Справа № 2а/1970/1712/11
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м. Київ
К/800/49899/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Міністерства
внутрішніх справ України (далі - МВС
України) про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 3 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив: визнати протиправними
дії МВС України щодо виплати
одноразової грошової допомоги в
меншому розмірі; стягнути з
відповідача різницю недоплаченої
одноразової грошової допомоги в сумі
148280 грн відповідно до Порядку та умов
виплати одноразової грошової допомоги
у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції,
податкової міліції, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 травня 2007 року №707.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 3 липня 2014
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимоги, суди виходили з того, що
відповідач правомірно виплатив
позивачу одноразову грошову допомогу
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 17 червня 2009 року
№593 «Деякі питання завершення виплати
страхових сум за страховими випадками,
які сталися до 1 січня 2007 року».

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 проходив
службу в органах МВС України з 15
березня 2004 року. 20 березня 2006 року, при
виконанні ним службових обов'язків,
стався нещасний випадок, внаслідок
якого він отримав інвалідність першої
групи, з жовтня 2010 року - друга група
інвалідності.

Відповідно до довідки МСЕК від 27 жовтня
2006 року №118535 внаслідок отриманої
травми позивач зазнав 100% втрати
працездатності.

3 березня 2009 року позивач звернувся до
УМВС України в Тернопільській області
про виплату йому одноразової грошової
допомоги у разі інвалідності
працівника міліції, яка була йому
виплачена 9 липня 2010 року в розмірі 8500
грн.

На виконання статті 23 Закону України
«Про міліцію» від 20 грудня 1990 року
№565-XII Кабінетом Міністрів України було
розроблено та прийнято 12 травня
2007 року постанову №707 «Про
затвердження Порядку та умов виплати
одноразової допомоги у разі загибелі
(смерті) або інвалідності працівника
міліції, податкової міліції» (далі -
постанова №707 від 12 травня 2007 року).

Згідно з положеннями пункту 3 постанови
№707 від 12 травня 2007 року Міністерству
внутрішніх справ України доручено
завершити виплату страхової суми та
одноразової грошової допомоги в разі
загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції, що повинні бути
нараховані до 1 січня 2007 року.

На виконання вказаного пункту
постанови №707 від 12 травня 2007 року з
метою врегулювання правового
механізму завершення страхових виплат
за страховими випадками, що настали до 1
січня 2007 року (страховий випадок
позивача настав 20 березня 2006 року), було
прийнято постанову Кабінету Міністрів
України від 17 червня 2009 року №593 «Деякі
питання завершення виплати страхових
сум за страховими випадками, які
сталися до 1 січня 2007 року» (далі -
постанова №593 від 17 червня 2009 року),
якою затверджено Порядок та умови
завершення виплати страхових сум за
страховими випадками, які сталися до 1
січня 2007 року .

Пунктом 1 вказаного Порядку
встановлено, що виплата страхових сум
за страховими випадками здійснюється в
разі установлення групи інвалідності,
що настала у період проходження служби
в органах внутрішніх справ або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення із служби чи після
закінчення зазначеного строку
внаслідок захворювання чи нещасного
випадку, що мали місце у період
проходження служби - у відсотках
(згідно із ступенем втрати
працездатності) стократного розміру
показника рівня забезпечення
прожиткового мінімуму, визначеного
законом про державний бюджет на
відповідний рік для нарахування
страхової суми з державного
обов'язкового особистого страхування
військовослужбовців відповідно до
статті 16 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» на день установлення втрати
працездатності.

Відповідно до частини 4 статті 61 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року №3235-IV
нарахування страхової суми з
державного обов'язкового особистого
страхування військовослужбовців
відповідно до статті 16 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» здійснюється у разі загибелі
(смерті) військовослужбовця (крім
військовослужбовців строкової служби)
під час виконання обов'язків
військової служби в розмірі
десятирічного грошового забезпечення,
в інших випадках загибелі (смерті) та у
разі загибелі (смерті)
військовослужбовця строкової служби -
виходячи із рівня 170 гривень, у інших
страхових випадках - виходячи із рівня
85 гривень. Тобто, у даному випадку 8500
грн (85 грн х 100).

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій прийшли до обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 липня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 3 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І.
Ємельянова

В.М. Кочан