Справа № 804/9055/14
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р. Справа № 804/9055/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Неклеса О.М.,
одноособово розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Лівобережного районного центру
зайнятості м.
Дніпропетровська до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Лівобережний районний центр
зайнятості м. Дніпропетровська (далі -
позивач) звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, відповідач), в
якому просить стягнути з відповідача
на користь позивача кошти в загальній
сумі 10111, 66 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що відповідач
звернулась до Лівобережного районного
центру зайнятості як шукаюча роботу та
15.01.2014 р. отримала статус безробітного.
Позивачем з метою забезпечення
цільового та ефективного використання
коштів Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття проведено звірку
(перевірку) щодо визнання зайнятою
особою ОСОБА_2, за результатами якої
складено акт № 229 від 03.06.2014 р.
розслідування страхових випадків, яким
встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться на
обліку в органах ПФУ з 19.09.2008 р.
(основний КВЕД 74.11.1 Адвокатська
діяльність). Таким чином, перебуваючи
на обліку в Лівобережному районному
центрі зайнятості як безробітна з
15.01.2014 р. по 03.06.2014 р. відповідач не
повідомила центр зайнятості про
перебування її на обліку в органах ПФУ
та належить до зайнятого населення
відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про зайнятість населення». Відповідно
до розрахунку заборгованості, ОСОБА_2
за період з 22.01.2014 р. по 06.05.2014 р. має
заборгованість в сумі 10111, 66 грн., що
підлягає поверненню. Претензію № 2090
від 05.06.2014 р. на суму 10111, 66 грн. позивачем
направлено ОСОБА_2 засобами поштового
зв'язку та отримано відповідачем 14.06.2014
р. Сума заборгованості в добровільному
порядку відповідачем не сплачена, що
стало підставою для звернення позивача
до суду. В судовому засіданні
представник позивача адміністративний
позов підтримав, звернувся до суду з
клопотанням про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Відповідач з адміністративним позовом
не погоджувалась, просила закрити
провадження у справі. Відповідачем
подано до суду письмові заперечення
проти адміністративного позову, в яких
зазначено, що ОСОБА_2 звернулась до
центру зайнятості з питань пошуку
роботи у зв'язку зі звільненням 20.12.2013 р.
з посади начальника юридичного відділу
Дніпропетровської філії ПАТ
«Акціонерний банк «Експрес-Банк» у
зв'язку з припиненням діяльності філії
та скорочення штату працівників.
Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області визнано
незаконним наказ від 20.12.2013 р. № 317-к
про припинення трудового договору та
звільнення ОСОБА_2 Таким чином,
посилаюсь на положення Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000 р. № 1533-III (далі -
Закон № 1533-III), відповідач наголошувала,
що саме з роботодавця утримується сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
безробітному у разі поновлення його на
роботі за рішенням суду. Відповідач
також зазначила, що не повідомлення
позивача про свій статус адвоката було
не навмисним, оскільки відповідач
вважала, що це не має значення, оскільки
фактично адвокатською діяльністю вона
не займалась, доходів не отримувала, а
необережна форма вини не може бути
підставою для стягнення з відповідача
отриманих коштів. Поряд з
вищевикладеним, позивач вказувала, що
вирішення даного спору не належить до
компетенції адміністративного суду,
оскільки законом не встановлено, що
стягнення з фізичної особи виплаченого
матеріального забезпечення по
безробіттю здійснюється в
адміністративному суді. Відповідач в
судових засіданнях просила закрити
провадження у справі. 07.10.2014 р.
відповідачем подано до суду заяву про
розгляд справи в прядку письмового
провадження.

Положеннями ч. 4 ст. 122 КАС України
встановлено, що особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

У відповідності до ст. 128 КАС України
суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Дослідивши письмові докази по справі,
проаналізувавши чинне законодавство,
суд доходить висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_2 звернулась до
Лівобережного районного центру
зайнятості м. Дніпропетровська із
заявою від 15.01.2014 р. про надання статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю відповідно до Закону №
804-XІІ та Закону № 1533-ІІІ.

Поданою заявою відповідач підтвердила,
що через відсутність роботи не має
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів, в тому числі,
не забезпечує себе роботою самостійно,
не є суб'єктом підприємницької
діяльності, трудовою діяльністю не
займається, пенсію на пільгових умовах
та за вислугу років не отримує,
відповідачу не призначена допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
3-річного віку.

Наказом Лівобережного районного
центру зайнятості м. Дніпропетровська
від 15.01.2014 р. № НТ140115 ОСОБА_2 було надано
статус безробітного.

Відповідачу призначено допомогу по
безробіттю наказом Лівобережного
районного центру зайнятості м.
Дніпропетровська від 22.01.2014 р. № НТ140122.

У відповідності до Закону України «Про
зайнятість населення» та «Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним»,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 року № 60/62,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 12.03.2009 року за №
232/16248 з метою забезпечення цільового та
ефективного використання коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття проведено звірку
(перевірку) щодо визнання зайнятою
особою ОСОБА_2

За результатами перевірки складено акт
№ 229 від 03.06.2014 р. розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону № 1533-III, яким
встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться на
обліку в органах ПФУ з 19.09.2008 р.
(основний КВЕД 74.11.1 Адвокатська
діяльність).

Наказом Лівобережного районного
центру зайнятості м. Дніпропетровська
від 19.05.2014 р. № НТ140519 відповідачу
припинено виплату допомоги по
безробіттю у зв'язку з призначенням
безробітному виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

04.06.2014 р. позивачем видано наказ № 375 про
повернення коштів, виплачених як
допомога по безробіттю ОСОБА_2 у
розмірі 10111, 66 грн., а 05.06.2014 р. складено
претензію № 2090, в якій відповідачу до
сплати виставлена вказана сума, яка
була направлена на адресу ОСОБА_2
засобами поштового зв'язку та отримана
останньою 14.06.2014 р.

Щодо підсудності справи
Дніпропетровському окружному
адміністративному суду, суд зазначає
наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори за зверненням суб'єкта
владних повноважень у випадках,
встановлених Конституцією та законами
України.

Положеннями п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 3 КАС України
визначено, що справа адміністративної
юрисдикції (далі - адміністративна
справа) - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

У відповідності до п. 1 Положення про
Лівобережний центр зайнятості
м. Дніпропетровська, Лівобережний
центр зайнятості м. Дніпропетровська є
органом державної служби зайнятості,
на який покладаються функції робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття у Самарському,
Індустріальному та
Амур-Нижньодніпровському районах
м. Дніпропетровська. Центр
підпорядковується та підзвітний
Дніпропетровському обласному центру
зайнятості (далі - регіональний центр
зайнятості).

Центр забезпечує реалізацію завдань,
пов'язаних із соціальним захистом
населення від безробіття, сприянням
громадянам у підборі підходящої
роботи, наданням матеріального
забезпечення та соціальних послуг,
професійної орієнтації, наданням
послуг роботодавцям щодо добору
працівників та
інформаційно-консультаційних послуг, а
також реалізацією інших завдань,
визначених законодавством у сфері
зайнятості населення та
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, на території Самарського,
Індустріального та
Амур-Нижньодніпровського районів м.
Дніпропетровська.

Підпунктом 20 п. 4 Положення визначено,
що Лівобережний центр зайнятості
м. Дніпропетровська
представляє інтереси Центру в судових
та інших органах.

Таким чином, Лівобережний центр
зайнятості м. Дніпропетровська є
суб'єктом владних повноважень, в даному
випадку звертається до
адміністративного суду на виконання
покладених на нього завдань.

Суд зазначає, що справа підсудна
Дніпропетровському окружному
адміністративному суду, у зв'язку з цим,
клопотання відповідача про закриття
провадження у справі з підстав,
визначених відповідачем, задоволенню
не підлягає.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

У відповідності до положень ст. 1 Закону
України «Про зайнятість населення» від
05.07.2012 р. № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI),
безробіття - соціально-економічне
явище, за якого частина осіб не має
змоги реалізувати своє право на працю
та отримання заробітної плати
(винагороди) як джерела існування.

Зайнятість - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно.

Згідно до п. 1 ст. 4 Закону № 5067-VI, до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1533-ІІІ,
право на матеріальне забезпечення на
випадок безробіття (далі -
забезпечення) та соціальні послуги
мають застраховані особи.

Статтею 36 Закону № 1533-ІІІ визначено
права, обов'язки та відповідальність
застрахованих осіб. Застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг. Сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій
особі внаслідок умисного
невиконання нею своїх обов'язків та
зловживання ними стягується з

цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не надано
позивачу інформації щодо наявності у
відповідача діючого свідоцтва про
право на зайняття адвокатською
діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» від 05.07.2012 р. № 5076-VI (далі -
Закон № 5076-VI) адвокат - фізична особа,
яка здійснює адвокатську діяльність на
підставах та в порядку, що передбачені
цим Законом.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 5076-VI
встановлено, що адвокат може
здійснювати адвокатську діяльність
індивідуально або в
організаційно-правових формах
адвокатського бюро чи адвокатського
об'єднання (організаційні форми
адвокатської діяльності).

Статттею 12 Закону № 5076-VI визначено, що
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю і посвідчення
адвоката України не обмежуються віком
особи та є безстроковими.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону №
5076-VI, адвокат, який здійснює
адвокатську діяльність індивідуально,
є самозайнятою особою.

Поняття самозайнятої особи визначено
п.п. 14.226 п. 14.1 ст. 226 Податкового кодексу
України, відповідно якого самозайнята
особа - платник податку, який є фізичною
особою - підприємцем або провадить
незалежну професійну діяльність за
умови, що така особа не є працівником в
межах такої підприємницької чи
незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність -
участь фізичної особи у науковій,
літературній, артистичній, художній,
освітній або викладацькій діяльності,
діяльність лікарів, приватних
нотаріусів, адвокатів, арбітражних
керуючих (розпорядників майна,
керуючих санацією, ліквідаторів),
аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків,
інженерів чи архітекторів, особи,
зайнятої релігійною (місіонерською)
діяльністю, іншою подібною діяльністю
за умови, що така особа не є працівником
або фізичною особою - підприємцем та
використовує найману працю не більш як
чотирьох фізичних осіб.

Аналізуючи наведені положення
законодавства, суд доходить до
висновку, що особа, яка має діюче
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю, належить до
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, тобто відноситься до
зайнятого населення і не може бути
визнана безробітною.

Суд критично оцінює твердження
відповідача про те, що вона не
отримувала доходів від зайняття
адвокатською діяльністю, оскільки не
отримання доходу від адвокатської
діяльності протягом певного часу за
наявності діючого свідоцтва про право
на зайняття адвокатською діяльністю,
не може бути підставою для реєстрації
особи як безробітного та отримання
допомоги по безробіттю.

Суд не приймає посилання ОСОБА_2 на
ненавмисне не повідомлення центру
зайнятості про наявність діючого
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю як на одну з
підстав звільнення відповідача від
відповідальності, оскільки відповідно
до ст. 68 Конституції України незнання
законів не звільняє від юридичної
відповідальності.

В пункті 8 ч. 1 ст. 45 Закону № 5076-VI
зазначено, що реєстрація безробітного
в територіальному органі центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
припиняється у разі встановлення факту
подання особою недостовірних даних та
документів, на підставі яких було
прийнято рішення про надання їй
статусу безробітного, призначення
(виплати) матеріального забезпечення
на випадок безробіття та надання
соціальних послуг.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 31 Закону № 1533-III
визначено, що виплата допомоги по
безробіттю припиняється у разі
призначення виплати на підставі
документів, що містять

неправдиві відомості.

Відповідно до п. 6.14 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 307 від 14.12.2000 р., якщо
під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Частина 2 ст. 19 Конституції
України передбачає, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку, що наказ Лівобережного
районного центру зайнятості м.
Дніпропетровська від 19.05.2014 р. № НТ140519
про припинення відповідачу виплати
допомоги по безробіттю на підставі п. 8
ч. 1 31 Закону № 1533-III та наказ № 375
від 04.06.2014 р. про повернення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю
ОСОБА_2 у розмірі 10111, 66 грн., є
правомірними, відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на сукупність викладених
обставин, суд приходить до висновку, що
вимоги Лівобережного районного центру
зайнятості м. Дніпропетровська є
законними та обґрунтованими і
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на
користь Лівобережного районного
центру зайнятості
м. Дніпропетровська кошти в загальній
сумі 10111 (десять тисяч сто одинадцять)
грн. 66 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Суддя О.М. Неклеса