Справа № П/811/3313/14
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
Справа № П/811/3313/14

Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду Притула К.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Дніпровір» про
накладення арешту на кошти та інші
цінності платника податків,-

в с т а н о в и в

Кіровоградська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області звернулась до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою в якій просить накласти арешт
на кошти та інші цінності платника
податків, що знаходяться в
обслуговуючих банках товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Дніпровір» для забезпечення
податкового боргу з податку на додану
вартість та з орендної плати за землю в
сумі 593563,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що за відповідачем рахується
податковий борг з податку на додану
вартість та з орендної плати за землю в
сумі 593563,46 грн., яка відповідачем
добровільно не сплачена.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, від нього
надійшла заява про розгляд справи без
його участі, в якій зазначив, що позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві та просить їх
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про місце, день
та час розгляду справи повідомлявся
належним чином. На адресу суду
повернувся конверт із відміткою «за
закінченням терміну зберігання». Однак
відповідно, до витягу з ЄДР товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Дніпровір» розташоване
за адресою: м. Кіровоград, пр-т
Університетський, 25, за даною адресою
судом направлялась кореспонденція.

Згідно із ч. 8 ст. 35 КАС України
вважається, що повістку вручено особі,
якщо вона доставлена за адресою,
внесеною до відповідного державного
реєстру, або за адресою, яка зазначена
її представником, і це підтверджується
підписом відповідної службової особи.

Частиною 11 ст. 35 КАС України визначено,
що розписку про одержання повістки
(повістку у разі неможливості вручити
її адресату чи відмови адресата її
одержати) належить негайно повернути
до адміністративного суду. У разі
повернення поштового відправлення із
повісткою, яка не вручена адресату з
незалежних від суду причин, вважається,
що така повістка вручена належним
чином.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Право податкового органу на звернення
до суду з вимогою про накладення арешту
на кошти та інші цінності такого
платника податків, що знаходяться в
банку, у разі, якщо у платника податків,
який має податковий борг, відсутнє
майно та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу,
передбачено пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України (далі - ПК
України).

Поняття податкового боргу, відповідно
до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, включає
в себе грошове зобов'язання, яке
самостійно узгоджене платником
податків, або узгоджене в порядку
оскарження, але не сплачене у
встановлений ПК України строк.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Дніпровір» зареєстровано
виконавчим комітетом Кіровоградської
міської ради, як суб'єкт
підприємницької діяльності 03.04.2011 року.

Судом встановлено, що за відповідачем
рахується заборгованість у сумі 593563,46
грн., яка складається з податку на
додану вартість в сумі 570866,70 грн.(в тому
числі пеня - 519,54 грн.) та орендна плата з
юридичних осіб в сумі 22696,76 грн.

З метою стягнення податкового боргу
відповідачу було направлено податкову
вимогу № 48 від 29.01.2013 року.

Суд зазначає, що підстави для
застосування як адміністративного
арешту майна, так і арешту коштів на
рахунках платника податків, визначені
пунктом 94.2 статті 94 Податкового
кодексу України. Обидва види арешту, за
загальним правилом, застосовуються з
однакових підстав, але розрізняються
процедурою застосування - або за
рішенням керівника податкового органу
(щодо майна, відмінного від коштів), або
за рішенням суду (арешт коштів).

Зазначене випливає із системного
тлумачення правових норм, які
містяться у статті 94 Податкового
кодексу України. Ці норми регулюють як
правовідносини, що виникають при
накладенні адміністративного арешту
майна, так і арешту коштів платника
податків, причому зміст правового
регулювання викладається в єдиному
контексті.

Додаткові випадки накладення арешту на
кошти платника податків, крім тих, що
визначені статтею 94 цього Кодексу,
визначені п.п. 20.1.33 пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України.

Наведена законодавча норма встановлює
одночасно як право податкового органу
на звернення до суду з вимогою про
накладення арешту на кошти платника
податків, так і підстави для реалізації
цього повноваження. Такими підставами
є: 1) відсутність майна, за рахунок якого
може бути погашений податковий борг; 2)
недостатність такого майна для
погашення суми податкового боргу через
те, що балансова вартість цього майна
менша за відповідну суму податкового
боргу; 3) майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу у
відповідній сумі.

Відсутність підстав для застосування
арешту коштів платника податків,
передбачених пунктом 20.1 статті 20 ПК
України, серед підстав для
застосування адміністративного
арешту, що входять до переліку,
встановленого пунктом 94.2 статті 94 ПК
України (сформульованого як вичерпний),
не може розглядатися як перешкода для
застосування арешту коштів на рахунках
платника податків у відповідних
випадках.

Наведене пояснюється тим, що норма
пункту 20.1 статті 20 ПК України є
імперативною і обов'язковою до
виконання, зміст її є самостійним,
чітким і зрозумілим. Норми підпункту
20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2
статті 94 ПК України не заперечують за
змістом одна одну, оскільки регулюють
різні правовідносини. Так, норми пункту
94.2 ПК України визначають загальні
підстави для застосування арешту як
майна, так і коштів платника податків.
Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1
статті 20 ПК України регулює інше коло
суспільних відносин, а саме питання
накладення арешту виключно на кошти
платника податків та інші цінності, що
знаходяться у банках, причому в
специфічній ситуації за відсутності
достатнього для погашення податкового
боргу майна.

З матеріалів адміністративної справи
вбачається, що позивачем з метою
встановлення наявності активів у
відповідача направленні запити до
державних органів реєстрації, в
результаті чого отримано відповіді, а
саме: інформацією ДАІ УМВС в
Кіровоградській області № 10/1788 від
29.08.2014 р, інформацією
Держсільгоспінспекції в
Кіровоградській області від 22.07.2014 р. за
№ 3090/05-06/1, інформацією з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
Реєстру прав власності на нерухому
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у
відповідача відсутнє майно та інші
майнові активи для погашення
податкового боргу в сумі 593563,46 грн.

Постановою Національного Банку
України № 22 від 21.01.2004 р. затверджено
Інструкцію про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті (далі - Інструкція).

Вимоги цієї Інструкції поширюються на
всіх учасників безготівкових
розрахунків, а також на стягувачів та є
обов'язкові для виконання ними (пункти
1.1. та 1.3 Інструкції).

Главою 10 Інструкції визначено порядок
виконання банками заходів щодо арешту
коштів на рахунках клієнтів.

Пункт 10.2 Інструкції передбачає, що
арешт за постановою державного
виконавця або за рішенням суду (далі -
документ про арешт коштів)
накладається на кошти, що
обліковуються за рахунками, відкритими
клієнтами в банку, відповідно до
нормативно-правових актів
Національного банку, що регулюють
порядок відкриття та використання
рахунків.

Арешт на підставі документа про арешт
коштів може бути накладений на всі
кошти, що є на всіх рахунках клієнта
банку, без зазначення конкретної суми,
або на суму, що конкретно визначена в
цьому документі. Якщо в документі про
арешт коштів не зазначений конкретний
номер рахунку клієнта, на кошти якого
накладений арешт, але обумовлено, що
арешт накладено на кошти, що є на всіх
рахунках, то для забезпечення суми,
визначеної цим документом, арешт
залежно від наявної суми накладається
на кошти, що обліковуються на всіх
рахунках клієнта, які відкриті в банку,
або на кошти на одному/кількох
рахунку/ах. (пункт 10.3 Інструкції).

До арешту суми в розмірі, який
визначений документом про арешт
коштів, банк продовжує арештовувати
кошти, що надходять на рахунок клієнта,
та виконує платіжні вимоги/інкасові
доручення (розпорядження) щодо
списання коштів з урахуванням тієї
суми, яку раніше частково списано на
підставі платіжних вимог/інкасових
доручень (розпоряджень) за тим
виконавчим документом, для
забезпечення якого було накладено
арешт на кошти на рахунку клієнта.

Банк після списання за платіжною
вимогою/інкасовим дорученням
(розпорядженням) суми в розмірі, який
визначений документом про арешт
коштів, списує цей документ з
відповідного позабалансового рахунку
та, якщо немає на обліку за
позабалансовим рахунком інших
документів про арешт коштів, проводить
операції за рахунком клієнта.

З аналізу зазначених вище норм
вбачається, що у разі визначення
конкретного розміру заборгованості у
документі, яким накладено арешт, банк
без порушення прав платника та
одночасно клієнта банка в частині
обмеження користування належними
такому платнику коштами або
цінностями, у разі повного виконання
рішення про арешт та списання
визначеної суми у визначеному розмірі,
продовжує безперешкодно виконувати
завдання по списанню або перерахуванню
коштів платника за його бажанням.

Згідно статті 59 ПК України боржнику
направлено податкову вимогу від 29.01.2013
р. № 48 на суму 17253,16 грн.

Відтак, вимога щодо накладення арешту
на кошти та цінності, які знаходяться в
банку та належать платнику податків у
сумі 593563,46 грн., який має несплачений
податковий борг у сумі 593563,46 грн. є
правомірною та обґрунтованою.

Доказів сплати податкового боргу в
сумі 593563,46 грн. відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 162,163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в

Позов Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області -
задовольнити.

Накласти арешт на кошти та інші
цінності платника податків, що
знаходяться в обслуговуючих банках
товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Дніпровір» для забезпечення
податкового боргу з податку на додану
вартість та з орендної плати за землю в
сумі 593563,46 грн.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС
України набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня її проголошення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом частини третьої ст.
160 цього Кодексу, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду

К.М.Притула