Справа № 2а-0370/1539/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
Справа №
9104/93996/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Большакової О.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2011
року у справі за позовом
Володимир-Волинського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
управління Пенсійного фонду України у
Володимир-Волинському районі
Волинської області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Володимир-Волинський міжрайонний
прокурор в інтересах держави в особі
управління Пенсійного фонду України у
Володимир-Волинському районі
Волинської області звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 в якому просив стягнути з
відповідача заборгованість по
страхових внесках за період з липня по
грудень 2010 року в сумі 1722 грн. 80 коп.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2011
року позовні вимоги задоволено,
стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь управління
Пенсійного фонду України в
Володимир-Волинському районі
Волинської області заборгованість по
сплаті страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1722 грн. 80 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржила
його в апеляційному порядку,

В апеляційній скарзі зазначає, що в
березні 2011 року її була пред'явлена
вимога та копія постанови про
відкриття виконавчого провадження про
заборгованість зі сплати страхових
внесків до пенсійного фонду України в
сумі 1732 гривні 80 копійок. У самій вимозі
чітко вбачається, що вона була
платником податків в зазначений термін
(на фіксованому податку ) та справно
його сплачувала в сумі 100 гривень, з
яких відраховувалось автоматично 10
гривень до Пенсійного фонду України і у
даній вимозі це також відображено.

На іншу систему оподаткування вона не
переходила і законодавством України, а
саме пп.1 п.1 та п. 3 ст.11 Закону України
«Про підтримку малого підприємництва»
встановлено, що для суб'єктів малого
підприємництва в порядку,
встановленому законодавством України,
може встановлюватися спрощена система
оподаткування бухгалтерського обліку
та звітності, яка передбачає - заміну
сплати встановлених законодавством
податків і зборів (обов'язкових
платежів) встановлених Законом України
«Про систему оподаткування» сплатою
фіксованого податку. Спрощена система
оподаткування, бухгалтерського обліку
та звітності може застосовуватись
поряд з діючою загальною системою
оподаткування на вибір суб'єкта малого
підприємництва .

Згідно ст. 6 Закону України «Про систему
оподаткування» чітко зазначено, що
об'єктом оподаткування є дохід. Таким
чином це означає, що відповідач по
справі самостійно без повідомлення її
втрутився в господарську діяльність,
чим порушив законодавство України, а
саме п. 5. ст. 19 ГК України, так як фізичні
особи - підприємницької діяльності, які
обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок...
на період дії законодавчих актів з
питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку встановленому Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
відповідно до п. 4 та 8 Прикінцевих
положень.

Сума страхового внеску встановлюється
особами самостійно для себе і повинна
становити не менше мінімального
розміру страхового внеску за кожну
особу та не більше розміру страхового
внеску, обчисленого від максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподаткованого доходу, з якого
сплачуються страхові внески.

Тому апелянт вважає, що вимагати в
обов'язковому порядку сплати страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, які є цільовими
загальнообов'язковими платежами до
цільового страхового фонду та не
включаються до складу податків інших
обов'язкових платежів, що складають
систему оподаткування доходу на які не
поширюється податкове законодавство
України заборонено. Згідно
законодавства України такі платежі хоч
і є обов'язковими, але кожен
підприємець визначає суму внеску
добровільно для себе сам.

На підставі викладеного просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та визнати дії управління
Пенсійного фонду України у
Володимир-Волинському районі
незаконними.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справа та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності та є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Постановляючи рішення суд вірно
зазначив, що ст. 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що страхувальниками є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру. Відповідно до ст. 15
вказаного Закону платниками внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зокрема фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент). Статтею 5 даного закону
регулюються відносини, що виникають
між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів на ці
правовідносини може поширюватись лише
у випадках, передбачених цим Законом,
або в частині, що йому не суперечать.
Виключно цим Законом визначаються:
принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків; стягнення
заборгованості за цими внесками.
Згідно п. 6 ч. 2 ст. 17 цього ж Закону
страхувальники зобов'язані
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески. Відповідно до
частин першої, другої та шостої статті
20 згаданого Закону страхові внески
обчислюються виключно в грошовій
формі, у тому числі з виплат (доходу), що
здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків
застрахованих осіб здійснюється
страхувальниками на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
заробітної плати (доходу), грошового
забезпечення, на які відповідно до
цього Закону нараховуються страхові
внески.

Крім того судом першої інстанції вірно
враховано, що відповідно до п.п. 4 п. 8
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, придбання спеціального
торгового патенту), та члени сімей
зазначених фізичних осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому
розмірі. Підпунктом 2 пункту 8 розділу XV
Прикінцевих положень вище вказаного
закону визначено, що суб'єкти
підприємницької діяльності сплачують
страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи на умовах і в
порядку, визначених Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та в розмірах
передбачених для платників збору
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування», але не
менше мінімального страхового внеску.
Страхові внески сплачуються фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності щоквартально, протягом 20
календарних днів, наступним за
останнім календарним днем звітного
кварталу. Базовим звітним періодом для
даної категорії страхувальників за
спрощеною системою є - квартал.

Суд першої інстанції підставно
відхилив доводи відповідача, про те, що
відповідач повинен сплачувати
донараховані страхові внески не з
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до Законів України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 08.07.2010 року №
2461-VІ, а з 01 січня 2011 року відповідно до
норм Закону України «Про систему
оподаткування», оскільки Законом
України від 08.07.2010 року № 2461-VІ було
встановлено, що з моменту набрання ним
чинності, а саме з 17 липня 2010 року
фізичні особи-підприємці, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок),
сплачують внески до Пенсійного фонду
за себе та членів своїх сімей, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, у розмірі,
що з урахуванням частини фіксованого
або єдиного податку повинен становити
не менше мінімального розміру
страхового внеску за кожну особу та не
більше розміру страхового внеску,
обчисленого від максимальної величини
фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників, з якої
сплачуються страхові внески. Тобто,
було встановлено нові розміри
мінімального страхового внеску до
Пенсійного фонду. Відповідно до вище
вказаних змін позивачу Пенсійним
фондом було донараховано страхові
внески, а у зв'язку з їх не сплатою
з'явилась заборгованість. Крім того
ставки, механізм справляння та пільги
щодо сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування
встановлені Законом України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування», яким разом із Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не
встановлено такої пільги, як
звільнення від сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, які
перейшли на спрощену систему
оподаткування. І згідно з вимогами
статті 15 Прикінцевих положень Закону
України України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом, закони та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечать цьому Закону.

При цьому суд першої інстанції
правильно вважав, що страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не входять до системи
оподаткування, на них не поширюється
податкове законодавство, іншим
законодавством не можуть
встановлюватись пільги із нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати, а обов'язок
сплачувати страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не зумовлюється статусом
платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Оскільки відповідачем не сплачена
заборгованість по страхових внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1722, 80 грн., про що
останній направлялась вимога №Ф-13 від
11.03.2011 року, то суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 17
червня 2011 року по справі № 2а/0370/1539/11-
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

О.О. Большакова