Справа № 484/2283/14-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа №
484/2283/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Закревський В.І. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області на постанову
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 12 червня 2014
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції із позовом до Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області, про визнання
незаконними дій посадових осіб та
зобов'язання вчинити певні дії,
мотивуючи свої вимоги тим, що лютому 1997
року йому Управлінням праці та
соціального захисту населення
Первомайської міської ради була
призначена пенсія за вислугу років. В
лютому 1999 року ОСОБА_2 переїхав на
постійне місце проживання за кордон -
до Ізраїлю в зв'язку з цим йому було
припинено виплату пенсії. Відповідно
до норм діючого законодавства в 2002 році
пенсійні справи Управлінням праці та
соціального захисту населення
Первомайської міської ради були
передані до управління Пенсійного
фонду України в м. Первомайську, яке в
2011 році було реорганізовано в
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Первомайську та Первомайському
районі.

Постановою Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 12 червня 2014 року
адміністративний позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу у якій зазначено, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивачу ОСОБА_2
призначена пенсія за вислугу років з
лютого 1997 року, яку він отримував.
Виплату пенсії їй припинено у лютому 1999
року у зв'язку з виїздом на постійне
місце проживання за кордон. Позивач з
1999 року по теперішній час постійно
проживає в Ізраїлі, однак має
громадянство України.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог позивача.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

Згідно ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

При цьому, Рішенням Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009
друге речення статті 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визнано таким,
що не відповідає Конституції України (є
неконституційними). Положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з позицією суду першої
інстанції, що позивачка має право на
призначення пенсії за віком,
незважаючи на укладення/неукладення
міжнародних договорів України.

Разом з тим, відповідно до п. 1 Положення
про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року № 384/2011,
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр міністра України -
Міністра соціальної політики України.

У своїй діяльності Пенсійний Фонд
України керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України та Міністра (п. 2
Положення).

Відповідно до п. 7 Положення Пенсійний
фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

Відповідно до п. 2.2. Положення про
Управління Пенсійного Фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного Фонду України від 30.04.2002
року № 8-2. зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України 21 травня
2002 року за № 442/6730, призначає (здійснює
перерахунок) і виплачує пенсії
управління Фонду в районі, місті і
районах у містах, а не Пенсійний фонд
України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» заява про призначення
(перерахунок) пенсії або про її
відстрочення та необхідні документи
подаються до територіального органу
Пенсійного фонду або до уповноваженого
ним органу чи уповноваженій особі в
порядку, визначеному правлінням
Пенсійного фонду за погодженням із
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» документи про
призначення (перерахунок) пенсії
розглядає територіальний орган
Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з
дня їх надходження приймає рішення про
призначення (перерахунок) або про
відмову в призначенні (перерахунку)
пенсії.

Згідно з ч.2 ст.49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» поновлення виплати
пенсії здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що позивач не звертався до
Пенсійного фонду України із проханням
призначити пенсію та останній не
відмовляв у призначенні такої, лише
зазначив, що на даний час немає
нормативно-правових актів, які
передбачають умови, норми і механізм
виплати пенсій громадянам, які
проживають у країнах, з якими не
укладено міждержавних договорів щодо
пенсійного забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
не дотримано Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 р. №22-1.
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.12.2005 р. за №1566 11846.
тобто не пред'явлено до пенсійного
фонду України в районі її проживання
необхідного для призначення пенсії
переліку документів.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про громадянство
України» документами, шо підтверджують
громадянство України є : 1) паспорт
громадянина України, 2) свідоцтво про
належність до громадянства України, 3)
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, 4) тимчасове посвідчення
громадянина України, 5) проїзний
документ дитини, 6) дипломатичний
паспорт, 7) службовий паспорт, 8)
посвідчення особи моряка, 9)
посвідчення члена екіпажу, 10)
посвідчення особи на повернення в
Україну.

З копії паспорту наданого позивачем до
матеріалів справи вбачається, що строк
дії вказаного документа сплинув 31.10.2008
р., інших документів які підтверджують
громадянство України позивачем не
надано.

За таких обставин, колегія суддів
вважає недоведеними позовні вимоги
позивача та вбачає підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 195,197, 202, 207 ,254 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області - задовольнити.

Постанову Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 12 червня 2014 року по справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області про
зобов'язання вчинити певні дії,-
скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою
у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.