Справа № 1603/2397/2012
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 р.Справа № 1603/2397/2012Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Гадяцького
районного суду Полтавської області від
27.08.2014р. по справі № 1603/2397/2012

за позовом ОСОБА_2 до
Гадяцької міської ради Полтавської
області треті особи Відділ
Держземагенства у Гадяцькому районі
Полтавської області , ОСОБА_1
, ОСОБА_3 про скасування
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у вересні 2011 року звернувся до
Гадяцького районного суду Полтавської
області з позовом, в якому просив суд:

- рішення Гадяцької міської ради
Полтавської області 31 сесії 4 скликання
від 08 липня 2005 року про передачу
безоплатно у спільну сумісну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель в споруд площею
0,1000 га, для ведення особистого
селянського господарства 0.0188 га в
АДРЕСА_1гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 скасувати.

- Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ №940687 площею
0.1000 га за адресою АДРЕСА_1, виданого на
ім'я ОСОБА_1, співвласник земельної
ділянки ОСОБА_3, визнати недійсним.

- Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ №940688 площею
0.0185 га за адресою АДРЕСА_1. виданого на
ім'я ОСОБА_1, співвласник земельної
ділянки ОСОБА_3, визнати недійсним.

Постановою Гадяцького районного суду
Полтавської області від 27.08.2014р. позов
задоволено.

Скасовано рішення Гадяцької міської
ради Полтавської області від 08.07.2005
року про передачу безоплатно у спільну
сумісну власність земельної ділянки
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд площею 0,1000 га, для ведення
особистого селянського господарства
0,0185 га в АДРЕСА_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнано недійсним Держаний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ №940687, виданий 19.04.2006 року на
ім'я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею
0,1000 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку.

Визнано недійсним Держаний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 940688, виданий 19.04.2006 року на
ім'я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею
0,0185 га для ведення особистого
селянського господарства.

В апеляційній скарзі третя особа,
ОСОБА_1, зазначає, що оскаржувана
постанова прийнята без повного та
всебічного з'ясування всіх обставин
справи, в порушення норм матеріального
та процесуального права, є
необґрунтованою та підлягає
скасуванню.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином. Відповідач надав до
суду клопотання про розгляд справи без
його участі, зазначивши, що повністю
покладається на розсуд суду у цій
справі.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу згідно приписів ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) в порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до свідоцтва про
народження, нині померлий ОСОБА_5 був
батьком позивача ОСОБА_2.

Відповідно до договору дарування від 07
травня 2004 року, посвідченого державним
нотаріусом Гадяцької ДНК та
зареєстрованого в реєстрі № 906, ОСОБА_5
подарував ОСОБА_1, яка після одруження,
03.12.2003 року змінила своє прізвище на
прізвище чоловіка ОСОБА_1, та її
чоловіку ОСОБА_3 4/5 частини будинку,
розташованого в АДРЕСА_1.

Рішенням Гадяцької міської ради
Полтавської області від 08.07.2005 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передано безоплатно у
спільну сумісну власність земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,1000 га та для ведення особистого
селянського господарства 0,0185 га в
АДРЕСА_1.

Згідно Держаного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№940687, виданого 19.04.2006 року, ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки площею 0,1000
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, а на підставі
Держаного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ №940688,
виданого 19.04.2006 року, а також є
власником земельної ділянки площею
0,0185 га для ведення особистого
селянського господарства,
розташованих в АДРЕСА_1.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 26 жовтня 2007
року, яке набрало законної сили 11
лютого 2008 року, визнано недійсним
договір дарування 4/5 частини будинку за
адресою АДРЕСА_1. укладений 07 травня 2004
року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, ОСОБА_3, а
також визнано за ОСОБА_5 право
власності на 4/5 частини будинку за
адресою АДРЕСА_1.

18 червня 2008 року, на випадок своєї
смерті, ОСОБА_5 зробив заповітне
розпорядження, яким заповів належне
йому майно, де б воно не було та з чого б
воно не складалося і взагалі все те, що
йому належить та на що він за законом
матиме право на день своєї смерті
своєму синові ОСОБА_2. Цей заповіт
посвідчено секретарем Ціпківської
сільської ради Гадяцького району
Полтавської області та зареєстровано у
реєстрі за № 198.

У відповідності до свідоцтва про
смерть, ОСОБА_5 помер 30 листопада 2008
року.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що хоча
підстави для прийняття рішення
Гадяцькою міською радою Полтавської
області 08.07.2005 року про передачу
безоплатно у спільну сумісну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,1000 га та для ведення особистого
селянського господарства 0,0185 га, в
АДРЕСА_1., ОСОБА_1 та ОСОБА_3, дійсно на
той час були, але враховуючи обставини,
а саме набуття права власності батьком
позивача ОСОБА_5 на частину жилого
будинку, що перебував у власності інших
осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_3, це рішення на
даний час є необґрунтованим з точки
зору наявності матеріально-правових
підстав для його чинності.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
добросовісно; розсудливо; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ст. 120 ЗК України до особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення. У разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю
або споруду кількома особами право на
земельну ділянку визначається
пропорційно до часток осіб у праві
власності жилого будинку, будівлі або
споруди.

Судом встановлено, що
матеріально-правовою підставою
виникнення юридичних передумов для
винесення оскаржуваного рішення
Гадяцької міської ради Полтавської
області 31 сесії 4 скликання від 08 липня
2005 року про передачу безоплатно у
спільну сумісну власність земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель в споруд площею
0,1000 га, для ведення особистого
селянського господарства 0.0188 га в
АДРЕСА_1гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та в
подальшому набуття ОСОБА_1 права
власності на цю земельну ділянку на
підставі Державних актів, був договір
дарування від 7 травня 2004 року
укладений між ОСОБА_5 про дарування 4/5
частини житлового будинку в АДРЕСА_1,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 11 лютого 2008 року
визнаний судом недійсним, оскільки був
укладений без відповідного дозволу
органу опіки та піклування, що
суперечило правам та інтересам
неповнолітнього на той час ОСОБА_2, який
був зареєстрований та проживав в цьому
будинку разом з своїм батьком ОСОБА_5.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

Правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування (стаття 71 цього
Кодексу), є нікчемним (ч. 1 ст. 224 ЦК
України).

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216
ЦК).

Враховуючи, що вищевказаний договір
дарування 4/5 житлового будинку був
недійсним за законом (нікчемним) вже на
момент його укладання та не потребував
додаткового визнання його недійсним в
судовому порядку, то такий договір не
міг бути законною підставою для
набуття права власності на об'єкт
дарування ОСОБА_1 (ОСОБА_1) та ОСОБА_3 та в
подальшому не створював законних
підстав для прийняття рішення органом
місцевого самоврядування про
виділення земельної ділянки ОСОБА_1 під
об'єктом такої нерухомості.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги стосуються лише
відновлення права власника майна, нині
померлого батька позивача, права якого
були порушені незаконним рішенням
суб'єкта владних повноважень, тому він
як спадкоємець звернувся до суду з
даним позовом, який передбачає лише
повернення земельної ділянки до стану,
який існував до порушення права
власності на нерухомість його батька.

Відповідно до висновків Верховного
Суду України, які містяться в постанові
від 12 червня 2007 року (справа 21-173во07),
такий спосіб захисту порушеного права,
як визнання незаконним акта суб'єкта
владних повноважень, не є
універсальним і його застосування
можливе у двох випадках: коли може бути
відновлено те становище, яке існувало
до видання акта, або коли за
відсутності цієї можливості вимога про
визнання незаконним акта суб'єкта
владних повноважень поєднана з вимогою
про відшкодування майнової та
моральної шкоди. Відновлення
становища, яке існувало до прийняття
спірного рішення, якщо майно було
відчужено іншій особі, не можливо.

Суд вважає, що відновлення того
становища, яке існувало до прийняття
спірного рішення Гадяцької міської
ради Полтавської області, в даному
випадку є можливим, у зв'язку з
встановленням судом факту набуття
ОСОБА_1 права власності на земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,1000 га та для ведення особистого
селянського господарства 0,0185 га за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі
нікчемного правочину.

Конституційний Суд України у справі за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144
Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46,
частин 1, 10 ст. 59 Закону (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) вирішив, що орган
місцевого самоврядування має право
приймати рішення, вносити до них зміни
та/чи скасовувати їх на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У пункті 5 рішення № 7-рп/2009
Конституційний Суд України зазначив,
що органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому вони
не можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Згідно із ч. 10 ст. 59 Закону акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Актом, що породжує набуття особою прав
та обов'язків власника землі чи
землекористувача, є рішення органу
державної влади, а державний акт на
право власності на землю, державний акт
на право постійного користування
земельною ділянкою має похідний
характер від рішення компетентного
органу виконавчої влади чи місцевого
самоврядування.

Таким чином, у разі скасування рішення
державного органу, як незаконного, чи
визнання його недійсним у
встановленому порядку, виданий на
підставі та на виконання такого
рішення державний акт на право
власності на землю чи державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою має бути визнаний
недійсним.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Гадяцького районного суду
Полтавської області від 27.08.2014р. по
справі № 1603/2397/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис) Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М.