Справа № 2а-1670/5921/12
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/11476/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Веденяпіна О.А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Полтавській області (далі -
Інспекція) на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 9
жовтня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 січня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Державного
закладу «Лохвицька районна
санітарно-епідеміологічна станція»
(далі - Заклад) до Лохвицької
міжрайонної фінансової інспекції
Полтавської області (далі Фінансова
інспекція), Інспекції,

про визнання протиправним та частково
скасувати рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року Заклад звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправним та скасування
вимоги Інспекції № 01-14/1572 від 25.06.2012
року (далі - Вимога № 01-14/1572) в частині п.
4 щодо повернення коштів, у розмірі 4 304
грн., які незаконно перераховані до
Закладу.

Зазначив, що зазначені кошти йому
перераховувались на виконання наказу
Полтавської обласної СЕС, яка є
вищестоящою установою.

9 жовтня 2012 року постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 січня 2013 року, позов задоволено.

Пункт 4 Вимоги № 01-14/1572 визнаний
протиправним та скасований.

Інспекція звернулася з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Полтавського окружного
адміністративного суду та ухвали
Харківського апеляційного
адміністративного суду і направлення
адміністративної справи на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, у період з 3.05.2012 року до
11.06.2012 року Фінансова інспекція
здійснила планову виїзну ревізію
використання бюджетних коштів
виділених Міністерством охорони
здоров'я для здійснення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
та дезінфекційних заходів Закладом за
період з 1.07.2009 року до 30.04.2012 року, за
наслідками якої 15.06.2012 року був
складений акт перевірки.

У акті зазначено, що у період з 1.07.2009
року до 1.04.2012 року Лохвицькою районною
СЕС відповідно до наказів Полтавської
обласної СЕС № 161 від 2.12.2004 року та № 236
від 30.12.2009 року перераховані кошти із
спеціального рахунку установи на
рахунок Закладу за рахунок зменшення
доходів спеціального фонду установи, у
розмірі 4304 грн., у зв'язку з чим порушено
п. 3 додатку 1 Переліку груп власних
надходжень бюджетних установ, вимог
щодо їх утворення та напрямки
використання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 659 від 17.05.2002 року (далі - Перелік № 659)
та п. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України.

25 червня 2012 року Фінансова інспекція
направила Закладу Вимогу № 01-14/1572 щодо
усунення виявлених перевіркою
порушень, відповідно до п. 4 якої Заклад
має забезпечити повернення коштів
спецфонду, у розмірі 4304 грн., які були
перераховані до Закладу.

Відповідно до ч. 9 ст. 51 Бюджетного
кодексу України якщо обсяги власних
надходжень бюджетних установ
перевищують відповідні витрати,
затверджені законом про Державний
бюджет України (рішенням про місцевий
бюджет), розпорядник бюджетних коштів
передбачає спрямування таких
надпланових обсягів у першу чергу на
погашення заборгованості з оплати
праці, нарахувань на заробітну плату,
стипендій, комунальних послуг та
енергоносіїв.

Якщо такої заборгованості немає,
розпорядник бюджетних коштів
спрямовує 50 відсотків коштів на заходи,
що здійснюються за рахунок відповідних
надходжень, і 50 відсотків коштів - на
заходи, необхідні для виконання
основних функцій, але не забезпечені
коштами загального фонду бюджету за
відповідною бюджетною програмою.

У такому разі розпорядник бюджетних
коштів здійснює перерозподіл обсягів
узятих бюджетних зобов'язань за
загальним фондом бюджету для
проведення видатків за цими
зобов'язаннями із спеціального фонду
бюджету.

Аналізуючи зазначену статтю слід
зазначити, що власні надходження
бюджетних установ отримані як плата за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю, використовуються лише на
покриття витрат, пов'язаних з
організацією та наданням послуг, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю.

У касаційній скарзі Інспекція
зазначає, що Заклад є окремою юридичною
особою, кошти, отримані як плата за
послуги, повинні бути спрямовані лише
на покриття витрат, пов'язаних з
організацією та наданням цих послуг, а
не на інші цілі.

Згідно з п. 3 Переліку № 659 (який
був чинний до 9.03.2011 року) власні
надходження бюджетних установ
отримані як плата за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю
спрямовуються на покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
таких послуг.

Колегія суддів прийшла до
висновку, що суди попередніх інстанцій
при розгляді адміністративної справи
не надали належної оцінки статуту
Закладу та положенням про спеціальний
фонд закладу, оскільки зазначені
відрахування коштів до Полтавської
обласної санітарно-епідеміологічної
станції не передбачені статутом
Закладу та положеннями про спеціальний
фонд закладу і не пов'язані з
виконанням основних функцій Закладу.

Закладом була надана до матеріалів
адміністративної справи довідка із
зазначенням на які потреби були
витрачені кошти, але жодних первинних
документів надано не було, на підставі
чого Інспекція при розгляді
адміністративної справи судами
попередніх інстанцій заявляла
клопотання щодо витребування
первинних документів, які
підтверджують фактичне надходження
матеріальних цінностей на баланс
санітарно-епідеміологічної станції
придбаних за рахунок коштів
перерахованих на рахунок Полтавської
обласної санітарно-епідеміологічної
станції. Однак судами було відмовлено у
задоволенні клопотання.

Судами першої та апеляційної інстанції
при розгляді адміністративної справи
помилково визнано належним доказом
довідку із зазначенням потреб
витрачених коштів, оскільки первинні
документи Закладом не були надані.

Враховуючи викладене, постанова суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню з направленням
адміністративної справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень з направленням справи на новий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справ.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
постанова першої та ухвала апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню,
адміністративна справа направленню до
суду першої інстанції для нового
розгляду.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну Державної фінансової
інспекції в Полтавській області
задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 9 жовтня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 січня 2013 року скасувати,
адміністративну справу направити до
Полтавського окружного
адміністративного суду на новий
розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
Сірош М.В.

Веденяпін О.А.

Юрченко В.П.