Справа № 2а-4531/11
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014р.
Справа № 9104/167389/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді
Левицької
Н.Г.,

судді
Обрізка І.М.,

судді
Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Маневицькому районі Волинської
області, с.м.т. Маневичі Волинської
області

на постанову Маневицького районного
суду Волинської області від 12.12.2011 р.
№2а-4531/11

за позовом ОСОБА_1, с.Прилісне
Маневицький район Волинської області

до Управління Пенсійного фонду України
у Маневицькому районі Волинської
області, с.м.т.Маневичі Волинської
області, про зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату пенсії як
постраждалому внаслідок ЧАЕС, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, 28.03.2011 року звернувся з позовом
в суд до управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області (далі - УПФУ) та
просила зобов'язати відповідача
провести перерахунок пенсії згідно
ст.39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка повинна бути
встановлена в розмірі двох мінімальних
заробітних плат; згідно статті 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
додаткової пенсії, яка повинна
становити 25% мінімальної пенсії за
віком в межах 6-ти місячного строку
звернення до суду.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що
є потерпілою внаслідок аварії на
Чорнобильській атомній електростанції
третьої категорії, їй призначена
пенсія, яку відповідач виплачує менше
передбаченого розміру, встановленого
чинним законодавством. Позивач вважає,
що відповідно до ч.2 ст.39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) має право на отримання
доплати до пенсії як непрацюючий
пенсіонер в розмірі двох мінімальних
заробітних плат, тоді як виплата
здійснювалась у сумі 10,50 грн. щомісячно.
Не відповідає також вимогам ч.2 ст.51
Закону нарахування і виплата
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, оскільки особам, віднесеним
до 3-ї категорії, така додаткова пенсія
призначається у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється на
рівні прожиткового мінімуму та не може
будь-яким чином обмежуватися.

Постановою Маневицького районного
суду Волинської області від 12.12.2011 р в
адміністративному позові відмовлено
повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням УПФУ подано апеляційну
скаргу, в якій просить постанову
Маневицького районного суду
Волинської області від 12.12.2011 р.
скасувати та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог
покликається на ті обставини, що
оскільки пенсія позивачу
нараховується та виплачується
відповідно до вимог діючого
законодавства, а тому у задоволенні
позову просили відмовити за
безпідставністю. Підтвердили, що
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 3
категорії, а також являється працюючим
пенсіонером. Крім того зазначили, що по
даному спору і між тими самими
сторонами було винесено 22 липня 2011 року
постанову суду, якою було зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області провести перерахунок та
виплату на користь ОСОБА_1 додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії
за віком за період з 04 січня 2011 року по 22
липня 2011 року включно на підставі
положень ст.ст. 51, 67 Закону України „
Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи
із розміру мінімальної пенсії за віком
у відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону
України „ Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", ч. 3 ст. 4
Закону України „ Про прожитковий
мінімум", з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Судом вірно встановлено, що позивач є
особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 3 категорії.
ОСОБА_1 одержує пенсію по віку
відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі, являється
працюючим пенсіонером. Зазначене
встановлено з досліджених судом
посвідчення особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
(категорії 3), посвідчення серії НОМЕР_1
від 29.06.2010 року

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 6 Закону України „Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування" непрацездатні громадяни
крім пенсійних виплат із системи
пенсійного забезпечення мають право
отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України „Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п.п. 9, 13 п. 28 розділу II
„Внесення змін до деяких законодавчих
актів України" Закону України „Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
року, який набрав чинності 1.01.2008 року,
текст ч. 1, 2 ст. 39, ч. 2, 4 ст. 51 Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
було викладено у новій редакції,
відповідно до якої громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України; особам,
віднесеним до категорії 3, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається в розмірі 10
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.
Розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначається на момент виплати
додаткової пенсії згідно із законом
про Державний бюджет України і не може
коригуватися іншими
нормативно-правовими актами. Проте
рішенням Конституційного Суду України
№10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008
було визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II „Внесення змін до деяких
законодавчих актів України" Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України". Положення
пункту 28 розділу II „Внесення змін до
деяких законодавчих актів України"
Закону України „Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
які визнані неконституційними,
втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
вказаного рішення, у якому, крім того,
було вказано на його преюдиціальність
при розгляді судами загальної
юрисдикції позовів у зв'язку з
правовідносинами, що виникли внаслідок
дії неконституційного акта.

Згідно ч. 1, 2 ст. 39 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
набрала чинності з 22.05.2008 року,
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться доплата в таких розмірах: у
зоні гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати. Пенсії непрацюючим пенсіонерам,
які проживають на цих територіях, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті.

Частиною 2 ст. 51 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
набрала чинності з 22.05.2008 року,
визначено, що особам, віднесеним до
категорії 3, додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 25 процентів мінімальної пенсії
за віком.

За таких обставин є правильним та
таким, що відповідає положенням Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
що позивач має право на виплату
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоровю, в розмірі, не
нижчому 25 відсотків мінімальної пенсії
за віком, та доплату до пенсії в розмірі
двох мінімальних заробітних плат.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 19 Конституції України,
відповідно до якої органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст.ст. 3, 6, 22, 64 Конституції
України людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканність і
безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави. Органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Лише в умовах
воєнного або надзвичайного стану
можуть встановлюватися окремі
обмеження прав і свобод із зазначенням
строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 19 ППВС України № 8 від
13.06.2007 року „Про незалежність судової
влади" відповідно до статей 8 та 22
Конституції України не підлягають
застосуванню судами закони та інші
нормативно-правові акти, якими
скасовуються конституційні права і
свободи людини та громадянина, а також
нові закони, які звужують зміст та
обсяг встановлених Конституцією
України і чинними законами прав і
свобод.

Згідно п. 5 ППВС України № 9 від 1.11.1996
року „Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя"
судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, виходячи з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсії позивачу застосуванню
підлягає ч. 1, 2 ст. 39, ч. 2 ст. 51 Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не постанови Кабінету Міністрів
України № 836 від 26.07.1996 року „Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та № 530 від 28.05.2008 року
„Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян", на
підставі яких здійснювалось
нарахування щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, та
доплати до пенсії позивачу, оскільки
останні істотно звужують обсяг
встановлених законом прав, суперечать
положенням Закону України „Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", які є чинними на даний час.

Законом України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" визначено вказані виплати
в кратному розмірі від мінімальної
заробітної плати в Україні. Даним
Законом (статті 62 та 67) Кабінету
Міністрів надано право проводити лише
роз'яснення порядку застосування цього
Закону, якою, зокрема, є постанова
Кабінету Міністрів України № 987 від
20.06.2000 року „Про затвердження Порядку
використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення", та
підвищувати розміри доплат, пенсій і
компенсацій, передбачених цим Законом,
відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної
заробітної плати, але не зменшення їх
та встановлення їх у твердій сумі, яка
не відповідає положенням вказаного
Закону.

Отже, нарахування та виплата
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, та доплати до пенсії позивачу
мали здійснюватися відповідно до норм
ч. 1, 2 ст. 39, ч. 2 ст. 51 Закону України „Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Суд не бере до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", якою передбачено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоровю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст. 51 Закону України „Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", чинної з
31.10.2006 року, у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій,
та розмір щомісячної компенсації сімям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Згідно ст. 21 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2011 рік" від
23 грудня 2010 року встановлено у 2011 році
прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня
- 894 гривні, з 1 квітня - 911 гривень, з 1
жовтня - 934 гривні, з 1 грудня - 953 гривні
та для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп
населення:…осіб, які втратили
працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з 1
квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні,
з 1 грудня - 800 гривень.

Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачу
повинен проводитись виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 22 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2011 рік" від
23 грудня 2010 року встановлено у 2011 році
мінімальну заробітну плату: у
місячному розмірі: з 1 січня - 941 гривня,
з 1 квітня - 960 гривень, з 1 жовтня - 985
гривень, з 1 грудня - 1004 гривні.

Відповідно до п.п. 6 п. 2.2 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України 30 квітня 2002
року № 80-2, у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року № 5-5 (зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 13 березня
2008 року) управління Пенсійного фонду
України в містах та районах відповідно
до покладених на них завдань
призначають (здійснюють перерахунок) і
виплачують пенсії, допомогу на
поховання та інші виплати відповідно
до чинного законодавства. А тому суд
вважає, що слід зобовязати управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі провести
перерахунок та виплату пенсії
позивачу, оскільки саме на відповідача
покладено обовязок проводити
нарахування та виплату пенсії у
конкретному розмірі, в звязку з чим суд
не може перебирати на себе функції
державного органу, на якого
законодавством покладено такі
повноваження.

Суд не бере до уваги посилання
відповідача про відсутність
відповідного бюджетного фінансування
для проведення перерахунку та виплати
пенсії позивачу у відповідності до
положень Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", оскільки реалізація
особою права, що повязане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена в залежність від
бюджетних асигнувань.

Зазначене підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини. Як
зазначив Європейський Суд з прав
людини в рішенні від 8 листопада 2005 року
у справі Кечко проти України в межах
свободи дій держави визначати, які
надбавки виплачувати своїм робітникам
з державного бюджету. Держава може
вводити, призупиняти чи закінчити
виплату таких надбавок, вносячи
відповідні зміни в законодавство.
Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок і
дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними (п. 23
Рішення). Згідно з п. 26 даного рішення
Суд не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Крім того, представником відповідача
не враховано, що згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності субєкта владних
повноважень обовязок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Всупереч
зазначеним нормам КАС України
представником відповідача не було
подано відповідних доказів в
обгрунтування заперечень на заявлені
позивачем вимоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
направлено адміністративний позов до
управління Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі про визнання дій
протиправними та зобов'язання провести
перерахунок і виплату пенсії лише 28
березня 2011 року, що підтверджується
зазначеною на конверті датою
відправлення. Будь-яких поважних
причин пропуску строку звернення до
суду з вказаним позовом позивачем в
поданій до суду позовній заяві не
вказано, а тому суд вважає, що під час
вирішення даного спору слід
застосовувати шестимісячний строк
звернення до суду.

Відповідно до Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» доповнені
прикінцеві положення пункту 4 певним
змістом, яким установлено, що у 2011 році
норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", статті 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Зазначені норми набрали чинності з дня,
наступного за днем його опублікування,
а саме з 19 червня 2011 року, оскільки
опубліковані в газеті «Голос
України»за 18 червня 2011 року №110 (5110).
Крім того, на виконання зазначених
змін, Кабінетом Міністрів України
прийнята Постанова №745 від 6 липня 2011
року, якою визначений розмір виплати
для соціальних категорій за статтями 39,
50, 51, 52, 54 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", статті 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни",
яка набрала чинності 23 липня 2011 року,
оскільки опублікована в газеті
«Урядовий курєр»за 23 липня 2011 року № 133
(4531).

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_1перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі, є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 3 категорії, одержує пенсію
по віку згідно Закону України „Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування", являється працюючим
пенсіонером. Доплата до пенсії
відповідно до вимог ст. 39 Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
управлінням Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області позивачу не виплачується,
оскільки ОСОБА_1продовжує працювати, а
тому не має права на підвищення
(доплату) до пенсії для непрацюючих
пенсіонерів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання дій протиправними та
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_1 з
вересня 2010 року по дату винесення
рішення доплати до пенсії відповідно
до вимог ч. 1, 2 ст. 39 Закону України „ Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі
двох мінімальних заробітних плат на
час виплати, з урахуванням виплачених
сум, слід відмовити.

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що постановою
Маневицького районного суду
Волинської області від 22.07.2011 року було
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 25 відсотків
мінімальної пенсії за віком за період з
4 січня 2011 року по 22 липня 2011 року
включно на підставі положень ст.ст. 51, 67
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону
України „Про загальнообовязкове
державне пенсійне страхування", ч. 3 ст. 4
Закону України „Про прожитковий
мінімум", з урахуванням виплачених сум.

Беручи до уваги постанову Кабінету
Міністрів України №745 від 6 липня 2011
року, якою позовні вимоги позивача
підлягають до задоволення лише по 22
липня 2011 року, а також те, що
Маневицьким районним судом Волинської
області 22.07.2011 року по даному виду спору
і між тими самими сторонами була
винесена постанова, якою була
задоволено позовні вимоги позивача про
перерахунок та виплату пенсії
відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» по 22 липня
2011 року, суд приходить висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків зроблених
судом першої інстанції, а тому відсутні
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195,197, п.3 ч.1 ст.198, п.4
ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Маневицькому районі Волинської
області на постанову Маневицького
районного суду Волинської області від
12.12.2011 р. №2а-4531/11 у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Маневицькому районі
Волинської області про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
пенсії як постраждалому внаслідок ЧАЕС
- залишити без задоволення.

2.Постанову Маневицького районного
суду Волинської області від 12.12.2011 р.
№2а-4531/11 у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Маневицькому районі Волинської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату пенсії як
постраждалому внаслідок ЧАЕС -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.Г. Левицька

Суддя
І.М. Обрізко

Суддя
В.П. Сапіга