Справа № 826/15373/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2014 року 10:29
№ 826/15373/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів,
головуючого судді Кармазіна О.А.,
суддів Добрівської Н.А., Шрамко Ю.Т. при
секретарі Тимчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за участі представників
осіб, які беруть участь у справі,
адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1до:Міністерства економічного
розвитку і торгівлі Українитретя
особа:Державна фіскальна служба
Українипро:визнання протиправним
наказу № 656 від 06.06.2014 р., -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулась Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України про визнання
протиправним та скасування Наказу № 656
від 06.06.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що на підставі подання
Міндоходів України наказом
Мінекономрозвитку України від 06.06.2014 №
656 до ФОП ОСОБА_1 (суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
України) застосовано спеціальну
санкцію у вигляді індивідуального
режиму ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності за
порушення вимог статті 1 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» при проведенні
розрахунків із компанією «Transerper OU»
(Естонія) на суму 4 500 євро.

У той же час позивач стверджує, що
відповідачем протиправно застосовано
до нього спеціальну санкцію -
індивідуальний режим ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності,
оскільки в діях позивача відсутні
порушення вимог чинного законодавства
та позивачем вжито всіх заходів по
стягненню з контрагента (нерезидента)
заборгованості.

Враховуючи наведене позивач просить
задовольнити позов.

Відповідач, надавши заперечення проти
позову, вважає, що санкції до позивача
застосовано правомірно. При цьому
відповідач зазначає, що позивачем не
надано доказів вжиття всіх практичних
заходів щодо усунення порушень, які
стали підставою для застосування
спеціальної санкції, а відтак вважає,
що підстав для її скасування немає.

Третя особа, з підстав, викладених у
поданих до суду поясненнях,
заперечувала проти задоволення
позовних вимог та просила відмовити у
їх задоволенні повністю.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 05.11.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення представників
осіб, які беруть участь у справі,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

ГУ Міндоходів у Сумській області
проведено невиїзну документальну
позапланову перевірку з питань
дотримання вимог валютного
законодавства при виконанні
експортного контракту № 1807/13 від 18.06.2013
року - ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1; адреса -
41100, АДРЕСА_1). За результатами складено
акт перевірки від 28.01.2014 № 54/18-17
22-0005/НОМЕР_1.

За результатами перевірки встановлена
прострочена заборгованість при
здійсненні зовнішньоекономічної
операції за контрактом від 18.06.2013 №
1807/13, укладеним ФОП ОСОБА_1 із компанією
«Transerper OU» (Естонія).

Встановлено, що на виконання вказаного
контракту ФОП ОСОБА_1 відвантажено на
експорт товар (вугілля деревне для
грилів та камінів) на загальну суму 13,5
тис. євро. Оплата за відвантажений
товар надійшла від компанії «Transerper OU»
(Естонія) в сумі 9,0 тис. євро.

Станом на 16.01.2014 по зазначеному
контракту встановлена прострочена
дебіторська заборгованість в сумі 4,5
тис. євро.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1
12.11.2013 подано до Господарського суду
Сумської області позовну заяву про
стягнення з компанії «Transerper OU»
(Естонія) заборгованості у розмірі 4,5
тис. за порушення умов контракту.

Господарським судом Сумської області
27.01.2014 винесено рішення по справі №
920/1948/13, яким позов ФОП ОСОБА_1
задоволено частково та стягнуто на
користь ФОП ОСОБА_1 з компанії «Transerper OU»
(Естонія) 4 522,00 євро основного боргу та
122,4 євро пені.

У той же час, як встановлено при
перевірці, станом на 01.01.2014 в розділі III
«Майно та товари за кордоном»
Декларації про валютні цінності,
доходи та майно, що належать резиденту
України і знаходяться за її межами ФОП
ОСОБА_1 відображено прострочену
дебіторську заборгованість по
експортному контракту від 18.06.2013 № 1807/13,
укладеному з компанією «Transerper OU»
(Естонія) в сумі 4,5 тис. євро.

У зв'язку із наведеним, на підставі
подання Міндоходів України наказом
Мінекономрозвитку України від 06.06.2014 №
656, відповідно до статті 37 Закону
України «Про зовнішньоекономічну
діяльність», до ФОП ОСОБА_1 застосовано
спеціальну санкцію у вигляді
індивідуального режиму ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності за
порушення вимог статті 1 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» при проведенні
розрахунків із компанією «Transerper OU»
(Естонія), а саме порушення строків
зарахування виручки в іноземній валюті
у розмірі 4 500 євро.

Вирішуючи у зв'язку з наведеним спір по
суті, суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» від 23.09.94 року N 185/94-ВР
встановлена вимога, згідно якої,
виручка резидентів у іноземній валюті
підлягає зарахуванню на їх валютні
рахунки в уповноважених банках у
строки виплати заборгованостей,
зазначені в контрактах, але не пізніше
180 календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність» N 959-XII
(далі - Закон N 959-XII) суб'єкти
зовнішньоекономічної діяльності
несуть відповідальність у видах та
формах, передбачених статтями 33 і 37
цього Закону, іншими законами України
та/або зовнішньоекономічними
договорами (контрактами).

Статтею 36 Закону N 959-XII визначено, що
порядок притягнення до
відповідальності, здійснення
відповідальності та звільнення від
відповідальності визначається
процесуальними законами України.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону N 959-XII
встановлено, що за порушення цього або
пов'язаних з ним законів України до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності або іноземних суб'єктів
господарської діяльності можуть бути
застосовані спеціальні санкції,
зокрема, застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності та
іноземних суб'єктів господарської
діяльності індивідуального режиму
ліцензування у випадках порушення
такими суб'єктами цього Закону та/або
пов'язаних з ним законів України, що
встановлюють певні заборони, обмеження
або порядок здійснення
зовнішньоекономічних операцій.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено,
що санкції, зазначені у цій статті,
застосовуються центральним органом
виконавчої влади з питань економічної
політики за поданням органів доходів і
зборів та контрольно-ревізійної служб,
правоохоронних органів, органів
Антимонопольного комітету України,
національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, та Національного
банку України або за рішенням суду.
Санкції, зазначені у цій статті, можуть
бути застосовані до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності або
іноземних суб'єктів господарської
діяльності протягом трьох років з дня
виявлення порушення законодавства.

Подання щодо застосування санкцій
повинно містити такі дані:
найменування та реквізити суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності (для
іноземних суб'єктів господарювання -
мовою країни їхнього
місцезнаходження), відомості про зміст
порушення з посиланням на конкретні
положення законодавства України, вид
спеціальної санкції, яку пропонується
застосувати, найменування та реквізити
контрагента, при виконанні контракту з
яким порушено законодавство, іншу
доцільну інформацію.

В даному випадку подання Міндоходів
від 25.03.2014 № 5411/5/99-99-22-03-01-16 щодо
застосування спеціальної санкції до
ФОП ОСОБА_1 за формою та змістом
відповідає наведеним вище положенням
законодавства, а відтак у
Мінекономрозвитку не було
передбачених законодавством підстав
для його не розгляду чи відхилення та
незастосування до ФОП ОСОБА_1
спеціальної санкції - індивідуального
режиму ліцензування.

При цьому, судом встановлено, що станом
на момент прийняття спірного наказу та
станом на момент розгляду даної справи,
сплата дебіторської заборгованості по
експортному контракту від 18.06.2013 № 1807/13,
укладеному з компанією «Transerper OU»
(Естонія), на валютний рахунок позивача
від нерезидента не надходила. В ході
розгляду справи позивач не заперечував
та визнавав дані обставини.

Що ж до доводів позивача про вжиття ним
всіх практичних заходів щодо
повернення до України виручки у
іноземній валюті, колегія суддів
зазначає, що сама по собі наявність
рішення господарського суду Сумської
області 27.01.2014 про задоволення позову
позивача та стягнення з нерезидента
простроченої заборгованості, а також
виданого судом наказу про примусове
виконання такого рішення, на думку суду
не є достатніми підставами для
висновку про вжиття позивачем
практичних заходів для забезпечення
реального повернення валютної виручки
в Україну.

Позивачем зазначено, що після
отримання наказу господарського суду,
останній ним не пред'являвся до
виконання внаслідок складнощів,
пов'язаних з цим. При цьому, відсутні і
будь-які відомості щодо можливого
банкрутства контрагента та його
ліквідації, що б вказувало на
безперспективність вжиття подальших
заходів по стягненню заборгованості.
Не надано і будь-якого подальшого
листування з контрагентом з приводу
погашення заборгованості за рішенням
суду.

У зв'язку з цим слід зазначити, що за
приписами пункту 2.3 Інструкції про
порядок здійснення контролю за
експортними, імпортними операціями,
затвердженої постановою правління НБУ
від 24.03.99 N 136, банк знімає експортну
операцію резидента з контролю після
зарахування виручки за цією операцією
на поточний рахунок останнього.

Отже, суд приходить до висновку, що
приймаючи спірний наказ Міністерство
діяло в межах своїх повноважень, не
порушуючи прав та законних інтересів
позивача, а відтак доводи позивача про
протиправність наказу
Мінекономрозвитку є безпідставними та
необґрунтованими.

При цьому суд звертає увагу, що позивач
не позбавлений права, в порядку ч. 11
статті 37 Закону N 959-XII та з усіма
необхідними документами, звертатися за
вищенаведених обставин з відповідними
клопотаннями про зупинення дії
спеціальної санкції до того моменту, як
ним у повній мірі буде вжито практичних
заходів, що гарантують виконання
Закону в розумінні ст. 37
вищезазначеного Закону. З огляду на це,
суд вважає необґрунтованими доводи
позивача про позбавлення його
можливості здійснювати інші
експортно-імпортні операції.

Що ж до посилань позивача на постанову
Апеляційного суду Сумської області від
04.04.2014 року у справі № 589/818/14 слід
зазначити, що у вказаній справі судом
досліджувались обставини щодо
наявності чи відсутності в діях
позивача складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 162-1
КУпАП. Однак, судом у тій справі не
досліджувалися обставини дотримання
позивачем положень Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», які
мають свою спеціальну сферу
регулювання, а також правомірність
застосування до позивача спеціальних
санкцій за порушення законодавства про
зовнішньоекономічну діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідачем доведено законність та
обґрунтованість оскаржуваного наказу,
а відтак у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись вимогами статей 69 - 71, 158 - 163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя

О.А.Кармазін

Судді
Н.А. Добрівська

Ю.Т. Шрамко