Справа № 131/1014/13-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 131/1014/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Дєдов М.С.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгира Д. І.

суддів: Ватаманюк Р.В. Курко О. П.

при секретарі: Бондаренко С.А.

за участю представників сторін:

представника позивачів: ОСОБА_2,

представника відповідача: Сторожука
М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Іллінецького
районного суду Вінницької області від
11 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Іллінецької міської
ради Іллінецького району Вінницької
області про скасування рішення міської
ради та скасування державних актів про
правовласності на земельні ділянки ,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до Іллінецького
районного суду Вінницької області з
позовом до Іллінецької міської ради
Іллінецького району Вінницької
області про скасування рішення міської
ради та скасування державних актів про
право власності на земельні ділянки.

Ухвалою Іллінецького районного суду
Вінницької області від 11 вересня 2014
року позовну заяву залишено без
розгляду у зв'язку з не усуненням
недоліків позовної заяви у
встановленим строк та поданням до суду
позовної заяви з пропущенням
встановленого законом шестимісячного
строку звернення до адміністративного
суду.

На вказану ухвалу суду позивачі подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати оскаржувану ухвалу та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження її розгляду.

В судовому засіданні представник
позивачів підтримав доводи
апеляційної скарги та просив суд
задовольнити її.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
позивачів та просив суд залишити її без
задоволення, а ухвалу Іллінецького
районного суду Вінницької області від
11 вересня 2014 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які прибули в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Приймаючи оскаржувану ухвалу від 11
вересня 2014 року про залишення
адміністративного позову без розгляду,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачі дізналися про порушення своїх
прав 10 жовтня 2011 року, а звернулися з
позовною заявою до суду 16 травня 2013
року, не подав до суду клопотання про
поновлення пропущеного строку, та не
надав доказів поважності його
пропуску.

Проте до зазначених висновків суду
першої інстанції, колегія суддів
ставиться критично, з огляду на
наступне.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.ст.99, 100 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк , який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Строк звернення до адміністративного
суду з адміністративним позовом - це
проміжок часу після виникнення спору у
публічно-правових відносинах, протягом
якого особа має право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою за вирішенням цього спору і
захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права на позов у
публічно-правових відносинах. Вона
дисциплінує учасників цих відносин у
випадку, якщо вони стали спірними,
запобігає зловживанням і можливості
регулярно погрожувати зверненням до
суду, сприяє стабільності діяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
виконання своїх функцій. Відсутність
цієї умови приводила б до постійного
збереження стану невизначеності у
публічно-правових відносинах.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що строк звернення до
суду з позовною вимогою про визнання
незаконним та частково скасування
рішення 17 сесії 5 скликання Іллінецької
міської ради Іллінецького району
Вінницької області від 30.10.2008 року в
частині передачі земельних ділянок, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
визначено ст.99 КАС України та
позивачами пропущено.

Крім того, як встановлено судом,
основною вимогою позивачів являється
скасування державних актів про право
власності на земельні ділянки, що
розташовані за адресоюАДРЕСА_1, видані
на підставі рішення 17 сесії 5 скликання
Іллінецької міської ради Іллінецького
району Вінницької області від 30.10.2008
року, громадянам визначеними у пунктах
14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 38,
39 додатку зазначеного рішення.

В судовому засіданні представником
позивачів зазначено, що про саме
рішення 17 сесії 5 скликання Іллінецької
міської ради Іллінецького району
Вінницької області від 30.10.2008 року
позивачам було відомо у 2009 році, однак
про наявні державні акти, які містяться
у громадян визначеними у пунктах 14, 15, 16,
17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 38, 39
додатку зазначеного рішення, стало
відомо у 2014 році під час розгляду
адміністративної справи №131/1014/13-а.

Тому, враховуючи вищезазначене колегія
суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції передчасно та
необґрунтовано прийнято рішення щодо
залишення позовної вимоги про
скасування державних актів про право
власності на земельні ділянки, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, видані
на підставі рішення 17 сесії 5 скликання
Іллінецької міської ради Іллінецького
району Вінницької області від 30.10.2008
року без розгляду у зв'язку з
пропущенням позивачами встановлений
законом строку звернення до суду.

Також колегія суддів звертає увагу на
те що, із змісту вищезазначеної
позовної вимоги вбачається, що у цих
правовідносинах фактично має місце
спір про право користування земельними
ділянками, які видані на підставі
рішення 17 сесії 5 скликання Іллінецької
міської ради Іллінецького району
Вінницької області від 30.10.2008 року.

Статтею 3 КАС України визначено, що
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Категорії спорів, що складають предмет
адміністративної юрисдикції наведені
у частині першій статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, але основу правил визначення
юрисдикції адміністративного суду
складає категорія "публічно-правового
спору".

Правовідносини, з яких виникають
публічно-правові спори, завжди
побудовані на принципі "влади
підпорядкування". Ознакою
публічно-правового спору є участь у
ньому з однієї сторони суб'єкта,
наділеного владними повноваженнями,
який здійснює владну управлінську
функцію, тобто, формує волевиявлення
держави, яке є обов'язковим для
зобов'язаної особи. Воля суб'єктів
владних повноважень оформлюється в
адміністративних актах (рішеннях), які
є обов'язковими до виконання
суб'єктами, яким вони адресовані
(імперативний припис).

Земельні відносини поділяються на
публічні та приватні. Відповідно, спори
в таких відносинах можуть бути як
публічно-правовими, так і
приватноправовими (цивільними,
господарськими).

Згідно з частинами 1, 2 статті 2
Земельного кодексу України, земельні
відносини - це суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження землею. Суб'єктами
земельних відносин є громадяни,
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування та органи державної
влади.

Згідно з частиною 2 статті 2 Цивільного
кодексу України учасниками цивільних
відносин є: держава Україна, Автономна
Республіка Крим, територіальні
громади, іноземні держави та інші
суб'єкти публічного права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України, до юрисдикції
адміністративних судів віднесено
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності. Ужитий у цій
процесуальній нормі термін "суб'єкт
владних повноважень" означає орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхню посадову чи
службову особу, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень (пункт 7 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України). Таким чином, до
юрисдикції адміністративних судів
належать спори фізичних чи юридичних
осіб з органом державної влади, органом
місцевого самоврядування, їхньою
посадовою або службовою особою,
предметом яких є перевірка законності
рішень, дій чи бездіяльності цих
органів (осіб), відповідно прийнятих
або вчинених ними при здійсненні
владних управлінських функцій.

Водночас суд вказує на те, що
Іллінецька міська рада, реалізуючи
право розпорядження земельною
ділянкою, відповідно до статті 5 ЗК
України має рівні права з громадянами
та юридичними особами, з якими вона
вступає у відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею,
тобто є рівноправним суб'єктом
земельних відносин.

Таким чином, Іллінецька міська рада, у
даному випадку виступає як суб'єкт
цивільних правовідносин і має такий
самий правовий статус, що й інші
учасники цих відносин.

Захист права користування власністю
здійснюється власником (користувачем)
способами, визначеними Цивільним
кодексом України та іншими законами,
зокрема, шляхом витребування свого
майна від особи, яка незаконно, без
відповідної підстави заволоділа ним,
вимагання усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, шляхом
визнання права, якщо це право не
визнається або оспорюється іншою
особою тощо.

Захист вказаного права здійснюється
шляхом пред'явлення позову в порядку,
передбаченому ЦПК України або ГПК
України з урахуванням суб'єктного
складу сторін.

З таких обставин заявлена у справі
позовна вимога випливає із відносин, що
мають приватноправовий характер.
Зазначений спір не пов'язаний із
захистом прав, свобод чи інтересів
позивача у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів
державної влади, що виключає
можливість розгляду справи у порядку
адміністративного судочинства.

Наведені обставини виключають
можливість розгляду позовної вимоги,
щодо скасування державних актів про
право власності на земельні ділянки,
за правилами, передбаченими Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до пункту першого частини
першої статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що
виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналогічна правова позиція висловлена
в постанові Верховного Суду України у
справі №21-288ф12 від 06.11.2012 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що судом першої інстанції, під
час розгляду адміністративної справи
не досліджувалось питання, чи
виготовлялись державні акти про право
власності на земельні ділянки, та коли
саме видані зазначені державні акти
громадянам зазначених у пунктах 14, 15, 16,
17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 38, 39
додатку рішення 17 сесії 5 скликання
Іллінецької міської ради Іллінецького
району Вінницької області від 30.10.2008
року.

Також, судом першої інстанції під час
розгляду справи не було залучено до
участі у справі третіх осіб, а саме
громадян зазначених у пунктах 14, 15, 16, 17,
18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 38, 39
додатку рішення 17 сесії 5 скликання
Іллінецької міської ради Іллінецького
району Вінницької області від 30.10.2008
року, оскільки розглядаючи даний спір
порушуютья права та інтереси
зазначених осіб.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом (ч. 4
ст. 6 КАС України).

При винесенні оскаржуваної ухвали, на
думку колегії суддів, суд першої
інстанції зобов'язаний був врахувати
вищевказані норми процесуального
права та надати апелянту реальну
можливість скористатись його правами
на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
зроблено передчасно висновок щодо
пропущення апелянтом строку звернення
до суду у зв'язку з відсутністю доказів
поважності причин його пропуску.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Іллінецького районного суду
Вінницької області від 11 вересня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Іллінецької міської ради Іллінецького
району Вінницької області про
скасування рішення міської ради та
скасування державних актів про
правовласності на земельні ділянки
скасувати.

Справу направити до Іллінецького
районного суду Вінницької області для
продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту постановлення та оскарженню не
підлягає.

Ухвала суду буде складена в повному
обсязі протягом п'яти днів з дня
закінчення розгляду справи.

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Курко О. П.