Справа № 826/4373/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4373/14
інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
Вірич С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФАН Транс" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 травня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ФАН Транс" до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 03.03.2014 та № від 12.12.2013, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача від 12
грудня 2013 року № та від 03 березня
2014 року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позов задовольнити.

В судове засідання з'явився
представник позивача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник відповідача до суду не
з'явився, хоча він був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
його відсутності, відповідно до ч. 4 ст.
196 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, постанова суду - без
змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем у період із 12.11.2013 по 18.11.2013
проведено перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю "ФАН Транс"
з питань дотримання вимог правильності
обчислення, повноти та своєчасності
сплати до бюджету податку на прибуток
та податку на додану вартість по
взаємовідносинах із товариством з
обмеженою відповідальністю "Авеста
Трейд", приватним підприємством
"Система", спільним
українсько-ліванським підприємством
"Бейрут +" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю за період
із 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року.

Згідно з висновками даного акту,
відповідачем встановлено порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, зокрема: п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5, пп. 11.2.1 ст. 11 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств", а
також пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14, п.п. 138.1, 138.2, 138.8
ст. 138, пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України у
результаті чого занижено податок на
прибуток у загальному розмірі 786009,00
грн., у тому числі за: І квартал 2010 року -
36240,00 грн.; півріччя 2010 року - 83456,00 грн.;
І-ІІІ квартали 2010 року - 146556,00 грн.; 2010
рік - 222709,00 грн.; І квартал 2011 року - 51031,00
грн.; ІІ квартал 2011 року - 90730,00 грн.;
ІІ-ІІІ квартали 2011 року - 155129,00 грн.; ІІ-IV
квартали 2011 року - 261371,00 грн.; І квартал
2012 року - 81435,00 грн.; півріччя 2012 року -
214482,00 грн.; І-ІІІ квартали 2012 року - 250898,00
грн.

Крім того, за висновками податкового
органу позивачем занижено податкове
зобов'язання з ПДВ у загальному розмірі
675831,00 грн., у тому числі за: січень 2010
року - 6942,00 грн.; лютий 2010 року - 9333,00 грн.;
березень 2010 року - 12717,00 грн.; квітень 2010
року - 13457,00 грн.; травень 2010 року - 11383,00
грн.; червень 2010 року - 12933,00 грн.; липень
2010 року - 17970,00 грн.; серпень 2010 року -
16726,00 грн.; вересень 2010 року - 17450,00 грн.;
жовтень 2010 року - 18092,00 грн.; листопад 2010
року - 20082,00 грн.; грудень 2010 року - 20836,00
грн.; січень 2011 року - 12595,00 грн.; лютий 2011
року - 13171,00 грн.; березень 2011 року - 16716,00
грн.; квітень 2011 року - 23693,00 грн.; травень
2011 року - 24051,00 грн.; червень 2011 року -
30651,00 грн.; липень 2011 року - 22212,00 грн.;
серпень 2011 року - 24645,00 грн.; вересень
2011 року - 25941,00 грн.; жовтень 2011 року -
20393,00 грн.; листопад 2011 року - 21817,00 грн.;
грудень 2011 року - 20836,00 грн.; січень 2012
року - 21395,00 грн.; лютий 2012 року - 27483,00
грн.; березень 2012 року - 34053,00 грн.;
квітень 2012 року - 36017,00 грн.; травень 2012
року - 36077,00 грн.; червень 2012 року - 39350,00
грн.; липень 2012 року - 33148,00 грн.; серпень
2012 року - 533,00 грн.; вересень 2012 року - 1000,00
грн., чим порушено пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.4, 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185,
п.188.1 ст. 188, п.п. 198.2, 198.3 ст. 198, п.п. 201.1, 201.6,
201.10 ст. 201 ПК України.

Такі висновки мотивовано тим, що
господарські операції між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Авеста Трейд",
приватним підприємством "Система",
спільним українсько-ліванським
підприємством "Бейрут +" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю за період із 01 січня
2010 року по 31 грудня 2012 року не мали
реального характеру, їх задекларовано
виключно з метою отримання податкової
вигоди.

На підставі акту перевірки,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.12.2013 №
, яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств у розмірі 786009,00 грн. за
основним платежем та у розмірі 181127,25
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами), а також
оскаржуване рішення від 12.12.2013 № ,
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ у розмірі 538828,00 грн.
за основним платежем та у розмірі 198746,50
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Судом вірно встановлено, що за
результатами адміністративного
оскарження, податкове
повідомлення-рішення №
скасовано у частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)
у розмірі 62724,50, в іншій частині вказане
рішення залишено без змін.

3 березня 2014 року відповідачем прийнято
оскаржуване рішення № , яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств у розмірі 786009,00 грн. за
основним платежем та у розмірі 118402,75
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

За результатами його оскарження в
адміністративному порядку, спірні
рішення залишені без змін.

Позивач, вважаючи що вказані податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем незаконно, звернувся до
суду з позовом про їх скасування.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог, з огляду на їх
необґрунтованість.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, доводам апеляційної скарги та
висновкам суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п 1.7 ст. 1 Закону України "Про
податок на додану вартість", податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. 10.1 ст. 10 вказаного
Закону, особами, відповідальними за
нарахування, утримання та сплату
(перерахуванню) до бюджету є: платники
податку, визначені у статті 2 цього
Закону.

В силу п. 1.3 ст. 1 Закону платник податку -
особа, яка згідно з цим Законом
зобов'язана здійснювати утримання та
внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем, або особа, яка
ввозить (пересилає) товари на митну
територію України.

У відповідності до вимог п.п. 7.2.3. п. 7.2.
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 даного Закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п.7.2.6. п. 7.2 ст. 7 зазначеного
Закону, податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

У відповідно до пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями , а також, що у разі, коли
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються непідтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України) встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені
норми Податкового кодексу України,
існує декілька підстав для формування
податкового кредиту, а саме: наявність
у платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної,
фактична сплата грошових коштів
контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника податку на
додану вартість виникає право на
податковий кредит.

Приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України) встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з приписами п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені
норми Податкового кодексу України,
існує декілька підстав для формування
податкового кредиту, а саме: наявність
у платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної,
фактична сплата грошових коштів
контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника податку на
додану вартість виникає право на
податковий кредит.

Так, в силу приписів п. 2.1. ст. 2 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" Платниками податку є: з
числа резидентів - суб'єкти
господарської діяльності, бюджетні,
громадські та інші підприємства,
установи та організації, які
здійснюють діяльність, спрямовану на
отримання прибутку як на території
України, так і за її межами.

Об'єктом оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону визначено, що
валовими витратами виробництва та
обігу (далі - валові витрати) є сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті (п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону).

Згідно п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Положеннями п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України закріплено, що витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, для встановлення правильності
відображення у податковому обліку
господарських операцій платника
податку з'ясуванню підлягають:
реальність задекларованих
господарських операцій; наявність
ділової мети у розглядуваних
операціях; об'єктивний зміст вчинених
операцій у порівнянні із
задекларованим; добросовісність
позивача, якщо його контрагент має
дефекти правового статусу; дотримання
учасниками господарської операції
норм податкового законодавства щодо
змісту та наслідків для податкового
обліку відповідної операції.

При цьому, судова колегія виходить з
того, що порушення вимог податкового
законодавства на будь-якому з
наведених етапів є достатнім для
висновку про невідповідність
фактичних і задекларованих платником
податку наслідків господарських
операцій для податкового обліку.

Також варто наголосити, що обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість витрат (у тому числі і
по сплаті ПДВ) первинними документами
покладається на платника, адже саме він
виступає суб'єктом, що використовує
включену постачальником до ціни товару
суму ПДВ при обчисленні суми податку,
яка підлягає перерахуванню до бюджету,
а також зменшує об'єкт оподаткування
податку на прибуток за фактом
понесення витрат.

З наявних у справі матеріалів судовою
колегією встановлено, що позивач, у
період щодо якого проводилася
податкова перевірка, задекларував
фінансово-господарські
взаємовідносини із ТОВ «Авеста Трейд»,
ПП «Система» та з СУЛП «Бейрут+» у формі
ТОВ за період з 01.06.2010 по 30.09.2012.

Так, між ТОВ "ФАН Транс" (замовник) та ТОВ
«Авеста Трейд» (виконавець) було
укладено ряд аналогічних за змістом
договорів на транспортно-експедиційне
та інформаційне обслуговування
зокрема від 05.01.2012 № 000050 та від 26.12.2006
№N-Iexp-M-26/12/12-06, відповідно до умов яких
замовник доручає, а виконавець бере на
себе зобов'язання з пошуку
вантажоволодільця (який потребує
послуг вантажоперевезення), а також
перевізника, необхідного для
перевезення вантажів. В той же час,
замовник бере на себе зобов'язання з
організації перевезення та
експедитування вантажів
вантажоволодільців, залучених
виконавцем, а також із забезпечення
завантаження транспортних засобів,
залучених виконавцем в інтересах
замовника.

На виконання умов договорів ТОВ
«Авеста трейд» було оформлено акти
виконаних робіт щодо надання
інформаційно-експедиторських послуг.

На підтвердження реальності операцій
із вказаним контрагентом, позивачем
було надано акти приймання виконаних
робіт, копії податкових накладних,
оборотно-сальдові відомості. Вказані
документи було надано до перевірки, що
слідує зі змісту акта. Крім того, в
матеріалах наявні рахунки - фактури та
виписки по рахунку позивача щодо
здійснення оплати за отримані послуги.

Згідно з актом, в податковому обліку
вищезазначені фінансово-господарські
операції були включені до складу
валових витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування у
сумі 3 307 857, 00 грн. Крім того, за
виписаними ТОВ «Авеста Трейд»
податковими накладними, позивачем
включено до складу податкового кредиту
у сумі 652 181,00 грн.

Також, у перевіряємий період позивачем
задекларовано фінансово-господарські
відносини із ПП «Система», зокрема
укладено договір про надання послуг
від 10.04.2011 №18, відповідно до умов якого
замовник (ТОВ "ФАН Транс") доручає, а
виконавець (ПП «Система») бере на себе
зобов'язання надавати послуги в обсязі
та на умовах, передбачених даним
договором та додатками до нього
(зокрема надання консультацій щодо
використання комп'ютерної, телефонної
техніки, програмного забезпечення та
пристроїв, які використовує замовник у
своїй роботі; проведення поточного та
капітального ремонту обладнання
змовника, проведення банерної реклами
послуг замовника в засобах Інтернет, та
в пошукових Інтернет-системах,
проведення просунення (реклами) сайтів
Замовника в засобах Інтернет,
проведення інспекції комп'ютерних та
телефонних мереж в офісі замовника).

На виконання умов договору ПП
«Система» оформлено акти виконаних
робіт на загальну суму 100800,00 (в т.ч. ПДВ
16800,0 грн.).

На підтвердження реальності операцій
із вказаним контрагентом, позивачем
було надано акти приймання виконаних
робіт, копії податкових накладних,
оборотно-сальдові відомості. Вказані
документи було надано до перевірки, що
слідує зі змісту акта. Крім того, в
матеріалах наявні рахунки - фактури та
виписки по рахунку позивача щодо
фактичного здійснення оплати за
отримані послуги.

Згідно з актом, в податковому обліку
вищезазначені фінансово-господарські
операції були включені до складу
валових витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування у
сумі 84000,00 грн. Крім того, за виписаними
ПП «Система» податковими накладними,
позивачем включено до складу
податковий кредит у сумі 16800,00 грн.

Крім того, у перевіряємий період
позивачем задекларовано
фінансово-господарські відносини із
СУЛП «Бейрут+» у формі ТОВ, зокрема
договори на транспортні послуги від
22.07.2011 №006469 та від 26.02.2009 № N-IP-U26/02-5-9.

Вказані договори мають аналогічні
умови, відповідно до яких експедитор
(ТОВ «Фан Транс») доручає, а перевізник
(СУЛП «Бейрут+» у формі ТОВ)
зобов'язується організувати
перевезення вантажу експедитора
різними видами транспорту в межах
України, а також із забезпечення
виконання комплексу операцій,
пов'язаних з перевезенням вантажів
експедитора, на підставі даного
договору.

На виконання умов договору
контрагентом позивача оформлено акти
виконаних робіт на загальну суму 41100,06
(в т.ч. ПДВ 6850,01 грн.).

На підтвердження реальності операцій
із вказаним контрагентом, позивачем
було надано акти приймання виконаних
робіт, копії податкових накладних,
оборотно-сальдові відомості. Вказані
документи було надано до перевірки, що
слідує зі змісту акта. Крім того, в
матеріалах наявні товарно-транспортні
накладні, заявки та виписки по рахунку
позивача щодо фактичного здійснення
оплати за отримані послуги.

Згідно з актом, в податковому обліку
вищезазначені фінансово-господарські
операції були включені до складу
валових витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування у
сумі 34250,00 грн. Крім того, за виписаними
СУЛП «Бейрут+» у формі ТОВ податковими
накладними, позивачем включено до
складу податкового кредиту суму 6850,00
грн.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Разом з тим, апеляційний суд акцентує
увагу на тому, що сама по собі наявність
у покупця належно оформлених
документів, необхідних для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
формування податкового кредиту, у разі
недоведенння реальності здійснених
господарських операцій та факту
використання придбаних товарів/послуг
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
документи, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
незважаючи на належне оформлення цих
документів та відсутності у
контролюючого органу зауважень до їх
форми, позивачем не доведено реального
здійснення господарських операцій із
вказаними контрагентами у
перевіряємий період.

Зокрема, відповідач небезпідставно
звернув увагу, що ТОВ «Авеста Трейд»
зареєстровано такі види економічної
діяльності: діяльність посередників у
торгівлі машинами, промисловим
устаткованням, суднами та літаками
(основний); діяльність посередників у
торгівлі деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно-технічними
виробами; оптова торгівля фруктами й
овочами; оптова торгівля побутовими
електротоварами й електронною
апаратурою побутового призначення для
приймання, записування, відтворювання
звуку й зображення; оптова торгівля
фармацевтичними товарами; ремонт
побутових приладів, домашнього та
садового обладнання. Вказане
підтверджується інформацією Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. Отже
надання інформаційно-експедиторських
послуг не віднесено до видів
економічної діяльності вказаного
суб'єкта господарювання.

Окрім того, по взаємовідносинам із
даним контрагентом, позивачем не
надано документів, що характеризують
відповідні послуги в їх якісних та
кількісних показниках.

Крім того, стосовно господарських
операцій із ПП «Система», то видами
економічної діяльності вказаного
підприємства є: виготовлення
друкованих форм; рекламна діяльність
(основний); виробництво фільмів;
діяльність у сфері радіомовлення та
телебачення; інша
видовищно-розважальна діяльність;
надання інших комерційних послуг. В той
же час, предметом договору із ТОВ «Фан
Транс» поміж іншим визначено не лише
надання рекламних послуг, а і надання
консультацій щодо використання
комп'ютерної, телефонної техніки,
програмного забезпечення та пристроїв,
які використовує замовник у своїй
роботі; проведення поточного та
капітального ремонту обладнання
змовника; проведення інспекції
комп'ютерних та телефонних мереж в
офісі замовника, тобто послуг, які до
статутної діяльності контрагента
позивача не віднесені.

Документи, надані позивачем на
підтвердження реального здійснення
вказаної господарської операції,
зокрема акти виконаних робіт, не
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
оскільки не містять обов'язкових
реквізитів та відомостей про зв'язок
цих витрат з власною господарською
діяльністю, не місять змісту та обсягу
господарської операції, одиниці виміру
господарської операції.

У наданих позивачем доказах відсутні
необхідні відомості, які конкретизують
зміст отриманих послуг, їх обсяг,
інформація про фактично понесені
виконавцями витрати у зв'язку з їх
підготовкою та наданням. Разом з тим, як
видно із оформлених сторонами
документів, вартість кожного з цих
видів послуг не конкретизується, не
встановлені будь-які докази, які
підтверджують взаємовідносини
контрагента Позивача (виконавця
вищезазначених послуг) з Інтернет -
сайтами, з метою подальшого розміщення
на них реклами позивача.

Також неможливо встановити, скільки
коштує окремо виготовлення рекламної
продукції та взагалі незрозуміло ким
здійснювалась розробка розміщеної
рекламної продукції. При цьому
виготовлення рекламної продукції, як
правило, охоплює розробку
оригінал-макету, сканування і обробку
зображення, послуги дизайнера по
макетуванню, папір, обрізки та
упаковка.

Стосовно задекларованих позивачем
фінансово-господарських відносин із
СУЛП «Бейрут+» у формі ТОВ, то надані
позивачем акти про надання
транспортних послуг не дозволяють
ідентифікувати особу від імені якої
здійснено підпис або взагалі не
підписані, не надано копій доручень, на
які є посилання в ТТН, окрім того в
порушення умов Договорів від 26.02.2009 №
N-IP-U-26/02-5-9 та від 22.07.2011 № 006469 у більшості
ТТН статус «Автопідприємство»
присвоєно Позивачу. Крім того, в актах
про надання транспортних послуг між TOB
«Фан Транс» та СУЛП «Бейрут+» у формі TOB
відсутні назва підприємства, від імені
якого складено документ, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, на думку судової колегії,
позивачем, не доведено фактичного руху
активів між учасниками операцій,
зокрема щодо отримання послуг у
вказаних контрагентів - ТОВ «Авеста
Трейд», ПП «Система», СУЛП «Бейрут+» у
формі ТОВ, хоча саме на позивача, як
суб'єкта, що використовує включену
постачальником до ціни товару суму ПДВ
при обчисленні суми податку, яка
підлягає перерахуванню до бюджету, а
також зменшує об'єкт оподаткування
податку на прибуток за фактом
понесення витрат, покладено обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість витрат (у тому числі і
по сплаті ПДВ) первинними документами.

В той же час, відповідачем доведено
правомірність прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, колегія суддів
вважає юридично правильним висновок
суду першої інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення вимог
позивача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ФАН Транс"
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ФАН Транс"
до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 03.03.2014 та № від 12.12.2013 -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 13 травня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 4
листопада 2014 року

.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.