог чинного
законодавства з боку податкового
органу, на думку представника позивача,
стали підставою для незаконного
винесення оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень.

Представники відповідача,
Новоград-Волинської ОДПІ
(правонаступник Державної податкової
інспекції у Баранівському районі),
проти позову заперечили і пояснили, що
уповноваженими особами податкового
органу була проведена планова
документальна перевірка приватного
підприємця ОСОБА_5 з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2006 року по
31.12.2008 року, про що був складений акт №
22/17/НОМЕР_1 від 17.04.2009 року. В ході
перевірки були встановлені порушення
вимог податкового законодавства, а
саме перевищення позивачем, що
перебував на спрощеній системі
оподаткування, граничного обсягу
виручки за перевіряємі періоди, що
призвело до несвоєчасного і в
неповному обсязі визначення
зобов'язань з податку на додану
вартість, податку на доходи фізичних
осіб та зі збору за забруднення
навколишнього природного середовища.

Зазначені порушення, на думку
представників відповідача, стали
підставою для винесення оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень щодо
донарахування позивачу грошових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб та з податку на додану
вартість зі збору за забруднення
навколишнього природного середовища.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представників позивача та
заперечення представника відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення на них, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову з огляду на таке.

Спірні правовідносини між сторонами у
даній справі щодо оподаткування
доходів фізичної особи - підприємця,
яка перебуває на спрощеній системі
оподаткування, регулюються правовими
нормами Закону України "Про податок на
додану вартість", Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" (
надалі - Указ № 727/98), Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" та Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб.,
що були чинні на день виникнення таких
відносин.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі направлення від 23.03.2009 року №32
уповноваженими працівниками Державної
податкової інспекції в Барановському
районі була проведена планова
документальна перевірка приватного
підприємця ОСОБА_5 з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2006 року по
31.12.2008 року, про що був складений акт №
22/17/НОМЕР_1 від 17.04.2009 року (далі - акт
перевірки).

За результатами такої перевірки були
винесені оскаржувані податкові
повідомлення - рішення:

- № /0 від 29.04.2009 року, яким
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 350749,5
грн.;

- № /0 від 29.04.2009 року, якими
визначено розмір податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 10824,44 грн.;

- № /0 від 29.04.2000 р., яким до позивача
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію зі збору за забруднення
навколишнього природного середовища в
сумі 680 грн.

За наслідками апеляційного оскарження
позивачем вказаних рішень, податковим
органом його скарги залишились без
задоволення та винесені нові податкові
повідомлення - рішення:

- № /1 від 16.07.2009 р., № /2 від
18.09.2009 р., якими сума податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість залишена без змін;

- № /1 від 16.07.2009 р., № /2 від
18.09.2009 р., якими податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб
залишено без змін;

- № /2 від18.09.2009 р., яким Позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
36882,91 грн;

- № /1 від 16.07.2009 р. та № /2 від
18.09.2009 р., яким застосована штрафна
(фінансова) санкція зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища залишена без змін в сумі 680
грн.

Як зазначено в оскаржуваних податкових
повідомленнях - рішеннях № /0 від
29.04.2009 року, № /1 від 16.07.2009 р., №
/2 від 18.09.2009 р., підставою для їх
винесення щодо приватному підприємцю
ОСОБА_5 грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 233833,00
грн та застосування фінансових санкцій
в сумі 116916,50грн. стали порушення
позивачем вимог п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.7.3 і
п.7.7. ст..7, п.9.4 ст.9 Закону України "Про
податок на додану вартість", що
виразилися в не оподаткуванні операцій
з поставки товарів (послуг), що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, загальна сума яких протягом
останніх дванадцяти календарних
місяців сукупно перевищує 500000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), що мали місце в період з
квітня 2007 року по жовтень 2008 року.

За своєю суттю вказані порушення
зведені виключно до того, що позивач, як
фізична особа-підприємець, яка
перебувала на спрощеній системі
оподаткування, не задекларувала
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість з її податкових
операцій відповідних звітних періодів,
обсяг яких перевищував 500000,00грн, та не
сплатили їх.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що позивачем за 2006 рік
загальна сума отриманої виручки
складала 1067575,00 грн, за 2007 рік - 590852,38 грн,
за 2008 рік - 689080,41 грн, що безспірно
перевищує 500000,00 грн.

Суд вважає безпідставними доводи
представника позивача про завищенню
річних сум отриманої виручки шляхом
віднесення до них дотацій та субвенцій
отриманих позивачем відповідно в 2007
році і розмірі 114867,50грн та в 2008 році в
розмірі 71593,23грн. Вказані доводи не
ґрунтуються на матеріалах справи та не
відповідають вимогам чинного
законодавства виходячи із наступного.

По-перше, позивач самостійно в
деклараціях за 4 квартал 2006 року
зазначив загальну суму виручки в
розмірі 1067443,00 грн, за 4 квартал 2007року -
565933,49 грн та за 4 квартал 2008 року -
556795,35грн.

По-друге, безспірно, за приписами пп.3.2.7
п.3.2 ст.3 Закону України "Про податок на
додану вартість" не є об'єктом
оподаткування операції з виплат у
грошовій формі заробітної плати (іншим
прирівняним до неї виплатам), а також
пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за
рахунок бюджетів або Пенсійного фонду
України чи фондів
загальнообов'язкового соціального
страхування (крім тих, що надаються у
майновій формі).

Разом з тим, представник позивача
безпідставно допускає довільне
трактування вказаної правової норми,
так як відповідний бюджет здійснює
такі виплати, а не безпосередньо сам
позивач. Такий правовий статус
вказаних коштів має місце відносно
відповідного бюджету, а отримання
таких коштів позивачем має статус
виключно виручки за надані послуги
(товари), про що прямо зазначено в ч.4 ст.1
Указу № 727/98 під виручкою розуміють
суму, фактично отриману суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

В розумінні вимог ст.5 Указу № 727/98 та
п.2.3 ст.2 Закону України "Про податок на
додану вартість" фізична особа -
підприємець у разі перевищення обсягу
виручки повинен не лише перейти на
загальну систему оподаткування, а
також підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку на
додану вартість.

З огляду на викладене вбачається, що
позивач, отримавши у відповідні звітні
періоди обсяг виручки, яка перевищує
дозволений Указом № 72798 , а саме 500
тис.грн., повинен був зареєструватись
платником податку на додану вартість
протягом 20 календарних днів.

Більш того, за приписами п 9.4 ст.9 Закону
України "Про податок на додану
вартість" невиконання таким платником
вимог щодо реєстрації платником ПДВ
тягне відповідальність за не
нарахування або несплату цього податку
на рівні зареєстрованого платника без
права нарахування податкового кредиту
та отримання бюджетного відшкодування.

Доводи представника позивача про
відсутність підстав для нарахування
позивачу відповідних сум грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість та застосування фінансових
санкцій, визначених оскаржуваними
податковими повідомленнями -
рішеннями, є голослівними та такими, що
не ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Таким чином, суд вважає, що податковим
органом правомірно позивачу були
визначені податкові зобов'язання з
податку на додану вартість та
застосовані зазначені фінансові
санкції, а тому податкові
повідомлення-рішення № /0 від
29.04.2009 р., № /1 від 16.07.2009 р., № /2
від 18.09.2009 р. не підлягають скасуванню,
так як винесені в межах повноважень та
на підставі чинного законодавства.

Як зазначено в оскаржуваних податкових
повідомленнях - рішеннях № /0 від
29.04.2009 року, /1 від 16.07.2009 р, № /2
і № /2 від 18.09.2009 р, підставою для їх
винесення щодо визначення приватному
підприємцю ОСОБА_5 грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 47707,35 грн ( за 2006р.-
36883,80 грн, за 3007р.- 4255,71 грн, за 2008р.- 6567,84
грн) стали порушення позивачем вимог
статей 13,14 розділу 4 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян, ст..19 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб",
що виразилися в заниженні сум
оподаткованого доходу за вказані
звітні періоди.

За своєю суттю вказані порушення
зведені виключно до того, що на думку
податкового органу доходи позивача,
зумовлені перевищенням гранично
допустимого (понад 500 тисяч грн) не
охоплюються спрощеною системою
оподаткування, а тому підлягають
оподаткуванню як доходи фізичної особи
на загальних підставах та за зальною
ставкою такого податку.

Такі доводи податкового органу знайшли
своє підтвердження в судовому
засіданні як такі, що відповідають
обставинам справи та ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства з огляду
на таке.

Згідно свідоцтва про державну
реєстрацію № 450460 позивач
зареєстрований фізичною
особою-підприємцемі знаходився на
спрощеній системі оподаткування
обліку та звітності з 01.01.2006 р. по 31.12.2006
р., з 01.04.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 01.04.2008 р. по
01.10.2008 р. та сплачував єдиний податок. За
період з 01.01.2007 р. по 31.03.2007 р., з 01.01.2008 р.
по 31.03.2008 р. та з 01.10.2008 р. по 31.12.2008 р.
перебував на загальній системі
оподаткування.

Як вже зазначалося, позивач
перебуваючи на спрощеній системі
оподаткування в період, який
перевірявся, отримав доходи понад 500
тис.грн., тобто перевищив гранично
допустимий обсяг виручки на рік
встановлений Указом Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва, а саме
за 2006рік загальна сума отриманої
позивачем виручки складала 1067575,00грн.,
за 2007рік - 590852,38грн., за 2008рік - 689080,41грн.,
що безспірно перевищує 500000,00грн.

Безспірно, в розумінні вимог Указу
Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 і
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб", оподаткування доходів
Позивача, отриманих як фізичною особою
від продажу нею товарів (надання
послуг, виконання робіт) в результаті
її підприємницької діяльності без
створення юридичної особи,
здійснюється за правилами спеціальної
(спрощеної) системи оподаткування лише
в межах гранично допустимого обсягу
виручки на рік, тобто не більше 500
тис.грн.

Правовими нормами Указу № 727/98
запроваджено спеціальний режим
оподаткування, обліку та звітності,
спрямований на підтримку суб'єктів
малого підприємництва. За змістом
статті 1 зазначеного Указу з доходів,
одержаних фізичною особою-суб'єктом
малого підприємництва, єдиний податок
запроваджується за умови дотримання
вимог цього Указу, зокрема якщо виручка
платника єдиного податку за рік не
перевищує 500000 грн.

Згідно зі статтею 5 Указу у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Питання оподаткування сум, що
перевищують установлений законодавцем
граничний обсяг виручки, положеннями
Указу врегульовані не були.

У той же час згідно з приписами пункту
22.10 статті 22 Прикінцевих положень
Закону N 889-IV правовідносини з
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю врегульовувались
положеннями розділу IV Декрету, який
підлягав застосуванню з урахуванням
положень пункту 9.12 статті 9 цього
Закону.

Так, оподатковуваним доходом громадян
від заняття підприємницькою
діяльністю згідно зі статтею 13 розділу
IV Декрету вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону N 889-IV оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту. Інші
доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1,
отримані вказаними фізичними особами,
оподатковуються згідно з підпунктом
9.12.2 зазначеного пункту за загальними
правилами, встановленими цим Законом
для платників податку, що не є такими
суб'єктами підприємницької діяльності.

Аналіз загальних принципів
оподаткування, закріплених
Конституцією України та Законом
України від 25 червня 1991 року N 1251-XII "Про
систему оподаткування", якими
встановлювались засади податкових
відносин в Україні на час виникнення
спірних відносин, та наведених норм
матеріального права дає підстави дійти
висновку, що оподаткування доходів
СПДФО - платника єдиного податку, до
яких відноситься і позивач, отриманих з
порушенням умов перебування на
спрощеній системі оподаткування, має
здійснюватись із застосуванням
встановлених Законом N 889-IV правил
загальної системи оподаткування для
платників податків, що не є такими
суб'єктами підприємницької діяльності.

Тобто, доходи позивача за спірні звітні
періоди, що зумовлені виручкою, яка
перевищувала 500 тис.грн. за рік, не
охоплюються правилами спрощеної
системи оподаткування, а тому не можуть
вважатися такими, що були своєчасно і в
повному обсязі оподатковані.

За таких обставин, коли перевищення
обсягу виручки від реалізації
продукції було допущено позивачем,
тобто коли останній знаходився на
спрощеній системі оподаткування і був
платником єдиного податку, суд вважає,
що така сума перевищення повинна
включатися до загального сукупного
оподатковуваного доходу. Вказані
доходи є доходами Позивача як фізичної
особи і підлягають оподаткуванню за
загальними правилами правилами, так як
законодавець не передбачив для них
спеціальних правил.

Зазначене узгоджується з приписами
статті 67 Конституції України,
відповідно до яких кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в розмірі і
в порядку, встановленими законом. Таким
Законом є Закон України "Про податок з
доходів фізичних осіб", правові норми
якого були чинні на день виникнення
спірних відносин.

В судовому засіданні знайшли свого
підтвердження доводи податкового
органу про те, що за 2006рік позивачем був
занижений оподаткований дохід в сумі
283721,50грн. (різниця між валовими
доходами та витратами), що призвело до
заниження податку з доходів фізичних
осіб в сумі 36883,80грн. (283721,50грн. х 13%). За
період з 01.04.2007року по 31.12.2007року
позивачем був отриманий оподаткований
дохід в сумі 28371,37грн., але
задекларовано нульовий
оподатковуваний дохід, що призвело до
несплати податку з доходів фізичних
осіб в сумі 4255,71грн. (28371,37грн. х 15%).
Аналогічно за період з 01.04.2008року по
30.09.2008року позивачем був занижений
отриманий дохід на суму 43791,59грн., що
призвело до несплати податку з доходів
фізичних осіб в сумі 6567,84грн.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що приватним підприємцем
ОСОБА_5 за перевіряємий період занижені
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 47707,35грн. (
за 2006р.- 36883,80грн., за 3007р.- 4255,71грн., за
2008р.- 6567,84грн.), а тому оскаржувані
податкові повідомлення - рішення
№/0 від 29.04.2009 року, /1 від
16.07.2009 р. , № /2 і №/2 від 18.09.2009
р, не підлягають скасуванню, так як
винесені в межах повноважень та на
підставі чинного законодавства.

Як зазначено в оскаржуваних податкових
повідомленнях - рішеннях №/0 від
29.04.2009 року, /1 від 16.07.2009 р. , №
/2 від 18.09.2009 р, підставою для їх
винесення щодо застосування штрафної
(фінансової) санкції зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища до приватного підприємця
ОСОБА_5 стали порушення позивачем
вимог п.6.1 ст.6 Інструкції про порядок
обчислення та сплати збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України, Державної податкової
адміністрації України від 19 липня 1999 р.
N 162/379.

За своєю суттю вказані порушення
зведені до неподанням позивачем до
податкового органу у 1-2 кварталах
розрахунків збору за забруднення
навколишнього природного середовища
по фактичних обсягах викидів
використаного пального та за
донарахування податковим органом
такого збору в сумі 8 грн.63 коп., в тому
числі за 1 квартал 2007 р. в сумі 5 грн.49
коп., за 2 квартал 2007 р. в сумі 3 грн.14 коп.

В судовому засіданні сторони не
заперечують, що позивач протягом
2007року був платником за забруднення
навколишнього природного середовища
по фактичних обсягах викидів
використаного пального.

За приписами п.6.1 ст.6 в п.7.1 ст.7 вказаної
Інструкції суми зазначеного збору
обчислюються платниками збору
самостійно щокварталу наростаючим
підсумком з початку звітного року,
виходячи з фактичних обсягів викидів,
нормативів збору та визначених за
місцезнаходженням цих джерел
коригуючих коефіцієнтів і подають їх
протягом 40 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) кварталу, до
органів державної податкової служби:

Судом встановлено, що позивачем при
списанні пального на пересувні джерела
забруднення (автомобіль) у 1-2 кварталах
2007 р. позивачем не подано до ДПІ в
Барановському районі розрахунок збору
за забруднення навколишнього
природного середовища по фактичних
обсягах викидів використаного
пального, що призвело до заниження
збору в сумі 8 грн.63 коп., в тому числі за
1 квартал 2007 р. в сумі 5 грн.49 коп., за 2
квартал 2007 р. в сумі 3 грн.14 коп..

За 3 квартал 2007 р. СПД-ФО ОСОБА_5 подав до
податкового органу розрахунок збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, з врахуванням фактичних
обсягів викидів використаного
пального з початку 2007 р., внаслідок чого
за 3 квартал 2007 р. завищено збір за
забруднення навколишнього природного
середовища в сумі 8 грн.63 коп.. У з
зв'язку самостійним виправленням
помилки, штраф в розмірі 5 відсотків від
суми заниження зобов'язання,
передбачених п.17.2 ст.17 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ
від 21.12.2000 р. не нараховувався.

Відповідно до пп.. 17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону №
2181-ІІІ платник податків, що не подає
податкову декларацію у строки,
визначені законодавством, сплачує
штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за кожне таке неподання або її
затримку.

Пунктом 17.1.2 даного Закону визначено, що
у разі коли контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті "а"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, додатково до штрафу,
встановленого підпунктом 17.1.1 цього
пункту, платник податків сплачує штраф
у розмірі десяти відсотків суми
податкового зобов'язання за кожний
повний або неповний місяць затримки
податкової декларації, але не більше
п'ятдесяти відсотків від суми
нарахованого податкового зобов'язання
та не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Таким чином, до позивача застосовано
правомірно штрафні (фінансові) в
розмірі 680 грн. (170,00грн+ 170,00грн+ 170,00грн+
170,00 грн ) за неподання у 1-2 кварталах 2007
р. розрахунок збору за забруднення
навколишнього природного середовища
та донарахування розміру цільового
збору позивачу податковим органом,
тому податкові повідомлення-рішення №
/0 від 29.04.2009 р., № /1 від 16.07.2009
р. та № /2 від 18.09.2009 р. скасуванню
не підлягають .

Відповідно до вимог ст.94 КАС України
судові витрати приватному підприємцю
ОСОБА_5 відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, - відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.В.
Лавренчук

Повний текст постанови виготовлено: 10
листопада 2014 р.