Справа № 810/5875/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року
810/5875/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Балаклицького А.І., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доБориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській областіпровизнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.06.2014 № та
№.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки податкового органу про
порушення позивачем ст. 181 Податкового
кодексу України щодо обов'язку
зареєструватись платником податку на
додану вартість є безпідставними,
оскільки ним з 01.01.2012 по 31.05.2014 не було
перевищено максимальний обсяг виручки,
передбачений вказаною статтею
Податкового кодексу України. Також
позивач зазначив, що до ст. 181
Податкового кодексу України було
внесено зміни, якими збільшено
загальну суму від здійснення операцій
з постачання товарів, що підлягає
оподаткуванню, до 1000000,00 грн.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення, в яких просив суд
відмовити у задоволенні позову з тих
підстав, що в ході проведення перевірки
були встановлені з боку позивача
порушення вимог податкового
законодавства, які знайшли
відображення в Акті перевірки, а тому
спірні податкові повідомлення-рішення
прийнято правомірно і у відповідності
до вимог чинного податкового
законодавства.

У судове засідання, призначене на
27.10.2014, з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, натомість подав
до суду заяву про розгляд справи за
його відсутністю в порядку письмового
провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і
вирішення даної справи відсутня
потреба у заслуховуванні свідків чи
експертів, також немає інших перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, зазначених у статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Таким чином, суд вважає за можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження на підставі наявних у ній
доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з таких підстав.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець 21.07.2010
Бориспільською районною державною
адміністрацією Київської області, як
платник податків перебуває на обліку в
Бориспільській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області.

З матеріалів справи вбачається, що в
червні 2014 року посадовою особою
Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог розідму V "Податок на
додану вартість" Податкового кодексу
України за період з 01.01.2012 по 31.05.2014.

За результатами перевірки складено Акт
від 12.06.2014 №307/17-3- (далі - Акт
перевірки).

Згідно з висновками Акту перевірки,
податковим органом було встановлено
порушення позивачем:

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 п. 183.10 ст. 183,
абз. "а" п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188
Податкового кодексу України, ФОП
ОСОБА_1 платником ПДВ не реєструвався
та здійснював підприємницьку
діяльність на загальній системі
оподаткування без сплати ПДВ, в
результаті податкові зобов'язання з
податку на додану вартість визначені
податковим органом виходячи з операцій
з реалізації товарів, здійснених ФОП
ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.05.2014 на
загальну суму 160892,83 грн. та нараховано
за результатами перевірки ПДВ в сумі
32178,56 грн.;

- п. 202.1 ст. 202, ст. 203, п.п.49.18.1 п. 49.18 ст. 49
Податкового кодексу України, в
результаті чого порушено порядок
подання податкової декларації з ПДВ, а
саме: не подані податкові декларації з
ПДВ за період з 01.01.2012 по 31.05.2014.

Вказаних висновків податковий орган
дійшов у зв'язку з наступним.

В Акті перевірки відповідачем
зазначено, що в розділі 2.5 "Ведення
обліку придбання та продажу товарів
(робіт, послуг), обчислення, повноти і
своєчасності сплати до бюджету податку
на додану вартість" Акту планової
виїзної документальної перевірки від
06.09.2012 №368/17- зазначено, що обсяг
виручки від реалізації товарів ФОП
ОСОБА_1 перевищив 300000,00 грн.,
встановлених п. 181.1 ст. 181 Податкового
кодексу України, 05 жовтня 2011 року.
Граничний термін подачі реєстраційної
заяви платника ПДВ до Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції - 10.11.2011. За результатами Акту
перевірки від 06.09.2012 №368/17- ФОП
ОСОБА_1 було донараховано ПДВ у сумі
9225,43 грн. з обсягу постачання 46127,12 грн.
за період з 10.11.2011 по 31.12.2011. За
результатами Акту перевірки від 06.09.2012
№368/17- НОМЕР_1 сума грошових зобов'язань
з цього податку є узгодженою, та
сплачена в сумі 9622,79 грн.

Так, перевіркою встановлено, що в
порушення вимог п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п.183.2,
п. 183.10 ст. 183 Податкового кодексу
України ФОП ОСОБА_1 платником ПДВ не
реєструвався та продовжував
здійснювати підприємницьку діяльність
на загальній системі оподаткування без
сплати ПДВ.

За період з 01.01.2012 по 31.12.2013 ФОП ОСОБА_1
здійснив оподатковуваних операцій з
обсягу постачання в сумі 160892,83 грн. без
нарахування податку на додану
вартість.

Також перевіркою було встановлено
неподання ФОП ОСОБА_1 у встановлені
строки податкові декларації з податку
на додану вартість.

На підставі Акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 23.06.2014 №,
згідно з яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 53197,89
грн., та №, згідно з яким до
позивача застосовано штрафну санкцію
за неподання реєстраційної заяви як
платника ПДВ в розмірі 170,00 грн.

Вважаючи спірні податкові
повідомлення-рішення неправомірними,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) у разі якщо загальна
сума від здійснення операцій з
постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
розділом, у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, нарахована (сплачена) такій
особі протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку у
контролюючому органі за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
з дотриманням вимог, передбачених
статтею 183 цього Кодексу, крім особи,
яка є платником єдиного податку.

Згідно п. 183.10 ст. 183 цього Кодексу
будь-яка особа, яка підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку, і у випадках та в порядку,
передбачених цією статтею, не подала до
контролюючого органу реєстраційну
заяву, несе відповідальність за
ненарахування або несплату цього
податку на рівні зареєстрованого
платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

Аналіз наведеної норми Податкового
кодексу України дає підстави вважати,
що в тому разі, якщо особа, яка
перебуває на загальній системі
оподаткування не зареєструвалася у
відповідності до вимог п. 181.1 ст. 181
Податкового кодексу України платником
ПДВ, вона несе відповідальність за
ненарахування або несплату цього
податку на рівні зареєстрованого
платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України", який
набрав чинності 03.08.2014 (Єдиний
реєстраційний код: 73421/2014), були внесені
зміни до п. 181.1 ст. 181 Податкового
кодексу України, якими збільшено
загальну суму від здійснення операцій
з постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
розділом, у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, нараховану (сплачену) протягом
останніх 12 календарних місяців до 1000000
гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Частиною 1 статті 58 Конституції України
передбачено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України
в справі за конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.
58 Конституції України (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів), суд
зазначив, що Конституція передбачає
зворотну дію законів та інших
нормативно-правових актів у часі у
випадках, коли вони пом'якшують або
скасовують юридичну відповідальність
особи. Це правило також є
загальновизнаним принципом права, що
має чітко виражену гуманістичну
спрямованість. Згідно з цим правилом
«щодо юридичної відповідальності
застосовується новий закон чи інший
нормативно-правовий акт, що пом'якшує
або скасовує відповідальність особи за
вчинене правопорушення під час дії
нормативно-правового акта, яким
визначались поняття правопорушення і
відповідальність за нього рішенні.

Стаття 180 Податкового кодексу України
містить визначення поняття платника
податку.

Проте, Податковий кодекс України,
зокрема внесеними до нього змінами, не
визначено чи зобов'язаний платник
податків при триваючому порушенні
сплачувати ПДВ, за умови, коли він не
зобов'язаний на даний час
реєструватися платником ПДВ.

Пунктом 56.21 статті 56 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
коли норма цього Кодексу чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі цього Кодексу, або коли норми
різних законів чи різних
нормативно-правових актів, або коли
норми одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

На необхідності дотримання судами
правила вирішення колізій у
податковому законодавстві на користь
платника податків наголошено також в
Остаточному рішенні Європейського
суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року
у справі "Щокін проти України" та в
листі Вищого адміністративного суду
України від 1 листопада 2011 року за
№1935/11/13-11.

Таким чином, у випадку неоднозначного
(множинного) трактування прав та
обов'язків позивача, які випливають з
положення п. 181.1 ст. 181 Податкового
кодексу України, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як позивача так і відповідача, рішення
приймаються на користь позивача,
виходячи з принципу презумпції
правомірності рішення платника
податку (позивача).

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
довів правомірності своїх дій та
рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 11, 14, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській від
23.06.2014 № та №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
сплачений судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Київський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Балаклицький А. І.