Справа № 820/13931/14
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р.Справа № 820/13931/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 19.08.2014р. по
справі № 820/13931/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
протиправною бездіяльність Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
щодо здійснення обміну посвідки на
постійне проживання в Україні, серія
НОМЕР_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку
із досягненням 45-річного віку;
зобов'язати відповідача здійснити
обмін ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, її посвідки
на постійне проживання в Україні, серія
НОМЕР_1, у зв'язку із досягненням
45-річного віку.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 19.08.2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 19.08.2014 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В обґрунтування вимоги апеляційної
скарги, посилається на прийняття
оскаржуваної постанови з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції дійшов до
неправомірного висновку про їх
обґрунтованість. Зазначив, що
матеріали особової справи про надання
дозволу на імміграцію громадянина
В'єтнаму та видачі йому посвідки на
постійне місце проживання у березні 2011
року було вилучено на підставі
постанови СУ ГУМВС України в
Харківській області, а тому відповідач
не має можливості провести відповідні
дії щодо обміну бланку посвідки,
оскільки вони потребують дослідження
документів, які були подані при
отриманні дозволу на імміграцію.

Враховуючи неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, повідомлених належним
чином і про дату, час і місце судового
засідання, колегія суддів на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного
судочинства України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач - ОСОБА_1 є
громадянкою В'єтнаму, що
підтверджується паспортом НОМЕР_2,
виданим 15.05.2018 року (а.с. 9-12).

Рішенням ВГІРФО УМВС України в
Харківський області на підставі Закону
України "Про імміграцію" громадянці
В'єтнаму ОСОБА_2 був наданий дозвіл на
імміграцію в Україну, та було
документовано посвідкою на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_1 від
01.11.2003 року (а.с. 8).

27.06.2014 року позивач звернувся із
письмовою заявою до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківський області
(м. Харків, вулиця Римарська, 24), в якій
відповідно до ст. 9 Постанови Кабінету
Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року
просив здійснити обмін бланку посвідки
на постійне проживання в Україні у
зв'язку із досягненням 45-річного віку
(а.с. 7).

10.07.2014 року позивачу було надано
відповідь № 4/12200 Головним управлінням
Державної міграційної служби в
Харківській області, у якій
зазначалось, що в березні 2011 року
співробітниками УБЗПТЛ ГУМВС України в
Харківській області на підставі
постанови СУ ГУМВС в Харківській
області особиста справа громадянки
В'єтнаму ОСОБА_1 про залишення на
постійне проживання в Україні була
вилучена, тому вирішити питання про
обмін посвідки на постійне проживання
не має можливості (а.с. 15).

Позивач, вважаючи незаконним вказані
дії відповідача щодо відмови в обміні
позивачу бланку посвідки на постійне
проживання в Україні, звернувся до суду
із даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що посилання
відповідача, як на підставу відмови
позивачу в здійсненні обміну бланку
посвідки на постійне проживання в
Україні, на вилучення слідчим
управлінням особової справи є
необґрунтованим та таким, що порушує
права, свободи та законні інтереси
позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до Указу Президента України
"Про оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади" від 09.12.2010
року №1085/2010 створено Державну
міграційну службу України, на яку
покладено функції з реалізації
державної політики з питань
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 15.06.2011 року № 658 "Про
утворення Державної міграційної
служби" утворено Головне управління
Державної міграційної служби у
Харківській області, яке виконує
відповідні функції щодо прийняття
рішень про надання дозволу на
імміграцію, відмову в його наданні та
скасування такого дозволу; оформлення
і видачі іноземцям документів для
постійного проживання в Україні;
реєстрації/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування фізичних осіб,
веде відповідні реєстраційні обліки.

На підставі наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що на час розгляду справи
належним відповідачем по даній справі
є саме Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених
позовних вимог, колегія суддів дійшла
висновку про наступне.

Відповідно до ст.26 Конституції України,
іноземці та особи без громадянства, які
знаходяться в Україні на законних
підставах користуються тими ж правами
та свободами, а також несуть такі ж самі
обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначені Законом України "Про
імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного
Закону визначено, що імміграція - це
прибуття в Україну чи залишення в
Україні у встановленому законом
порядку іноземців та осіб без
громадянства на постійне проживання;
іммігрант - іноземець чи особа без
громадянства, який отримав дозвіл на
імміграцію і прибув в Україну на
постійне проживання, або, перебуваючи в
Україні на законних підставах, отримав
дозвіл на імміграцію і залишився в
Україні на постійне проживання;
імміграційна віза позначка у
паспортному документі, що засвідчує
право іноземця чи особи без
громадянства на в'їзд в Україну для
постійного проживання.

Згідно з абз. 6 ст.. 1 Закону України "Про
імміграцію", посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Стаття 12 Закону України "Про
імміграцію" передбачає, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих
Положень Закону України "Про
імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються
такими, що мають дозвіл на імміграцію в
Україну іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну до 6
березня 1998 року за Угодою між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Колегія суддів зауважує, що при наданні
позивачу посвідки на постійне
проживання в Україні УГІРФО ГУМВС
України в Харківський області
керувалося абз. 4 п. 4 Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію", тобто проводило перевірку
підстав залишення на постійне
проживання в Україні позивача, підстав
для відмови у наданні дозволу на
імміграцію в Україну не виявило та
надало позивачу посвідку на постійне
проживання в Україні.

Відповідно до Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 березня 2012 р. № 251 визначено, що
цей Порядок визначає механізм
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрували в Україну на постійне
проживання або прибули в Україну на
тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на постійне
проживання не обмежується. Посвідка на
постійне проживання підлягає обміну в
разі досягнення особою 25 - і 45 - річного
віку згідно п. 9 зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України.

Для обміну посвідки на постійне
проживання в разі досягнення іноземцем
та особою без громадянства 25- і
45-річного віку подаються документи,
зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15
цього Порядку (п. 16 Порядку).

Пунктом 17 вищезазначеного Порядку
передбачено, що рішення про відмову у
видачі посвідки іноземцеві та особі
без громадянства приймається в разі: 1)
необхідності забезпечення
національної безпеки або охорони
громадського порядку; 2) необхідності
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України та
інших осіб, що проживають в Україні; 3)
коли паспортний документ іноземця або
документ, що посвідчує особу без
громадянства, підроблений, зіпсований
або не відповідає встановленому зразку
чи належить іншій особі; 4) подання
завідомо неправдивих відомостей або
підроблених документів; 5) коли
виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасове проживання); 6)
інших випадках, передбачених законами.

Дослідивши зміст прийнятого
відповідачем за наслідком звернення
позивача рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що суб'єктом владних
повноважень не наведено жодних
правових підстав, з якими законодавцем
визначено перелік законних підстав для
прийняття рішення про відмову
проведення обміну бланку посвідки на
постійне проживання в Україні, а
наведені ним в обґрунтування обставини
є пасивною поведінкою суб'єкта владних
повноважень, яка пов'язана з
невиконанням останнім дій, які повинні
були і могли бути вчинені в силу
покладених на відповідача посадових
обов'язків і згідно з чинним
законодавством України, що в свою чергу
несе негативний вплив на реалізацію
прав, свобод та інтересів позивача.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що відповідачем не
було фактично вирішено по суті питання
щодо обміну позивачу бланку посвідки
на постійне місце проживання в Україні.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на
те, що будь - яких зауважень щодо
поданої заяви та доданих до неї
документів, відповідачем не наведено,
колегія суддів дійшла висновку, що
відповідачем була допущена
протиправна бездіяльність при
розгляді заяви позивача щодо обміну
посвідки на постійне проживання в
Україні у зв'язку із досягненням ним
45-річного віку.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 19.08.2014р. по
справі № 820/13931/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Бершов Г.Є. Ральченко І.М.