Справа № 819/1427/13-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1427/13-a

22 січня 2014 року
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання
Мельник Ю.С.,

за участю представника відповідача
Павлинів І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області про визнання
протиправними та скасування вимоги про
сплату боргу та рішень про
застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області (далі - УПФУ в Чортківському
районі, відповідач) про визнання
протиправними та скасування вимоги про
сплату боргу від 10 травня 2013 року № Ф
442У в частині стягнення суми 9575 грн. 00
коп., рішень про застосування
фінансових санкцій № 44 від 08 травня 2013
року та № 43 від 10 травня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані
наступними обставинами.

Оскаржуваними рішеннями до позивача
застосовані фінансові санкції на
підставі пунктів 3, 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за неподання звітності у
строки, визначені законодавством, у
розмірі 170 грн. 00 коп. та за приховування
(заниження) страхувальником сум
заробітної плати (виплат, доходу), на
які нараховуються страхові внески, у
розмірі 9575 грн. 00 коп., а також УПФУ в
Чортківському районі сформовано
вимогу про сплату боргу, до якої
включено суму фінансових санкцій у
розмірі 9575 грн. 00 коп.

З такими рішеннями ОСОБА_2 не
погоджується, вважає їх незаконними,
оскільки норми частини дев'ятої статті
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з 01
січня 2011 року відповідно до Закону
України «Про збір та облік єдиного
збору на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Застосування
після 01 січня 2011 року штрафних санкцій
на підставі норм, що втратили чинність,
є порушенням Конституції України. Крім
того, позивач зазначає, що факт
приховування суми заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески, не мав місця, оскільки
такі дані нею подавались до податкової
інспекції та використані відповідачем.

Позивач у судове засідання не прибула,
проте подала до суду письмове
клопотання від 17 січня 2014 року про
розгляд справи за її відсутності,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі та просить задовольнити (а. с. 104).

У судовому засіданні представник
відповідача адміністративний позов не
визнала з підстав, наведених у
запереченні проти позову від 10 січня 2014
року № 67/04 (а. с. 82-85), та пояснила суду
таке.

УПФУ в Чортківському районі проведено
позапланову перевірку підприємця
ОСОБА_2 щодо правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших
платежів, контроль за нарахуванням та
сплатою яких покладено на Пенсійний
фонд України, а також достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування, за
період з 09 квітня 2008 року по 07 травня 2013
року, про що складено акт від 10 травня
2013 року № 80. Підприємцем документи для
перевірки не були надані, тому УПФУ в
Чортківському районі направило запит в
Державну податкову інспекцію у
Чортківському районі, на який надійшла
відповідь про суми одержаного чистого
доходу ОСОБА_2 за 2009 рік у розмір 9575 грн.
00 коп. На підставі такої інформації
відповідачем визначено суму страхових
внесків, які підлягали сплаті з
отриманого доходу, в розмірі 3178 грн. 90
коп. (33,2 відсотки від суми чистого
доходу). Крім того, до підприємця
застосовано фінансові санкції на
підставі пунктів 3, 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за неподання звітності,
що використовується в системі
персоніфікованого обліку, у строки,
визначені законодавством, у розмірі 170
грн. 00 коп. та за приховування
(заниження) страхувальником сум
заробітної плати (виплат, доходу), на
які нараховуються страхові внески, у
розмірі 9575 грн. 00 коп., а також
сформовано вимогу про сплату боргу, до
якої включено суму недоїмки, визначену
за даними документальної перевірки, у
розмірі 3178 грн. 90 коп. та фінансові
санкцій у розмірі 9575 грн. 00 коп. за
приховування (заниження)
страхувальником сум заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески.

В обґрунтування правомірності своїх
рішень представник відповідача
посилалася на положення пункту 7
розділу VIII «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», який визначає,
що на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Представник відповідача вважає
оскаржувані вимогу про сплату боргу та
рішення про застосування фінансових
санкцій правомірними та просить в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України (ділі - КАС України)
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Оскільки
позивач подала суду таке письмове
клопотання, то судовий розгляд даної
справи здійснено за відсутності
позивача, на підставі наявних у ній
доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши письмові
докази, приходить до висновку, що
адміністративний позов слід
задовольнити повністю з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з
09 квітня 2008 року зареєстрована як
фізична особа - підприємець, про що
державним реєстратором Чортківської
районної державної адміністрації
Тернопільської області видано
свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця серії
НОМЕР_2 (а. с. 77). Підприємець взята на
облік платником страхових внесків та
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування УПФУ в
Чортківському районі.

З 08 травня по 10 травня 2013 року УПФУ в
Чортківському районі проведено
позапланову перевірку підприємця
ОСОБА_2 щодо правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших
платежів, контроль за нарахуванням та
сплатою яких покладено на Пенсійний
фонд України, а також достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування, за
період з 09 квітня 2008 року по 07 травня 2013
року, про що складено акт від 10 травня
2013 року № 80 (а. с. 86-96). Перевіркою
встановлено, що підприємець перебувала
протягом періоду, що перевірявся, на
загальній системі оподаткування. У
зв'язку з ненаданням документів для
перевірки була використана інформація,
надана Державною податковою
інспекцією у Чортківському районі
листом від 08 травня 2013 року № 852/10/17-026,
на запит відповідача, зокрема, щодо
суми одержаного чистого доходу ОСОБА_2
за 2009 рік у розмір 9575 грн. 00 коп. (а. с. 97).
На підставі таких відомостей УПФУ в
Чортківському районі визначено
позивачу суму страхових внесків, які
підлягали сплаті з отриманого доходу у
2009 році, в розмірі 3178 грн. 90 коп. (33,2
відсотки від суми чистого доходу). Крім
того, в даному акті, а також акті № 229
від 08 травня 2013 року встановлено факт
неподання звітності ОСОБА_2 до органів
Пенсійного фонду України за 2009 рік.

08 травня 2013 року начальником УПФУ в
Чортківському районі на підставі
пункту 5 частини дев'ятої статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за неподання звітності,
що використовується в системі
персоніфікованого обліку, у строки,
визначені законодавством, застосовані
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
фінансові санкції у розмірі 170 грн. 00
коп., про що прийняте відповідне
рішення №44 (а. с. 11).

10 травня 2013 року начальником УПФУ в
Чортківському районі на підставі
матеріалів документальної перевірки
(акту № 80 від 10 травня 2013 року),
відповідно до Прикінцевих положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
пункту 3 частини дев'ятої статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» прийнято рішення № 43 про
застосування фінансових санкцій до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за
приховування (заниження)
страхувальником сум заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески, у розмірі 9575 грн. 00 коп.

10 травня 2013 року УПФУ в Чортківському
районі сформовано та надіслано
позивачу вимогу про сплату боргу № Ф 442
У, відповідно до якої станом на 10 травня
2013 року за ОСОБА_2 рахується
заборгованість зі сплати страхових
внесків, штрафних (фінансових) санкцій
у розмірі 12753 грн. 90 коп., у тому числі
недоїмки 3178 грн. 90 коп., фінансових
санкцій 9575 грн. 00 коп. (а. с. 9).

Предметом судового розгляду в даній
адміністративній справі є позовні
вимоги про визнання протиправними та
скасування рішень про застосування
фінансових санкцій № 44 від 08 травня 2013
року, № 43 від 10 травня 2013 року та вимоги
про сплату боргу від 10 травня 2013 року №
Ф 442У в частині стягнення фінансової
санкції у розмірі 9575 грн. 00 коп.

У період до 01 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
Виключно цим Законом визначалися
платники страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Згідно із абзацом першим пункту 3
статті 11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV
(з наступними змінами та доповненнями,
тут і надалі в редакції Закону, чинного
до 01 січня 2011 року)
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок), та
члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. Такі особи
є страхувальниками відповідно до
статті 14 цього Закону.

Пунктами 4, 6 частини другої статті 17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
страхувальники зобов'язані подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом; нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Пунктами 3, 5 частини дев'ятої статті 106
цього ж Закону визначено, що за
приховування (заниження)
страхувальником суми заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески, накладається штраф у
розмірі всієї суми прихованої
(заниженої) заробітної плати (виплат,
доходу), а в разі повторного протягом
року такого порушення - штраф у
триразовому розмірі суми прихованої
(заниженої) заробітної плати (виплат,
доходу); за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Проте, наведені положення статті 17,
частини дев'ятої статті 106 зазначеного
Закону з 01 січня 2011 року виключені
згідно з Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI, який визначає правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, тобто
запроваджено інший порядок
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, в тому числі
пенсійного, у вигляді сплати нового
консолідованого страхового внеску.

Разом з тим, згідно з абзацом п'ятим
пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страхувальників, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-1V та абзаців п'ятого,
шостого пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI.

Після 01 січня 2011 року повноваження щодо
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені зберігаються у фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування виключно в
частині, необхідній для стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за відповідними видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як слідує із рішення Конституційного
Суду України від 09 лютого 1999 року №
1/99-рп, частину першу статті 58
Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно, правомірність поведінки
особи, зокрема, дотримання нею норм
пенсійного законодавства, слід
визначати із застосуванням
законодавства, яке діяло на момент
вчинення відповідних дій або
бездіяльності такої особи. У свою чергу
заходи відповідальності, які можуть
бути застосовані до особи-порушника,
слід визначати на підставі
законодавства, яке є чинним на момент
виявлення та застосування відповідних
санкцій.

У спірному випадку на момент виявлення
порушення в травні 2013 року законодавчі
норми, які передбачали
відповідальність страхувальника за
неподання звітності та за приховування
(заниження) страхувальником сум
заробітної плати (виплат, доходу), на
які нараховуються страхові внески,
втратили чинність.

За таких обставин, на думку суду, УПФУ в
Чортківському районі не мало правових
підстав у 2013 році застосовувати до
позивача штраф за несвоєчасне подання
звіту за 2009 рік у розмірі 170 грн. 00 коп.
та за приховування (заниження)
страхувальником сум заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески, за 2009 рік у розмірі 9575
грн. 00 коп., оскільки пункти 3, 5 частини
дев'ятої статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які передбачали таку
відповідальність, втратили чинність з 1
січня 2011 року згідно із Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI і не діяли на дату прийняття
відповідачем оскаржуваних рішень.

Аналогічний висновок щодо
застосування вищезазначених норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року та 04 червня 2013 року.

Відтак, рішення УПФУ в Чортківському
районі від 08 травня 2013 року № 44 про
застосування фінансових санкцій за
неподання звітності до органів
Пенсійного фонду України за 2009 рік у
розмірі 170 грн. 00 коп. та від 10 травня 2013
року № 43 за приховування (заниження)
страхувальником сум заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески, за 2009 рік у розмірі 9575
грн. 00 коп., прийняті з порушенням вимог
чинного законодавства України, а тому,
виходячи із наданих суду частиною
другою статті 162 КАС України
повноважень, адміністративний позов
слід задовольнити в цій частині шляхом
прийняття постанови про визнання
протиправними та скасування
оскаржуваних рішень.

З наведених вище підстав підлягає
визнанню протиправною та скасуванню
також вимога УПФУ в Чортківському
районі про сплату боргу від 10 травня 2013
року № Ф 442У в частині стягнення
фінансових санкцій на суму 9575 грн. 00
коп., яка сформована та включає суму
фінансових санкцій, застосованих на
підставі рішення відповідача від 10
травня 2013 року № 43 за приховування
(заниження) страхувальником сум
заробітної плати (виплат, доходу), на
які нараховуються страхові внески, за
2009 рік у розмірі 9575 грн. 00 коп.

Статтею 11 КАС України встановлено
принцип змагальності сторін,
відповідно до якого розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу; в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведені положення чинного
законодавства та встановлені
обставини справи, суд приходить до
висновку, що відповідач не довів
правомірність оскаржуваних рішень про
застосування фінансових санкцій та
вимоги про сплату боргу в частині суми
фінансових санкцій щодо ОСОБА_2, при
прийняті оскаржуваних рішення та
вимоги УПФУ в Чортківському районі
діяло не в порядку та не у спосіб, що
передбачені законами, рішення є
необґрунтованими, відтак, позовні
вимоги підлягають до задоволення
повністю.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС
України на користь позивача слід
присудити з Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 193 грн. 20 коп.,
сплачений згідно з квитанціями
Тернопільської філії ПАТ КБ Приватбанк
№ 1928.698.1 від 24 травня 2013 року (а. с. 3) та №
24580.85.1 від 18 грудня 2013 року (а. с. 76).

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення управління Пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області про
застосування фінансових санкцій за
неподання звітності, що
використовується в системі
персоніфікованого обліку, у строки,
визначені законодавством, № 44 від 08
травня 2013 року.

Визнати протиправним та скасувати
рішення управління Пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області про
застосування фінансових санкцій за
приховування (заниження)
страхувальником сум заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески, № 43 від 10 травня 2013
року.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу управління Пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області про сплату
боргу від 10 травня 2013 року № Ф 442У в
частині стягнення фінансових санкцій
на суму 9575 (дев'ять тисяч п'ятсот
сімдесят п'ять) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий
збір у розмірі 193 (сто дев'яносто три)
гривні 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України (оголошення
вступної та резолютивної частини
постанови), а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

В повному обсязі постанова складена 24
січня 2014 року.

Головуючий суддя
Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя
Чепенюк О.В.