Справа № 2а-5794/10/1370
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2011-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 2а-5794/10/1370
Львівський окружний адміністративний
суд в складі колегії суддів:
Головуючого -судді:
Судді
Судді
за участю секретаря судового засідання
представників позивача Лебідко О.Ю.,
представника відповідача Лясковської
В.Д., Оліярника Р.І.
третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом Релігійної громади
Римсько-католицької Церкви Святої
Марії Магдалини до Львівської міської
ради, Державного комітету України в
справах релігії за участю третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, Львівського
будинку органної та камерної музики
про визнання бездіяльності
неправомірною та визнання нечинною і
скасування ухвали Львівської міської
ради № 3372 від 11 березня 2010 року «Про
надання в оренду нежитлових приміщень
по вул. Ст. Бандери, 10»,-
Релігійна громада Римсько-католицької
Церкви Святої Марії Магдалини
звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до Львівської міської
ради, Державного комітету України в
справах релігії за участю третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, Львівського
будинку органної та камерної музики, в
якому просила визнати бездіяльність
Державного комітету України в справах
релігії неправомірною та, визнати
нечинною і скасувати ухвалу Львівської
міської ради № 3372 від 11 березня 2010 року
«Про надання в оренду нежитлових
приміщень по вул. Ст. Бандери, 10».
Згідно з ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 22 Кодексу
адміністративного судочинства
України, дану справу передано на
розгляд Львівському окружному
адміністративному суду.
Позивач, обґрунтовуючи свою позицію
зсилається на те, що ухвала № 3372
Львівської міської ради від 11.03.2010 року
«Про надання в оренду нежитлових
приміщень на вул. Ст. Бандери, 10»є
незаконною та такою, що порушує права
релігійної громади, оскільки прийнята
всупереч вимогам чинного
Вказує на те, що у відповідності до
положення ст. 17 Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації», культові будівлі і майно,
які складають державну власність,
передаються організаціями, на балансі
яких вони знаходяться, у безоплатне
користування або повертаються у
власність релігійних організацій
безоплатно за рішеннями обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, а в
Автономній Республіці Крим - Уряду цієї
республіки. Також зазначає, що згідно з
пунктом 3 Указу Президента України від 4
березня 1992 року N 125/92 «Про заходи щодо
повернення релігійним організаціям
культового майна»зазначені державні
органи зобов'язані протягом 1992-1993 років
здійснити передачу релігійним
громадам у власність чи безоплатне
користування культових будівель, що
використовуються не за призначенням.
(Розпорядженням Президента України від
22.06.94 N 53/94-рп дію цього пункту
продовжено до 01.12.97). Вважає, що згідно з
цим Указом допускається не лише
повернення, а й передача у власність
релігійним громадам культових
будівель. Зазначена передача культових
будівель у власність релігійним
громадам, які не були їх власниками,
можлива за умови, якщо в населеному
пункті немає законного претендента на
ці будівлі, тобто релігійної громади
тієї конфесії (віросповідної
приналежності), якій належала будівля
на момент її переходу у власність
Додатково вказує на порушення з боку
відповідача - Львівської міської Ради
норм Декларації про права осіб, що
належать до національних або етнічних,
релігійних та мовних меншин від 18
грудня 1992 року, Конвенції про
забезпечення прав осіб, які належать до
національних меншин від 21 жовтня 1994
року, Декларації про ліквідацію всіх
форм нетерпимості і дискримінації на
основі релігії або переконань від 28
листопада 1981 року. учасником якої є
Україна, яке полягає в тому, що культова
будівля, яка використовується не за
призначенням, не повертається
релігійній громаді лише внаслідок її
конфесійної приналежності, оскільки
іншого випадку неповернення
релігійній організації інших конфесій
культової будівлі, якій вони належала,
крім римо-католицьких, немає.
Щодо відповідача - Державного комітету
в справах релігії, просить суд визнати
його бездіяльність неправомірною з
огляду на те, що Державний комітет в
справах релігії не забезпечив
виконання реалізації державної
політики, а саме виконання Законів
України, Указів та розпоряджень
Президента України, розпоряджень
Кабінету Міністрів України щодо
повернення культової будівлі, контролю
за їх реалізацією, не займався
вирішенням питань, пов'язаних з
передачею культової будівлі.
В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю, просили позов задовольнити з
підстав наведених у позовній заяві.
Представники відповідача -Львівської
міської ради у судовому засіданні
проти позову заперечили повністю,
надали пояснення суть яких зводиться
до наступного. Нежитлове приміщення
Будинку органної та камерної музики
(Костел Святої Марії Магдалини)
належить до майна комунальної
власності територіальної громади м.
Львова, та перебуває в оренді
комунальної установи - Львівський
будинок органної та камерної музики, що
підпорядкована управлінню культури та
туризму Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради.
Окрім цього, рішення про передачу
культової будівлі державної власності
від організації на балансі якої вона
знаходиться, у безоплатне користування
або у власність релігійної
організації, приймаються відповідними
обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями, а в Республіці Крим -
Урядом Республіки Крим. Звертають
увагу на те, що норма ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про свободу совісті та
релігійні організації»говорить про
наявність рішень місцевих органів
державної влади стосовно
розпорядження майном державної
власності, а не майном комунальної
Костел Святої Марії Магдалини на
вул. С. Бандери, 10 у м. Львові є пам'яткою
охорони культурної спадщини місцевого
значення (охоронний № 345) згідно
рішення Львівського облвиконкому від
19.07.1988 року № 245, та перебуває у
комунальній власності територіальної
громади м. Львова, від імені якої, в силу
дії Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», виступає
Львівська міська рада.

Рішення про передачу даного об'єкта
нерухомого майна у строкове платне
користування Львівського будинку
органної та камерної музики було
прийняте Львівським облвиконкомом № 450
від 29.11.1990 року. На підставі даного
рішення Львівського облвиконкому, 11
січня 2006 року між управлінням охорони
історичного середовища Львівської
міської ради та Львівським будинком
органної та камерної музики було
укладено договір оренди цієї культової
споруди терміном до 01.01.2011 року. На
теперішній час даний договір оренди є
чинним, тобто комунальна установа -
Львівський будинок органної та
камерної музики є належним
користувачем та балансоутримувачем
Костелу Святої Марії Магдалини.

Вказують на те, що культова будівля
Костелу Святої Марії Магдалини
перебуває у користуванні установи
культури - Львівського будинку
органної та камерної музики, питання
щодо переміщення цієї установи до
іншого приміщення не вирішено, тому
правових підстав у позивача на
отримання даного приміщення у
користування немає. Оскільки у
позивача немає правових підстав на
отримання спірного приміщення у
користування, то оскаржуваною ухвалою
Львівської міської ради від 11.03.2010 року
№ 3372, не було порушено жодних прав його
прав чи охоронюваних законом
інтересів.

Відповідач -Державний комітет України
у справах національностей та релігій,
явки уповноваженого представника у
судове засідання не забезпечив. Однак,
подав на адресу суду письмове
заперечення на позовну заяву, згідно
яких просить у задоволенні позову
відмовити з огляду на таке.

Будівля Костелу Святої Марії
Магдалени, перебуває у комунальній
власності територіальної громади
міста Львова, та відповідно до
постанови Ради Міністрів Української
PCP від 5 квітня 1991 року внесена до
пам'яток архітектури, що не підлягають
приватизації (охоронний номер 345).
Зазначає, що функції Уповноваженого
органу України у справах Релігій
покладено на Державний комітет України
у справах національностей та релігій,
який діє відповідно до положення «Про
Державний комітет України у справах
національностей та релігій»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 14 лютого 2007 року
№ 201. Відповідно до наданих вказаним
положенням повноважень, Державний
комітет України у справах
національностей та релігій, не має
повноважень щодо безпосереднього
впорядження майном, що знаходиться у
комунальній власності.

Додатково вказує на те, що відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України від 14 лютого 2002 р. № 137, культові
будівлі - визначні пам'ятки
архітектури, які не підлягали передачі
у постійне користування релігійним
організаціям відповідно до постанови
Ради Міністрів Української PCP від 5
квітня 1991 р. № 83, можуть передаватися їм
у користування тільки після вирішення
питань, пов'язаних з переміщенням
навчальних закладів, архівних установ
і закладів культури, що займають ці
будівлі, до інших приміщень.

Також, акцентує увагу на тому, що
звернень від Релігійної громади щодо
сприяння у вирішенні питання
повернення культової будівлі до
Державного комітету України у справах
національностей та релігій - не
надходило.

Окрім цього, відповідач -Державний
комітет України у справах
національностей та релігій, подав на
адресу суду заяви згідно яких просить
розглядати дану справу у відсутності
уповноваженого представника

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
-управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради в судовому
засіданні позовні вимоги не підтримала
повністю. Пояснення надала аналогічні
до викладеного у письмових
запереченнях, суть яких зводиться до
наступного.

Костел святої Марії Магдалени на вул.
С.Бандери, 10 у. м. Львові є пам'яткою
охорони культурної спадщини місцевого
значення та переданий у строкове
платне користування Львівському
будинку органної та камерної музики
згідно рішення Львівського
облвиконкому № 450 від 29.11.1990 року. На
підставі даного рішення, 11.01.2006 року між
управлінням охорони історичного
середовища Львівської міської ради та
Львівським будинком органної та
камерної музики було укладено договір
оренди цієї культової споруди терміном
до 01.01.2011 року.

На даний момент нежитлові приміщення
перебувають на балансі управління
охорони історичного середовища і
відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
зареєстровані за територіальною
громадою м. Львова в особі Львівської
міської ради.

Згідно Положення про управління
комунальної власності Львівської
міської ради, затвердженого рішенням
виконавчого комітету Львівської
міської ради № 1100 від 07.12.2007р. основними
завданнями управління є виконання
функції органу управління майном
комунальної власності територіальної
громади м. Львова, передача в оренду,
відчуження (приватизація) майна
комунальної власності територіальної
громади м. Львова;

Львівський будинок органної та
камерної музики звернувся із заявою
від 23.09.2009 року до управління
комунальної власності з проханням
продовжити договір оренди від 11.01.2006
року на нежитлові приміщення на вул.
Бандери, 10. Однак, враховуючи те, що
управління комунальної власності не
було стороною вищевказаного договору,
та не могло продовжити його дію, та
згідно Положення про оренду майна
територіальної громади м. Львова,
затвердженого 07.06.2007 р. ухвалою
Львівської міської ради № 897, питання
про надання майна у довгострокову
оренду терміном більше 10 років вирішує
міська рада. 23.12.2009 р. вищевказане
звернення Львівського будинку
органної та камерної музики розглянуто
на засіданні комісії з підготовки
пропозицій для надання в оренду майна
територіальної громади м. Львова.

Комісією рекомендовано управлінню
комунальної власності підготувати
проект ухвали про надання в оренду
Львівському будинку органної та
камерної музики нежитлових приміщень
підвалу площею 88.0 кв.м. 1-го поверху
площею 978,6 кв.м. 2-го поверху площею 109,2
кв.м. та 3-го поверху площею 184,7 кв.м. на
вул. С.Бандери. 10 для організації та
проведення концертів в оренду терміном
на 20 років. Розглянувши звернення
Львівського будинку органної та
камерної музики від 23.09.2009 року № 5-10398,
керуючись п.5 ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
беручи до уваги технічний паспорт від
05.05.2009 року, рекомендації комісії з
підготовки пропозицій для надання в
оренду майна територіальної громади м.
Львова, міська рада ухвалила надати
Львівському будинку органної та
камерної музики для організації та
проведення концертів в оренду терміном
на 20 років нежитлові приміщення на вул.
С.Бандери, 10; управлінню комунальної
власності департаменту економічної
політики укласти договір оренди згідно
з цією ухвалою. Враховуючи
вищенаведене, вважає, що управління
комунальної власності, діяло в межах
чинного законодавства України та в
межах своїх повноважень.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
-Львівський будинок органної та
камерної музики у судовому засіданні
позовні вимоги не підтримав, просив у
задоволенні позову відмовити повністю.
Подав письмові заперечення суть яких
зводиться до наступного. Проведення
богослужінь у Костелі Святої Марії
Магдалини -приміщення Львівського
будинку органної та камерної музики
визначено Постановою Кабінету
Міністрів України від 09 серпня 2001 року
№ 1005 «Про використання культових
споруд-визначних пам'яток архітектури,
які не підлягають передачі у постійне
користування релігійним
організаціям», а саме дозволено
проводити сімнадцять богослужінь на
календарний рік. Враховуючи те, що
богослужіння проводяться щоденно,
просить відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши доводи представники сторін,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити,
мотивуючи це наступним.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом позову у даній справі є
ухвала Львівської міської ради № 3372
від 11.03.2010 року «Про надання в оренду
нежитлових приміщень на вул. Ст.
Бандери, 10»та бездіяльність Державного
комітету України в справах релігії.

Як на підставу позову позивач
посилався на порушення вимог частини 2
статті 17 Закону України «Про свободу
совісті та релігійні організації»,
Указу Президента України від 04 березня
1992 року «Про заходи щодо повернення
релігійним організаціям культового
майна», Розпорядження від 22 червня 1994
року «Про повернення релігійним
організаціям культового майна»,
розпорядження КМУ від 07 травня 1998 року
№ 290-року, Закону України «Про охорону
культурної спадщини» (ч. 2 ст. 18 Закону),
Декларації про права осіб, що належать
до національних або етнічних,
релігійних та мовних меншин від 18
грудня 1992 року, Конвенції про
забезпечення прав осіб, які належать до
національних меншин від 21 жовтня 1994
року, Декларації про ліквідацію всіх
форм нетерпимості і дискримінації на
основі релігії або переконань, від 28
листопада 1981 року.

Суд при вирішенні спірних
правовідносин виходив з наступного.

Положеннями пункту 2 ст. 17 Закону
України «Про свободу совісті та
релігійні організації» встановлено, що
культові будівлі і майно, які
становлять державну власність,
передаються організаціями, на балансі
яких вони знаходяться, у безоплатне
користування або повертаються у
власність релігійних організацій
безоплатно за рішеннями обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, а в
Республіці Крим - Уряду Республіки
Крим.

Як вбачається із архівної довідки від
13.12.2004 року № 465/01/22 (вих.), у м. Львові по
вул. Леона Сапєги, 10 (тепер -Степана
Бандери), числиться костел Святої Марії
Магдалини і будинок парафіяльного
уряду з помешканням пароха, до 1962 року
були власністю костельної громади.

Рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради від 29.11.1990 року
№ 450 «Про історико-культурну заповідну
територію м. Львова»на баланс
Державного історико-архітектурного
заповідника передано пам'ятки
архітектури, в тому числі Костел
Магдалини.

29.06.2000 року згідно з ухвалою Львівської
міської ради № 702 «Про прийняття у
власність територіальної громади м.
Львова цілісних майнових комплексів
установ культури», Львівський будинок
органної та камерної музики передано у
власність територіальної громади м.
Львова.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 09.08.2001 року № 1005 «Про використання
культових споруд-визначних пам'яток
архітектури, які не підлягають
передачі у постійне користування
релігійним організаціям»було
підтримано пропозицію Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики, Державного комітету
у справах релігій, Київської міської та
Львівської обласної державних
адміністрацій щодо використання для
проведення богослужінь, зокрема,
костелу Магдалини (охоронний номер 345 м.
Львів) -митрополією
Римсько-католицької церкви на
Великодні свята (два тижні), в дні
дванадесятих і храмових свят, а також
визначних державних подій. А також
зобов'язано, зокрема, Львівську
обласну державну адміністрацію,
забезпечити укладення угод про
періодичне використання релігійними
організаціями зазначеної споруди на
умовах, визначених Законом України
«Про охорону культурної спадщини».

11.06.2006 року між управлінням охорони
історичного середовища та Львівським
будинком органної та камерної музики
було укладено охоронний договір № 14, за
яким Львівський будинок органної та
камерної музики зобов'язався:
використовувати костел Магдалини під
концертний зал органної та камерної
музики.

11.01.2006 року між управлінням охорони
історичного середовища (як
орендодавцем) та Львівським будинком
органної та камерної музики (як
орендарем), також було укладено договір
оренди б/н нерухомого майна -Костелу
Магдалини (в цілому), за яким
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
відповідні нежитлові приміщення
загальною площею 1384, 4 кв.м. (з
призначенням -під концертний зал
органної музики) на строк з 01.01.2006 року
по 01.01.2011 року.

Згідно з пунктом 12 даного договору
оренди у розділі «Особливі умови»,
релігійній громаді РКЦ Св. Марії
Магдалини надано дозвіл на безоплатну
суборенду на термін дії основного
договору на приміщення на 1 пов.
захристії 30, 4 кв. м., відгородженої
кімнати 10, 0 кв. м.: приміщення залу
костелу, коридорів, туалетів на 1 пов.
закріплюються у спільному
користуванні. Між релігійною громадою
РКЦ та Львівським будинком органної та
камерної музики укласти угоду на
користування вищезгаданими
приміщеннями з зазначеннями графіку
богослужінь, а також проведення
розрахунку експлуатаційних витрат (за
тепло-, водо-, електропостачання та
інших спільних витрат) і визначення
умов їх оплати.

Як встановлено в судовому засіданні,
релігійна громада отримувала проекти
угод щодо суборенди, однак
відмовлялася такі підписувати з
підстав недосягнення згоди сторін у
користуванні об'єкта -Костелу Святої
Марії Магдалини для проведення
богослужінь. Окрім цього, релігійна
громада, в свою чергу, подавала проекти
договору щодо використання приміщень
костелу до управління охорони
історичного середовища, однак останнє
відмовляло в укладанні такого договору
з релігійною громадою, у зв'язку із тим,
що будівлю костелу передано в оренду
Львівському будинку органної та
камерної музики.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірне нежитлове приміщення є
комунальною власністю, тому, відносини,
пов'язані з передачею в оренду спірного
майна регулюються Законом України «Про
оренду державного та комунального
майна».

У відповідності з частиною 3 статті 17
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна»після
закінчення терміну договору оренди
орендар, який належним чином виконував
свої обов'язки, має переважне право, за
інших рівних умов, на продовження
договору оренди на новий термін. Умови
договору оренди на новий строк
встановлюються за домовленістю сторін.

22.09.2009 року Львівський будинок органної
та камерної музики звернувся із заявою
до управління комунальної власності
Львівської міської ради про
продовження договору оренди об'єкта
від 11.01.2006 року б/н, що знаходиться за
адресою: м. Львів, вул. Ст. Бандери, 8
загальною площею 1384, 4 кв.м. терміном на
20 років з метою організації та
проведення концертів.

Згідно витягу з протоколу № 22 від 23.12.2009
року засідання комісії з підготовки
пропозицій для надання в оренду майна
територіальної громади м. Львова,
рекомендовано управлінню комунальної
власності підготувати проект ухвали
про надання в оренду Львівському
будинку органної та камерної музики
нежитлових приміщень підвалу площею 88,
0 кв.м, 1-го поверху площею 978, 6 кв.м, 2-го
поверху площею 109, 2 кв. м та 3-го поверху
площею 184, 7 кв. м на вуд. Ст. Бандери, 10
для організації та проведення
концертів терміном на 20 років.

11.03.2010 року згідно з Ухвалою Львівської
міської ради № 3372 «Про надання в оренду
нежитлових приміщень на вул. С.Бандери,
10», Львівському будинку органної та
камерної музики для організації та
проведення концертів надано в оренду
терміном на 20 років нежитлові
приміщення на вул. С. Бандери, 10: підвалу
площею 88, 0 кв. м., 2-го поверху площею 978,6
кв.м., 3-го поверху площею 15, 9 кв. м., 4-го
поверху площею 28, 5 кв. м.

Пунктом другим даної ухвали,
зобов'язано управління комунальної
власності департаменту економічної
політики укласти договір оренди згідно
з цією ухвалою.

13.10.2010 року, відповідно до ухвали
Львівської міської ради № 3372 від 11.03.2010
року, управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради та Львівський
будинок органної та камерної музики
уклали договір оренди № Г-7612-10 терміном
на 20 років - з 13 жовтня 2010 року до 13
жовтня 2030 року включно.

На теперішній час даний договір оренди
є чинним, тобто комунальна установа
-Львівський будинок органної та
камерної музики є належним
користувачем Костелу Святої Марії
Магдалини.

Згідно частини 2 ст. 18 Закону України
«Про охорону культурної спадщини»,
особі, яка набула права володіння,
користування чи управління пам'яткою,
за винятком наймача державної або
комунальної квартири (будинку),
забороняється передавати цю пам'ятку у
володіння, користування чи управління
іншій особі.

Щодо посилання позивача на положення
Указу Президента України від 04.03.1992
року № 125 «Про заходи щодо повернення
релігійним організаціям культового
майна», а також на розпорядження
Кабінету Міністрів України від 07.05.1998
року № 290-р. слід звернути увагу на те,
що такі не можуть бути належними
доказами підставності позовних вимог
щодо скасування ухвали Львівської
міської ради від 11.03.2010 року № 3372 «Про
надання в оренду нежитлових приміщень
на вул. С. Бандери, 10»з огляду на таке.

Вищевказаний Указ Президента України
не стосується сільських селищних,
міських рад, окрім цього містить
доручення Президента Кабінету
Міністрів України визначити серед
Переліку пам'яток архітектури, які не
підлягають передачі у постійне
користування релігійним організаціям,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 05.04.1991 року № 83,
пам'ятки, які можуть бути передані
релігійним організаціям відповідно до
закону.

Вищевказана постанова Ради Міністрів
УРСР від 05.04.1991 року № 83 «Про перелік
пам'яток архітектури, які не підлягають
передачі у постійне користування
релігійним організаціям», втратила
чинність згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 14.02.2002 року № 137
«Про умови передачі культових будівель
- визначних пам'яток архітектури
релігійним організаціям».

Згідно даної Постанови Кабінету
Міністрів України, яка є чинною на
теперішній час, установлено, що
культові будівлі - визначні пам'ятки
архітектури, які не підлягали передачі
у постійне користування релігійним
організаціям відповідно до постанови
Ради Міністрів Української PCP від 5
квітня 1991 p. N 83, можуть передаватися їм у
користування тільки після вирішення
питань, пов'язаних з переміщенням
навчальних закладів, архівних установ
і закладів культури, що займають ці
культові будівлі, до інших приміщень.

Слід звернути увагу й на рішення
виконавчого комітету Львівської
обласної Ради народних депутатів від
27.12.1991 року № 733, яким пунктом 7.2 пункту 7
відмовлено в передачі культових споруд
релігійним громадам: РКЦ -к. СВ. Марії
Магдалини по вул. Миру у м. Львові тому,
що місцевий орган не має можливості
відселити творчу організацію (органний
зал).

Будинок на вул. Ст. Бандери, 10 у м. Львові
(Костел Святої Марії Магдалини) в даний
час -Львівський будинок органної та
камерної музики, який відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 14.02.2002 року N 137 «Про умови передачі
культових будівель - визначних пам'яток
архітектури релігійним громадам»може
бути переданий релігійній організації
тільки після переміщення Львівського
будинку органної та камерної музики у
іншу установу.

Тому приймати будь-яке рішення щодо
зазначеної культової будівлі
одноособово виконавчий комітет
міської ради немає повноважень.

Мотиви позовних вимог позивача з
покликанням на розпорядження
Президента України від 22.06.1994 року №
53/94-рп «Про повернення релігійним
організаціям культового майна»та на
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 07.05.1998 року № 290-р (без назви)
спростовуються з тих же мотивів, що і
вищезгадані акти Президента та
Кабінету Міністрів України.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування визнаються
незаконними в судовому порядку з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України.

Враховуючи те, що культова будівля
Костелу Святої Марії Магдалини
знаходиться у правомірному
користуванні установи культури -
Львівського будинку органної та
камерної музики, питання щодо
переміщення цієї установи до іншого
приміщення не вирішено, договір оренди
є чинним, а тому позивачем не доведено
невідповідність оскаржуваної ухвали
Львівської міської ради вимогам
Конституції чи законів України.

Також слід звернути увагу й на той факт,
що релігійна громада продовжує
періодично користуватися культовою
спорудою до цього часу, що не
заперечувалося сторонами у судовому
засіданні, а тому посилання позивача на
порушення з боку Львівської міської
ради норм Декларації про права осіб, що
належать до національних або етнічних,
релігійних та мовних меншин від 18.12.1992
року, Декларації про ліквідацію всіх
форм нетерпимості і дискримінації на
основі релігії або переконань від
28.11.1981 року та норм Конвенції про
забезпечення прав осіб, які належать до
національних меншин від 21.10.1994 року є
безпідставними.

Що ж стосується позовної вимоги про
визнання бездіяльності Державного
комітету України в справах релігії
неправомірно, суд приходить до
переконання, що така є безпідставною з
огляду на таке: функції Уповноваженого
органу України у справах Релігій
покладено на Державний комітет України
у справах національностей та релігій,
який діє відповідно до положення «Про
Державний комітет України у справах
національностей та релігій»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 14 лютого 2007 року
№ 201. Відповідно до наданих вказаним
положенням повноважень, Державний
комітет України у справах
національностей та релігій не має
повноважень щодо безпосереднього
ропорядження майном, що знаходиться у
комунальній власності.

Окрім цього, слід звернути увагу й на
той факт, що із відповідними
зверненнями, як встановлено у судовому
засіданні Релігійна громада до
Державного комітету України у справах
національностей та релігій щодо
сприяння у вирішенні питання
повернення культової будівлі не
зверталася.

У відповідності до нормативного
припису ч. 3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить до переконання про
безпідставність позовних вимог
позивача, а тому у задоволенні позову
слід відмовити.

З урахуванням ст. 94 КАС України, судові
витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

у задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч. 3 ст. 160
цього Кодексу, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текс постанови виготовлений
29.03.2011 року.

Суддя
Мричко Н.І.

Суддя
Гавдик З.В.

Суддя
Карп'як О.О.