Справа № К/9991/3567/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/3567/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Монастирищенському районі Черкаської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання провести перерахунок
пенсії, за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Монастирищенському районі Черкаської
області на постанову
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 17 листопада 2009
року та рішення Апеляційного суду
Черкаської області від 6 липня 2010 року, -

встановив:

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом, у якому просив визнати дії
Управління Пенсійного фонду України в
Монастирищенському районі Черкаської
області неправомірними і зобов'язати
відповідача перерахувати та виплатити
йому пенсію по інвалідності і
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до статтей 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
(далі - Закон № 796-XII) з дня встановлення
інвалідності, виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Постановою Монастирищенського
районного суду Черкаської області від
17 листопада 2009 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірною
відмову Управління Пенсійного фонду
України в Монастирищенському районі
Черкаської області ОСОБА_4 у
перерахунку пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, які виплачуються йому у
відповідності зі статтями 50, 54 Закону №
796-XII, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, за період з 8
листопада 2006 року по 17 листопада 2009
року. Зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплатити ОСОБА_4 за
період з 8 листопада 2006 року по 17
листопада 2009 року державну пенсію по
інвалідності в розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, який
встановлений законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки, при цьому врахувати виплати, які
проведені позивачеві за вказаний
період. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Монастирищенському районі Черкаської
області провести перерахунок та
виплатити ОСОБА_4 за період з 8
листопада 2006 року по 17 листопада
2009 року щомісячну додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, який
встановлений законами України про
Державний бюджет України на відповідні
роки, при цьому врахувати виплати, які
проведені позивачеві за вказаний
період. В решті позовних вимог
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської
області від 6 липня 2010 року постанову
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 17
листопада 2009 року в задоволеній
частині скасовано, прийнято нову
постанову, якою позов задоволено
частково. Визнано неправомірною
відмову Управління Пенсійного фонду
України в Монастирищенському районі
Черкаської області у перерахунку
ОСОБА_4 пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за період з 21 липня 2008 року по
21 липня 2009 року. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплатити ОСОБА_4 державну пенсію по
інвалідності у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком за період з 21 липня
2008 року по 21 липня 2009 року. В решті
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Монастирищенському районі Черкаської
області, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у задоволеній
частині, ухвалити нове рішення, яким
відмовити в позові.

Позивач рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у касаційному
порядку не оскаржував.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1
категорії, є інвалідом IIІ групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Монастирищенському районі Черкаської
області.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії

1, які є інвалідами ІІІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 вказаного Закону в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів ІІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктами 12, 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28 грудня 2007 року №
107-VI до Закону № 796-ХІІ, зокрема, до
статей 50, 54, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності
підпунктів 12, 15 пункту 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
вказані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали.

У 2009 році положення статей 50, 54 Закону №
796-ХІІ зупинено чи змінено не було.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суди дійшли
вірного висновку про те, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статей 50, 54 Закону № 796-XII, а не
положення постанов Кабінету Міністрів
України, якими керувався відповідач,
оскільки такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

З положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня

2003 року № 1058-ІV (далі - Закон 1058-ІV),
іншого нормативно-правового акту, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильними є
висновки судів щодо неприйняття в
даному випадку положень частини 3
статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до
якої мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Згідно частини 3 статті 67 Закону №
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46
Конституції України та статтями 50, 54
Закону № 796-ХІІ, щодо визначення
розміру та виплати пенсій.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 з 21
липня 2008 року, тобто, у межах річного
строку до моменту його звернення в суд.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду та
встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Монастирищенському районі Черкаської
області - залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської
області від 6 липня 2010 року, яким
скасовано постанову
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 17 листопада 2009
року, у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Монастирищенському районі Черкаської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання провести перерахунок
пенсії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.