Справа № 806/2840/14
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"03" листопада 2014 р.
Справа № 806/2840/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Охрімчук І.Г.

суддів:
Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.

при секретарі
Зеліковій О.В.

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"14" серпня 2014 р. у справі за позовом
Державного підприємства "Лугиинське
державне лісогосподарське
агропромислове підприємство
"Лугинський держлісгосп АПК" до
Овруцької міжрайонної державної
фінансової інспекції в Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування вимог

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014р. ДП "Лугиинське державне
лісогосподарське агропромислове
підприємство "Лугинський держлісгосп
АПК" звернулось до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
вимог Овруцької міжрайонної державної
фінансової інспекції від 22.04.2014 року №
65-17/749 "Про усунення виявлених у
Лугинському державному
лісогосподарському агропромисловому
підприємстві "Лугинський держлісгосп
АПК" порушень законодавства з
фінансових питань" в частині пунктів 3.1,
3.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивач зазначив, що Овруцькою
міжрайонною державною фінансовою
інспекцією проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Лугинське
державне лісогосподарське
агропромислове підприємство
"Лугинський держлісгосп АПК" за період
його діяльності з 01.07.2011 р. по 01.12.2013 р.,
за результатами якої було складено акт
від 19.03.2014 р. № 65-09/02. В матеріалах
ревізії орган фінансової інспекції,
серед іншого, прийшов до висновку, що
позивач: на порушення вимог ст. 190 ГК
України реалізовував покупцям
деревину та дрова паливні за цінами
меншими від прейскурантних, що
призвело до недотримання доходів на
загальну суму 52114,12 грн., в тому числі: за
операціями з Дочірнім підприємством
"Лугинське" ТОВ "Європейська
лісопереробна група" - на суму 34379,06 грн.,
з ТОВ "Адилар" - на суму 5535,50 грн., з ТОВ
"ЦПУЛ" - на суму 1860,00 грн., з ТОВ
"Індустріальний тарний комбінат" - на
суму 220,75 грн., з ТОВ "ОДЕК" Україна - на
суму 9152,81 грн., з ПП "Томах" - на суму 966,00
грн. На думку працівників фінансової
інспекції при укладанні з зазначеними
покупцями господарських договорів на
продаж деревини та дров паливних
лісгосп мав виходити не з
реалізаційних цін, що були визначені у
договорах з зазначеними покупцями, а з
рівня цін, що були визначені ним у
відповідних прейскурантах; в 2013 р.
всупереч вимогам п. 6.12 Галузевої угоди
між Міністерством аграрної політики та
продовольства України, галузевими
об'єднаннями підприємств та
Профспілкою працівників
агропромислового комплексу України на
2011 - 2013 роки, зареєстрованої
Міністерством праці та соціальної
політики України 09.02.2011 р. N11, 11-м
працівникам було встановлено посадові
оклади, що виявились вищими від
визначених цією Угодою, через що їм
було зайво нараховано та виплачено
заробітної плати на суму 41911,00 грн. та
понад міру сплачено єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 15087,96 грн.
У подальшому фінансова інспекція
висунула вимогу від 22.04.2014 р. № 65-17/749
"Про усунення виявлених у Лугинському
державному лісогосподарському
агропромисловому підприємстві
"Лугинський держлісгосп АПК" порушень
законодавства з фінансових питань",
якою зобов'язала підприємство, зокрема,
вжити заходів щодо стягнення коштів з
Дочірнього підприємства "Лугинське"
ТОВ "Європейська лісопереробна група"
на суму 34379,06 грн., з ТОВ "Адилар" - на суму
5535,50 грн., з ТОВ "ЦПУЛ" - на суму 1860,00 грн.,
з ТОВ "Індустріальний тарний комбінат" -
на суму 220,75 грн., з ТОВ "ОДЕК" Україна - на
суму 9152,81 грн., з ПП "Тома"" - на суму 966,00
грн. В іншому випадку стягнути з винних
осіб шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст. 130 - 136 КЗпП України
(п. 3.1 вимоги); стягнути 41911,00 грн. з 11-ти
працівників лісгоспу зайво виплачену
заробітну плату. В іншому випадку
стягнути з осіб, винних у зайвій
виплаті заробітної плати, шкоду у
порядку та розмірі, встановленому
ст.ст. 130 - 136 КЗпП України. У разі
пропуску встановленого строку -
відшкодувати порушення за рахунок
директора лісгоспу (п. 3.2 вимоги). На
думку позивача, виставлена вимога є
протиправною, незаконною, відповідно
підлягає скасуванню в частині
покладення на нього зобов'язань, що
були визначені в п. 3.1 та п. 3.2.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14.08.2014р.
позовні вимоги задоволено. Скасовано п.
3.1 та п. 3.2 вимоги Овруцької міжрайонної
державної фінансової інспекції від
22.04.2014 року № 65-17/749.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, Державна фінансова
інспекція в Житомирській області
звернулась до суду з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. В апеляційній скарзі
Державна фінансова інспекція в
Житомирській області зазначає про те,
що формування схеми посадових окладів
провадиться на основі тарифної ставки
робітника першого розряду, що
встановлюється в розмірі, який
перевищує законодавчо встановлений
розмір мінімальної заробітної плати,
та міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів). Як зазначає
скаржник, вказаними нормами дійсно
передбачена можливість встановлювати
вищі та додаткові, порівняно з
передбаченими законодавством та
Галузевою угодою, гарантії щодо
заробітної плати. Однак, збільшення
таких гарантій не може стосуватися
лише окремих працівників, та повинно
відбуватися шляхом збільшення
мінімальної заробітної плати для всіх
працівників та з врахуванням
визначених законодавством
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень, що в свою чергу,
передбачається у колективних
договорах. На думку скаржника,
позивачем жодним чином не обґрунтовано
необхідність продажу лісопродукції
окремим суб'єктам господарювання за
цінами нижчими , ніж обґрунтовані
відповідними обрахунками та такими, що
передбачають отримання відповідного
прибутку державним підприємством.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
дослідивши докази, зібрані в
матеріалах справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Овруцькою
міжрайонною державною фінансовою
інспекцією проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Лугинське
державне лісогосподарське
агропромислове підприємство
"Лугинський держлісгосп АПК" за період
його діяльності з 01.07.2011 р. по 01.12.2013 р.,
за результатами якої було складено акт
від 19.03.2014 р. № 65-09/02.

За результатами перевірки та на
підставі акту перевірки Овруцькою
міжрайонною державною фінансовою
інспекцією підприємству було
виставлено лист-вимогу від 22.04.2014 року
№ 65-17/749 "Про усунення виявлених у
Лугинському державному
лісогосподарському агропромисловому
підприємстві "Лугинський держлісгосп
АПК" порушень законодавства з
фінансових питань" (а.с.18-22).

У вказаних вимогах відповідач, з метою
повного усунення виявлених порушень та
попередження їх виникнення в
подальшому, керуючись п. 7 ст. 10 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" вимагав, зокрема:

- вжити заходів щодо стягнення коштів з
Дочірнього підприємства "Лугинське"
ТОВ "Європейська лісопереробна група"
на суму 34379,06 грн., з ТОВ "Адилар" - на суму
5535,50 грн., з ТОВ "ЦПУЛ" - на суму 1860,00 грн.,
з ТОВ "Індустріальний тарний комбінат" -
на суму 220,75 грн., з ТОВ "ОДЕК" Україна - на
суму 9152,81 грн., з ПП "Тома"" - на суму 966,00
грн. В іншому випадку стягнути з винних
осіб шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст. 130 - 136 КЗпП України
(п.3.1.);

- стягнути 41911,00 грн. з 11-ти працівників
лісгоспу зайво виплачену заробітну
плату. В іншому випадку стягнути з осіб,
винних у зайвій виплаті заробітної
плати, шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст. 130 - 136 КЗпП України.
У разі пропуску встановленого строку -
відшкодувати порушення за рахунок
директора лісгоспу (п. 3.2 вимоги).

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції, виходив з того, що ДФІ не
довела правомірності пунктів 3.1, 3.2
вимоги Овруцької міжрайонної
державної фінансової інспекції від
22.04.2014 року № 65-17/749.

Розглядаючи питання про законність та
обґрунтованість судового рішення, суд
апеляційної інстанції враховує
наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 10 Закону
України "Про ціни і ціноутворення" в
редакції, що діяла протягом всього
ревізованого періоду, суб'єкти
господарювання під час провадження
господарської діяльності мали право
застосовувати, як вільні ціни, так і
державні регульовані ціни.

Приписами ст. 11 даного Закону також
було визначено, що вільні ціни
встановлюються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін на всі товари, крім тих, щодо
яких здійснюється державне
регулювання цін.

Відповідно до Методичних рекомендацій
з формування собівартості продукції
(робіт, послуг) на підприємствах
лісового господарства України,
затверджених наказом Держкомлісгоспу
України від 08.11.2002 р. №146, розраховані на
підставі оптової ціни еталону і
рекомендованих коефіцієнтів якості,
породи, сорту, діаметру, сортименту
планово-розрахункові ціни
(прейскурант) є основою для вивчення
кон'юктури ринку, тобто попиту і
пропозиції на лісопродукцію, а
підставою для застосування вільних цін
при реалізації лісопродукції є ціни,
погоджені з основними споживачами і
зафіксовані в протоколах погодження
вільних цін, які завірені підписами і
печатками виготовлювача і споживача
(п.15.2).

У вказаному періоді ціни на деревину та
дрова паливні були вільними, а їх рівні
державному регулюванню не підлягали.
Судом першої інстанції встановлено, що
представники сторін зазначене не
заперечували.

Суд вважає, що відповідно до приписів ч.
1 ст. 190 ГК України позивач в процесі
укладення з покупцями господарських
договорів на реалізацію їм дров та
лісоматеріалів мав право визначати в
них за узгодженням сторін і рівень цін
на такі товари. Стосовно висновку
посадових осіб фінансової інспекції,
щодо дотримання при цьому позивачем
вимог будь яких прейскурантів, то суд
погоджується з доводами позивача про
те, що таке не було передбачено, як
самими договорами з покупцями так і
жодним законодавчим чи нормативним
актом.

Висновок відповідача про реалізацію
лісгоспом лісопродукції по цінам нижче
ніж затверджених по прейскуранту та
висунуті апелянтом з цього приводу
вимоги про стягнення коштів з покупців
є помилковими та протиправними.

Стосовно п.3.2 вимоги судова колегія
зазначає наступне.

Ревізією дотримання законодавства
встановлено, що в порушення п. 5.3-5.4
Колективного договору лісгоспу,
схваленого 30.06.2011 зборами трудового
колективу із доповненнями від 03.04.2013, п.
6.12 Галузевої угоди між Міністерством
аграрної політики та продовольства
України, галузевими обєднаннями
підприємств та Профспілкою
працівників ропромислового комплексу
України на 2011-2013 роки, зареєстрованої в
Ііністерстві праці та соціальної
політики України від 09.02.2011 № 11 ( далі
-Галузева угода від 09.02.2011 № 11), ст. 94
Кодексу законів про працю України від
10.12.1971 № 322-VІІІ (із змінами), ст. 1, 6
Закону України „Про оплату праці" від
24.03.1995 № 108/95-ВР протягом
січня-листопада зайво нараховано та
виплачено заробітної плати (посадових
окладів) на суму 41911,00 грн., так як
наслідок зайво проведено нарахувань на
заробітну плату та сплачено єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 5087,96
грн., що призвело до нанесення лісгоспу
матеріальної шкоди на вказану суму.

П. 1.8 - 1.9 Галузевої угоди між
Міністерством аграрної політики та
продовольства України, галузевими
об'єднаннями підприємств та
Профспілкою працівників
агропромислового комплексу України на
2011 - 2013 роки, зареєстрованої
Міністерством праці та соціальної
політики України 09.02.2011 р. N11, було
визначено, що роботодавці і виборні
органи профспілки підприємств і
організацій аграрного сектору
економіки незалежно від форм власності
і господарювання зобов'язані впродовж
місяця після набрання цією Угодою
чинності в установленому порядку
укласти колективні договори або внести
відповідні зміни до чинних колективних
договорів і забезпечити реалізацію її
норм і положень як мінімальних
гарантій.

Така норма Галузевої угоди цілком
відповідає приписам ч. 2 ст. 8 Закону
України "Про колективні договори і
угоди" за якими угодою на галузевому
рівні регулюються галузеві норми,
зокрема щодо: нормування і оплати
праці, встановлення для підприємств
галузі (підгалузі) мінімальних
гарантій заробітної плати відповідно
до кваліфікації на основі єдиної
тарифної сітки по мінімальній межі та
мінімальних розмірів доплат і надбавок
з урахуванням специфіки, умов праці
окремих професійних груп і категорій
працівників галузі (підгалузі).

В той же час п. 1.9 цієї Галузевої угоди
було визначено, що вона не обмежує прав
підприємств відповідно до повноважень
сторін встановлювати у колективних
договорах вищі та додаткові, порівняно
із передбаченими законодавством і цією
Угодою, гарантії, соціально-трудові
пільги та інші норми, в тому числі і
шляхом запровадження вищих посадових
окладів.

Позивач, як сторона такого
колективного договору, відповідно до
своїх повноважень мав право
скористатися цим та, враховуючи
специфіку умов праці окремих
працівників, визначити їх посадові
оклади в розмірах, що є вищими від
гарантованих Галузевою угодою.

З урахуванням наведеного дії позивача
в цій частині жодним чином не порушують
чинне трудове законодавство та
законодавство про оплату праці.

Вимога про стягання 41911,00 грн.
переплати з працівників лісгоспу є
протиправною.

Відповідно до приписів ст. 2 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні", головним завданням органу
державного фінансового контролю є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у підконтрольних об'єктах.

За змістом п.п. 1, 4, 7, 10 ч. 1 ст. 10 Закону,
органам державного фінансового
контролю надається право перевіряти в
ході державного фінансового контролю
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей; вимагати від
керівників підконтрольних установ
проведення інвентаризацій основних
фондів, товарно-матеріальних
цінностей, коштів і розрахунків;
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Відповідно до положень пп. 4 п. 4
Положення про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України від 23.04.2011 р. N
499/2011, органи Держфінінспекції
відповідно до покладених на неї
завдань звертаються до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів.

Органу державного фінансового
контролю надано можливість
здійснювати контроль за використанням
державних коштів та, у разі виявлення
порушень законодавства, пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір та
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на приведення
роботи підконтрольної організації у
відповідність із вимогами
законодавства у майбутньому і є
обов'язковою до виконання.

З приводу відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово відшкодовані шляхом
вимоги. Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення органу державного
фінансового контролю до суду з
відповідним позовом.

На підставі наведеного суд приходить
до висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути кошти на
відшкодування виявлених в ході
перевірки збитків. В порядку
адміністративного судочинства може
бути оскаржене лише таке рішення, яке
породжує безпосередньо права чи
обов'язки для позивача.

Оскаржувані вимоги фінансової
інспекції вказують, зокрема, на
необхідність стягнення в порядку та
розмірах, встановлених ст.ст. 130 - 136 КЗпП
України, коштів не отриманих з покупців
чи зайво виплачених коштів з осіб, які
їх отримали безпідставно, а у разі
пропуску встановленого строку -
відшкодування за рахунок винної особи.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність обчислення їх
розміру перевіряє суд, який розглядає
цей позов.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо необґрунтованості оскаржуваних
вимог органу фінансової інспекції.

Аналогічної думки дійшов Верховний суд
України в постанові від 15.04.2014 р. по
справі 2-а-7676/10/2270.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Овруцькою міжрайонною державною
фінансовою інспекцією в Житомирській
області, як суб'єктом владних
повноважень, правомірність винесення
вимоги № 65/17-749 від 22.04.2014 року в
оспорюваній частині пунктів 3.1, 3.2
доведено не було.

Зважаючи на все вищевикладене, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог
Державного підприємства "Лугинське
державне лісогосподарське
агропромислове підприємство
"Лугинський держлісгосп АПК", відтак
позов слід задовольнити.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог та вважає, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Статтею 200 КАС України встановлено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "14" серпня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Г. Охрімчук

судді: (підпис)
Т.В. Іваненко

(підпис)
Л.В. Кузьменко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "05" листопада 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Державне
підприємство "Лугиинське державне
лісогосподарське агропромислове
підприємство "Лугинський держлісгосп
АПК"
вул.Базарна,12А,смт.Лугини,Лугинський
район, Житомирська область,11300

3- відповідачу/відповідачам: Овруцька
міжрайонна державна фінансова
інспекція в Житомирській області вул.
Радянська,31 а,м.Овруч,Овруцький район,
Житомирська область,11101

4-третій особі: - ,