Справа № К/9991/86992/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/86992/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Петровському районі м. Донецька про
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 8 листопада 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Петровському районі м.
Донецька (далі УПФУ) про визнання
протиправними дій, зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
його пенсії, призначеної у
відповідності до статті 54 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі Закон
№ 796-ХІІ), з урахуванням заробітної
плати у розмірі 4665,48 гривень та
стягнення неоплаченої суми пенсії за
період з 1 січня 1991 року по 1
листопада 2010 року.

В обґрунтування позову посилався на те,
що обчислення його пенсії здійснено
відповідачем з порушенням вимог
законодавства та без урахування
заробітної плати у розмірі 4665,48
гривень, в зв'язку з чим, у спірний
період, позивач недоотримав 677881,12
гривень пенсії.

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Петровського районного
суду м. Донецька від 19 серпня 2011 року
позов задоволено частково, визнано
неправомірними дії та зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок
пенсії позивача за період з 1 січня 1991
року по 1 листопада 2010 року з
урахуванням середнього заробітку за
фактично відпрацьований час, з 15 по 28
червня 1986 року, у розмірі 4665,32 гривні,
стягнуто з УПФУ на користь позивача
недоплачену пенсію за період з 1
листопада 2007 року по жовтень 2010 року
включно у розмірі 255956,76 гривень. В решті
позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 8 листопада 2011 року, рішення суду
першої інстанції скасовано, а у
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним судове рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що позивачу
призначена і виплачується пенсія,
відповідно до статті 54 Закону № 796-ХІІ,
як інваліду 2 групи, виходячи з розміру
середнього заробітку за фактично
відпрацьований час 1101,72 рубля, а
починаючи з грудня 1991 року з
урахуванням розміру середнього
заробітку за фактично відпрацьований
час 2370,73 рубля.

20 листопада 2009 року, на підставі
рішення Апеляційного суду Донецької
області від 13 листопада 2009 року,
позивачу видана довідка Державного
відкритого акціонерного товариства
«Трест Донецькшахтстрой», згідно з
якої розмір середнього заробітку за
фактично відпрацьований час, з 15 по 28
червня 1986 року, становив 4665,32 гривні.

4 грудня 2009 року позивач звернувся до
УПФУ з заявою про перерахунок пенсії з
урахуванням вищезазначеної довідки.

На підставі вищевказаної заяви
відповідач, починаючи з 1 грудня 2009
року, здійснив перерахунок пенсії, з
урахуванням вимог діючого, на момент
перерахунку, законодавства та наданої
позивачем довідки.

Позивач, не погодившись із здійсненим
перерахунком, звернувся до УПФУ з
заявою про перерахунок пенсії
починаючи з 1 січня 1991 року та вимогами
про стягнення недоплаченої суми пенсії
за цей період, однак у її задоволенні
відповідач відмовив.

Скасовуючи рішення першої інстанції та
відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд, на підставі наявних у
справі даних встановив і правильно
виходив з того, що перерахунок пенсії
здійснений відповідачем з урахуванням
вимог чинного, на момент перерахунку,
законодавства, а підстав для стягнення
недоплачених сум пенсії у суду першої
інстанції не було.

Так, у відповідності до статті 54 Закону
№ 796-ХІІ (в редакції статті, яка діяла на
момент звернення позивача за
перерахунком пенсії) пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990
роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається
згідно з законодавством.

В усіх випадках розмір
середньомісячної заробітної плати для
обчислення пенсії за роботу у зоні
відчуження у 1986 - 1990 роках не може
перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Обчислення і призначення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

В усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: по I групі
інвалідності - 10 мінімальних пенсій за
віком; по II групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком; по III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних
пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Як правильно встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
позивач одержує пенсію, у розмірі
встановленому частиною 4 статті 54
Закону № 796-ХІІ, та пункту 4 Порядку
обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997
року № 523 (далі Порядок), а її розмір
обчислено відповідно до вимог
вищезазначених Закону та Порядку.

В свою чергу відповідач, здійснюючи
перерахунок пенсії, керувався
законодавством, яке діяло на момент
звернення позивача, 4 грудня 2009 року, за
таким перерахунком, при цьому не
зменшуючи її розміру.

Такі дії УПФУ узгоджуються з приписами
статті 58 Конституції України та
Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа № 1-7/99 про зворотну дію
в часі законів та інших
нормативно-правових актів) від 9 лютого
1999 року № 1-рп/99.

Зокрема, у мотивувальній частині
вищевказаного Рішення зазначено, що за
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

За таких обставин, висновок суду
апеляційної інстанції про
правомірність дій УПФУ при здійсненні
ним перерахунку пенсії та застосування
останнім частини 2 статті 54 Закону №
796-ХІІ (в редакції статті згідно Закону
України від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР) та
абзацу 13 пункту 1 Порядку, який діяв у
період спірних правовідносин, є
правильним, оскільки звернення
позивача за таким перерахунком
відбулось у грудні 2009 року.

Крім того, абзацами 1 і 2 статті 45 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі Закон №
1058-ІV) встановлено, що перерахунок
призначеної пенсії, крім випадків,
передбачених частиною першою статті
35, частиною другою статті 38, частиною
третьою статті 42 і частиною п'ятою
статті 48 цього Закону, провадиться в у
разі виникнення права на підвищення
пенсії - з першого числа місяця, в якому
пенсіонер звернувся за перерахунком
пенсії, якщо відповідну заяву з усіма
необхідними документами подано ним до
15 числа включно, і з першого числа
наступного місяця, якщо заяву з усіма
необхідними документами подано ним
після 15 числа.

Враховуючи те, що заяву про перерахунок
пенсії позивачем подано лише 4 грудня
2009 року, висновок апеляційного суду про
правомірність дій УПФУ щодо здійснення
перерахунку пенсії починаючи з 1 грудня
2009 року є правильним.

Також, судом апеляційної інстанції
надано належну правову оцінку
обставинам справи, в частині позовних
вимог про стягнення матеріальної шкоди
у вигляді недоотриманих сум пенсії,
протягом спірного періоду, у розмірі
677881,12 гривень, а його висновок про
відсутність підстав для задоволення
цієї частини позову, ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права з дотриманням норм
процесуального права, оскільки позивач
не довів, що шкода була завдана йому
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю відповідача.

Окрім цього, за правилами статті 46
Закону № 1058-ІV та статті 87 закону
України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ
«Про пенсійне забезпечення», виплаті
за минулий час підлягають лише
нараховані суми пенсій, однак, як
правильно встановлено судами та
вбачається із матеріалів справи,
спірні суми пенсії позивачу нараховані
не були.

За таких обставин, суди дійшли
правильних висновків про відсутність
підстав для задоволення позову,
оскільки УПФУ, відмовляючи у
перерахунку пенсії та виплати коштів
за спірний період, діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції відповідає
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги його
висновків не спростовують, а тому
підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 8
листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало