Справа № 2а-3838/11
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року

Справа № 9104/35796/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Кухтея Р.В., Клюби В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 грудня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Сторожницької
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області про визнання
протиправними дій органу місцевого
самоврядування, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в квітні 2011 року
звернувся з позовом в суд до
Сторожницької сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області та просив визнати протиправною
бездіяльність Сторожницької сільської
ради Ужгородського району
Закарпатської області по відмові у
виділенні в натурі та наданні схеми
розташування земельної ділянки,
наданої йому у приватну власність під
будівництво рішенням цієї сільської
ради від 28 грудня 1999 року; зобов'язати
Сторожницьку сільську раду
Ужгородського району Закарпатської
області виділити в натурі та надати
схему розташування земельної ділянки,
наданої йому у приватну власність
рішенням цієї сільської ради від 28
грудня 1999 року; стягнути з
Сторожницької сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області моральну шкоду в розмірі 50 000
грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує, що про рішення Сторожницької
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області від 28 грудня 1999
року, яким йому надано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,11
га дізнався випадково в січні 2011 року. 19
січня 2011 року позивач звернувся до
Сторожницької сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області з заявою, де просив надати йому
план розташування земельної ділянки.
Позивач вказує, що сільська рада
відмовила йому у наданні плану
розташування земельної ділянки,
надіславши про це відповідного листа
від 09.02.2011 року за №57, з мотивів, що
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку не виготовлялись та
земельна ділянка в натурі позивачу не
виділялась. 02 березня 2011 року позивач
повторно звернувся з аналогічною
заявою, на що отримав відповідь від 04
квітня 2011 року, згідно якої сільська
рада відмовила йому у виділенні в
натурі земельної ділянки, мотивуючи це
тим, що така земельна ділянка йому не
надавалась. Вважає таку бездіяльність
сільської ради протиправною та просить
зобов'язати виділити в натурі земельну
ділянку та надати план розташування
земельної ділянки.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 грудня 2011 року в справі
№2а-3838/11 в задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну
скаргу, в якій просить постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 21 грудня 2011
року в справі №2а-3838/11 скасувати та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог
виходить з тих же мотивів, що наведені в
позовній заяві.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову без змін. При
цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин, має право
на звернення до адміністративного суду
з адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутись до
адміністративного суду з позовом лише
у разі, якщо він вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
його права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на суб'єкта
владних повноважень, якщо він як
відповідач заперечує адміністративний
позов (частина друга статті 71 КАС
України). Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання такого обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали, а у разі невиконання вимоги
суду - «суд вирішує справу на основі
наявних доказів» (частини четверта,
шоста статті 71 КАС України).

Відповідно до частини 1,2,3 статті 17
Земельного кодексу України від 18.12.1990
року №561-XІІ (далі - ЗК України) передача
земельних ділянок у колективну та
приватну власність провадиться Радами
народних депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки.
Громадяни, заінтересовані у передачі
їм у власність земельних ділянок із
земель запасу, подають заяву про це до
сільської, селищної, міської, а у разі
відмови - до районної, міської, в
адміністративному підпорядкуванні
якої є район, Ради народних депутатів
за місцем розташування земельної
ділянки. У заяві зазначаються бажані
розмір і місце розташування ділянки,
мета її використання і склад сім'ї.
Відповідна Рада народних депутатів
розглядає заяву і у разі згоди передати
земельну ділянку у власність
громадянину замовляє землевпорядній
організації розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
сільською (селищною) Радою народних
депутатів, з районними (міськими)
землевпорядним, природоохоронним і
санітарним органами, органом
архітектури і подається до районної
(міської) Ради народних депутатів для
прийняття рішення про передачу
громадянину земельної ділянки у
власність.

Згідно статті 22 ЗК України право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право. Приступати до
використання земельної ділянки, в тому
числі на умовах оренди, до встановлення
меж цієї ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право власності або право
користування землею, забороняється.

Частиною 1 статті 23 ЗК України
встановлено, що право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Отже згідно норм ЗК України від 18.12.1990
року розробку проекту відведення
замовляє відповідна рада, яка прийняла
рішення про виділення у власність
земельної ділянки у відповідної
землевпорядної організації.

Такий порядок діяв до 01 січня 2002 року,
дати набрання чинності новим Земельним
кодексом України, де такий обов'язок
покладено на особу, якій виділяється
земельна ділянка.

Тобто в період до набрання чинності
новим ЗК України відповідачем не
виконано норм попереднього кодексу про
замовлення проекту відведення
земельної ділянки позивачу, однак
оцінюючи позовні вимоги колегія суддів
звертає увагу, що позивачем не заявлено
вимоги про визнання бездіяльності
відповідача щодо невиконання вимог
закону про розробку проекту
землеустрою та виділення земельної
ділянки в натурі. Натомість позивач в
адміністративному позові заявляє
вимогу про визнання протиправною
бездіяльності Сторожницької сільської
ради Ужгородського району
Закарпатської області по відмові у
виділенні в натурі та наданні схеми
розташування земельної ділянки, як
відповідь на його звернення від січня
2011 року.

Крім того для заявлення такої вимоги
позивачем пропущено встановлений
статтею 99 КАС України строк звернення
до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що
відповідно до ч.2 ст. 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Оскільки ЗК України від 01 січня 2002 року
не передбачено розробку проекту
відведення земельної ділянки органом
місцевого самоврядування, то
відповідно відведення земельної
ділянки як дія яка залежить від органу
місцевого самоврядування не може бути
вчинена, так як згідно статті ч.7 та 9
ст.118 ЗК України від 01.01.2002 року
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
суб'єктами господарювання, що є
виконавцями робіт із землеустрою
згідно із законом, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.
Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Крім того колегія суддів звертає увагу
на таке.

19 січня 2011 року позивач звернувся до
Сторожницької сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області з заявою, де просив надати йому
план розташування земельної ділянки.

Листом від 09.02.2011 року за №57
Сторожницька сільська рада
Ужгородського району Закарпатської
області повідомила, що не може надати
йому план розташування земельної
ділянки, у зв'язку з тим, що
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку не виготовлялись та
земельна ділянка в натурі позивачу не
виділялась.

02 березня 2011 року позивач повторно
звернувся з аналогічною заявою, на що
отримав відповідь від 04 квітня 2011 року,
згідно якої сільська рада відмовила
йому у наданні плану розташування
земельної ділянки, оскільки, земельна
ділянка під індивідуальне будівництво
йому не виділялась.

Таким чином колегія суддів констатує
той факт, що позивач звертався до
відповідача лише з вимогою про надання
плану розташування земельної ділянки,
яка йому надана згідно рішення
Сторожницької сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області від 28 грудня 1999 року та зовсім
не з вимогою про виділення земельної
ділянки в натурі, а тому колегія суддів
вважає, що відповідач діяв правомірно в
рамках прохання позивача, а тому суд
апеляційної інстанції вважає, що
заявлення позовної вимоги про
бездіяльність позивача з приводу не
виділення земельної ділянки в натурі є
принаймні передчасною.

З огляду на наведене апеляційні вимоги
необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 грудня 2011 року в справі
№2а-3838/11 3а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

В.В. Клюба