Справа № 808/8068/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/8068/13-а

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді – Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К. Г.,

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 р. у справі №808/8068/13-а за позовом ТОВ "Технохімреагент" до Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» у прийнятті заяви від 29 жовтня 2013 року про зміну позовних вимог в частині позовних вимог про зобов’язання Запорізької митниці Міндоходів в установленому законодавством порядку скласти та направити Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області висновок про повернення ТОВ «Технохімреагент» з Державного бюджету України надмірно сплачених митних та інших платежів в сумі 15 623,05 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Запорізька митниця Міндоходів звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині задоволеного позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судами та обґрунтованість застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частин 1-3 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

На виконання умов контракту, у липні 2013 року, фірма «Yixing-Union Biochemical Co.,Ltd» поставила на ТОВ «Технохімреагент» лимонної кислоти моногідрат за ціною згідно умов контракту та додатку №5 до нього.

При митному оформлені зазначеного товару, 03.07.2013 до Запорізької митниці Товариством була подана ВМД №112050000/2013/017187 для митного оформлення вантажу у режимі імпорт. Митна вартість товару була визначена декларантом відповідно до ціни угоди. На підтвердження зазначеної у декларації митної вартості товару позивачем було також надано митному органу документи, перелік яких наведений у митній декларації.

Того ж дня, Запорізькою митницею, декларанту надано повідомлення про те, що згідно вимог ст. 53 МК України, митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом метод визначення митної вартості та містять ряд розбіжностей:

1) Платіжні доручення в іноземній валюті №140 від 22.05.2013 року та №152 від 22.05.2013 року містять адресу банка-бенефіціара, що не відповідає адресі, зазначеній в інвойсі від 24.05.2013 року №00814746;

2) платіжні доручення в іноземній валюті №140 від 22.05.2013 року та №152 від 22.05.2013 року містять інформацію щодо сум, перерахованих на рахунок китайського контрагента, які не відповідають сумам з виписки банку з боку виробника від 17.06.2013 та 23.05.2013 року;

3) дати перерахування коштів китайському контрагенту (відповідно до платіжних доручень в іноземній валюті №140 від 22.05.2013 року та №152 від 22.05.2013 року) не відповідають датам з виписки банку з боку виробника;

4) відповідно до інвойсу від 24.05.2013 року №00814746 термін оплати 80% вартості товару протягом 20 днів з дати коносаменту, в Підтвердженні заказу на закупівлю 130538 від 17.05.2013 року – проти копії коносаменту;

Із вказаним повідомленням митниці уповноважена особа позивача була ознайомлена 03.07.2013 року під розпис, та 04.07.2013 року уповноваженою особою позивача на повідомленні зроблено запис про неможливість надання інших документів.

Оскільки подані позивачем одночасно з митною декларацією №112050000/2013/017187 документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного позивачем методу її визначення, містили певні розбіжності, перелік яких наведений у рішенні Запорізької митниці про корегування митної вартості товарів №112050000/2013/000551/2, у відповідача, згідно приписів ч. 3 ст. 53 МК України, були підстави для письмової вимоги декларанту про надання додаткових документів.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій Запорізької митниці Міндоходів щодо направлення запиту про надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість та обраний метод її визначення №5149 від 03.07.2013 року.

Також, колегія суддів касаційної інстанції також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в тому, що факт невідповідності адреси банка-бенефіціара, зазначеної в інвойсі, адресі такого банка, зазначеної в платіжних дорученнях, не свідчить про неповноту або недостовірність відомостей про митну вартість товарів, оскільки назва банку-бенефіціара, його swift code (міжнародний персональний ідентифікаційний код банку) та розрахунковий рахунок бенефіціара є ідентичним і в інвойсі і в зазначених платіжних дорученнях, тому надходження коштів на той самий розрахунковий рахунок, але на адресу іншого відділення того ж самого банку, не свідчить про неповноту або недостовірність відомостей про сплату позивачем відповідних сум.

Суди, у своїх рішеннях вірно звернули увагу на те, що хоча ч.3 ст. 53 МК України передбачений 10-денний строк для подання декларантом додаткових документів, а ч.1 ст. 55 МК України передбачено можливість прийняття рішення про корегування митної вартості товарів у випадках, передбачених ч.6 ст. 54 МК України, пункт 2 якої в свою чергу передбачає неподання декларантом документів відповідно до умов, зазначених у частин 2-4 ст. 53 МК України (серед яких і умова надання 10-денного строку для подання декларантом додаткових документів), однак відповідачем було вже прийнято 04.07.2013 року рішення корегування митної вартості товарів, тобто ще до спливу 10-денного строку для надання позивачем документів, чим порушено вимоги вищезазначених норм МК України.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції»).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 50 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному із продавцем покупцю, відповідно до ст. 62 МК України, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 зазначеного вище Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 12 ст. 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Колегія суддів дійшла думки, що висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову ґрунтуються на вірно встановлених фактичних обставинах справи, належній оцінці досліджених доказів, та обґрунтовано застосованих нормах матеріального права до вирішення спірних правовідносин. Порушень і норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, не встановлено.

Твердження касаційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо дійде висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів –

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 р. у справі №808/8068/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: /підпис/

З оригіналом згідно

Суддя Н.В. Васильченко