Справа № 822/3770/14
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/3770/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКозачок І.С.
при секретаріНетичай Ю.В. за участі:
позивача представника
відповідачаОСОБА_3 Буяр З.М.розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Хмельницькій області
про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
посаді, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Предмет, підстави та зміст
адміністративного позову.

Позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Хмельницькій області.

Просить визнати протиправним та
скасувати наказ регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Хмельницькій області від 28
липня 2014 року № 115 "Про звільнення з
роботи ОСОБА_3", поновити на посаді,
стягнути на її користь
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу та компенсацію
моральної шкоди в розмірі 20 тисяч
гривень.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що під час проведення
реорганізації регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Хмельницькій області (далі -
Регіональне відділення) було порушене
її право на працю. Порушення, на думку
позивача, полягає у тому, що за
наявності ряду вакантних посад
спеціалістів регіонального відділення
їй не було запропоновано жодної з них,
що призвело до необґрунтованого
звільнення її з роботи.

Позивач посилається на те, що під час
вирішення профспілковим комітетом
установи питання про надання згоди на
її звільнення, вакантні посади, наявні
у новому штатному розписі, їй
запропоновані не були. Крім того,
взагалі не надавалась будь-яка
інформація про вакансії.

Зазначає про те, що відповідач мав
можливість перевести її або
призначити у тому числі на рівнозначну
посаду, яка не підлягала скороченню, у
іншому відділі. Разом з тим, на цю
посаду був прийнятий інший працівник,
який, на думку позивача, не володів
необхідним досвідом роботи, рівнем
освіти, кваліфікацією або переважним
правом на залишення на посаді.

В судовому засіданні позивач позов
підтримує. Зазначає, що неодноразово
зверталась до адміністрації
Регіонального відділення з
клопотаннями про переведення її на
інші посади та про надання інформації
про наявність вакантних посад, на що
отримувала відмову.

Вважає, що відповідачем було порушене
її право на працю, заподіяна моральна
шкода, приниження авторитету в очах
колег. Вказує на те, що в результаті
протиправних дій посадових осіб
відповідача у неї погіршився стан
здоров'я та самопочуття. Моральну шкоду
позивач оцінює в 20 тисяч гривень.
Просить позов задоволити.

Представник відповідача позов не
визнає.

Зазначає, що позивач була своєчасно
повідомлена про скорочення посади, яку
вона обіймала. Двічі на засіданнях
профспілкового комітету Регіонального
відділення надавалась згода на її
звільнення без пропозиції іншої
роботи.

Вказує на те, що на час повідомлення про
скорочення та у подальшому у
Регіональному відділенні були
відсутні вакантні посади, на які
позивач, враховуючи її освіту та
кваліфікаційний рівень, могла б
претендувати. Саме зважаючи на це,
ОСОБА_3 не ознайомлювали з переліком
вакантних посад.

Крім того вважає, що позивач не мала
переважного права на залишення на
посаді, що не дозволяло запропонувати
їй рівнозначну посаду, яка не підлягала
скороченню, у іншому відділі.
Зважаючи на це, на цю посаду був
прийнятий інший, на думку
Регіонального відділення, більш
кваліфікований працівник.

Представник відповідача зазначає на
певні недоліки в роботі ОСОБА_3, які
також вплинули на можливість
пропозиції іншої посади у
Регіональному відділенні. Зокрема,
посилається на притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани, негативну
характеристику, відсутність взаємодії
з іншими працівниками тощо.

Вважає, що посадові особи відповідача
діяли на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачений вимогами
закону. Просить у позові відмовити.

Судом допитаний свідок ОСОБА_5,
колишній співробітник ОСОБА_3, посаду
якого також було скорочено, а його
звільнено.

Свідок пояснив, що пов'язує звільнення
позивача з упередженим ставленням до
неї зі сторони керівництва
Регіонального відділення. Вважає, що
вона на належному рівні виконувала
покладені на неї посадові обов'язки. На
думку свідка, у Регіональному
відділенні під час реорганізації були
наявні посади, які могли бути
запропоновані позивачу, та які не
підлягали скороченню.

Заслухавши пояснення сторін, покази
свідка, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх письмовими доказами,
суд встановив.

Обставини справи.

01 червня 2011 року позивач ОСОБА_3
призначена на посаду провідного
спеціаліста відділу організаційно
-кадрової, інформаційно-аналітичної
роботи та зв'язків з громадськістю.
22.01.2013 року зазначений відділ
перейменовано у відділ персоналу,
організаційного,
інформаційно-аналітичного
забезпечення та зв'язків з
громадськістю. Позивач мала статус
державного службовця 11 рангу.

Відповідно до наказу Фонду державного
майна України від 17.04.2014 року № 48-р
розпочато процес реорганізації
Регіональних відділень ФДМУ.

21 травня 2014 року затверджений новий
штатний розпис Регіонального
відділення, який повинен був бути
введений в дію 22 липня 2014 року. У
зазначеному штатному розписі посада,
яку займала позивач, відсутня.

Того ж дня ( 21.05.2014) ОСОБА_3 письмово
повідомлено про те, що посада, яку вона
займає, підлягає скороченню.

30 травня та 10 липня 2014 року проведені
засідання профспілкового комітету
Регіонального відділення, на яких
надана згода на звільнення позивача з
займаної посади без пропозиції іншої
роботи.

28 липня 2014 року наказом начальника
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Хмельницькій області № 115 "Про
звільнення з роботи ОСОБА_3" позивача
звільнено з займаної посади.

Позивач, не погоджуючись з фактом та
підставами звільнення, звернулась до
суду.

Оцінюючи підстави звільнення, суд
виходить з наступного.

Право на працю.

Статтею 43 Конституції України
гарантоване право на працю, що
передбачає, що кожен має право на працю,
що включає можливість заробляти собі
на життя працею, яку він вільно обирає
або на яку вільно погоджується. Держава
створює умови для повного здійснення
громадянами права на працю, гарантує
рівні можливості у виборі професії та
роду трудової діяльності.

Громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Припинення трудового договору з
ініціативи роботодавця у випадку змін
в організації виробництва і праці, в
тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників передбачене п. 1 статті 40
Кодексу законів про працю України (
далі- Кодекс).

Звільнення з цієї підстави
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Стаття 42 Кодексу передбачає, що при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Порядок вивільнення працівників
передбачений статтею 49 - 2 Кодексу. Так,
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Як встановлено судом, під час
звільнення ОСОБА_3 з посади
відповідачем були допущені грубі
порушення вимог трудового
законодавства, що призвело до
необґрунтованого звільнення позивача
з посади.

Суть та обґрунтування причин порушення
права.

Як вбачається зі змісту подання до
профспілкового комітету Регіонального
відділення від 10.07.2014 року (том 1, а.с.
131), до подання додавалась довідка про
наявність вакантних посад ( том 1 , а.с.202)

З пояснень представника відповідача
судом встановлено, що особи, які були
попереджені про подальше звільнення, у
тому числі позивач, зі змістом цієї
довідки ознайомлені не були. Вакантні
посади, про які зазначалось у цій
довідці, позивачу запропоновані не
були.

Зі змісту довідки видно, що «станом на
21.05.2014 року вакантними залишаються
посади спеціаліста першої категорії,
провідного та головного спеціалістів у
відділі фінансово-господарської
роботи та обліку спеціального фонду а
також посади спеціаліста першої
категорії-юрисконсульта, провідного
спеціаліста-юрисконсульта та
провідного спеціаліста у відділі
юридичної, контрольно-ревізійної
роботи та аудиту».

Судом витребувані посадові інструкції
спеціаліста першої категорії,
провідного спеціаліста відділу
фінансово-господарської роботи та
обліку спеціального фонду.

Встановлено, що ці посадові інструкції
затверджені 20 липня 2014 року.

Таким чином, на час попередження
позивача про майбутнє скорочення її
посади, а також на час проведення обох
засідань профспілкового комітету
Регіонального відділення, не було та
не могло бути відомо, що позивач не має
права займати будь-яку з цих вакантних
посад через відсутність, зокрема,
належної освіти.

Інакше кажучи, оскільки посадові
вимоги були встановлені зазначеними
інструкціями лише 20 липня 2014 року,
станом на день попередження про
подальше скорочення та на час розгляду
питання про надання згоди на
звільнення профспілковим комітетом 1)
позивач повинна була бути ознайомлена
з переліком усіх вакантних посад, у
тому числі у зазначеному відділі 2)
позивачу повинна була бути
запропонована будь-яка з вказаних
вакантних посад, рівнозначна тій, яку
вона займала, або нижча за її згодою.

Зважаючи на те, що цього зроблено не
було, суд констатує порушення
відповідачем положень статей 40, 49 - 2
Кодексу законів про працю України.

Стосовно зауважень відповідача про
відсутність у ОСОБА_3 освіти,
необхідної для зайняття посад, зокрема
у відділі фінансово-господарської
роботи та обліку спеціального фонду,
суд зазначає наступне.

Як видно зі змісту посадових
інструкцій спеціаліста першої
категорії та провідного спеціаліста
відділу фінансово-господарської
роботи та обліку спеціального фонду,
затверджених 20.07.2014 року, на які позивач
могла претендувати, обов'язковою
вимогою до освіти претендента на ці
посади є наявність вищої освіти за
фахом "Бухгалтерський облік та аудит".

Натомість встановлено, що позивач має
вищу інженерно-економічну освіту за
спеціальністю "Економіка і організація
побутового обслуговування", значний
дослід роботи за фахом, у тому числі
роботи бухгалтером та на інших
посадах у органах податкової служби,
контролю за цінами тощо.

Як вбачається з переліку
спеціальностей, за якими здійснюється
підготовка фахівців у вищих навчальних
закладах за освітньо-кваліфікаційними
рівнями спеціаліста і магістра,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 серпня 2010 р. №
787, спеціальності "Економіка
підприємства (за видами економічної
діяльності)" та "Облік і аудит" належать
до галузі знань 0305 Економіка та
підприємництво. У той же час
спеціальність "Бухгалтерський облік і
аудит" у зазначеному переліку взагалі
відсутня.

Зважаючи на це, відповідач протиправно
включив до обов'язкових вимог
посадових інструкцій освіту за
спеціальністю, яка не передбачена
вимогами зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України, створивши
штучні перешкоди реалізації права
особи на працю.

Також під час судового розгляду
встановлено, що станом на 21 травня 2014
року вакантною залишалась ще одна
посада, інформація про яку не була
зазначена у довідці про наявність
вакантних посад.

Нею є посада провідного спеціаліста
відділу управління державним майном,
корпоративними правами та продажу
акцій.

Як вбачається зі змісту протоколу № 5
від 27.05.2014 року засідання комісії для
підготовки та здійснення заходів,
пов'язаних зі скороченням чисельності
і штату та реорганізацією
Регіонального відділення ФДМУ по
Хмельницькій області ( том 1 , а.с. 127) на
посади відділу управління державним
майном, корпоративними правами та
продажу акцій вирішено «запропонувати
спеціалістів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, людей
дисциплінованих, перспективних,
ініціативних. У новоствореному відділі
вакансій більше немає».

Зазначене свідчить про те, що станом на
27.05.2014 року, тобто до дня проведення
першого засідання профспілкового
комітету Регіонального відділення
посадовим особам відповідача вже було
відомо про те, хто саме буде
рекомендований та призначений на
посади у новоствореному відділі.

Як видно з особової справи спеціаліста
ОСОБА_7, оглянутої судом, вона працювала
на посаді спеціаліста першої категорії
відділу реформування власності,
продажу акцій та корпоративного
управління з 03.03.2014 року. Відповідно до
нового штатного розпису, затвердженого
21 травня 2014 року, її посада також
підлягала скороченню.

19 травня 2014 року вказаний спеціаліст
була зарахована на стажування на
вакантну посаду провідного
спеціаліста цього ж відділу. Наказом №
93 від 02.06.2014 року вона призначена на
посаду провідного спеціаліста відділу
реформування власності, продажу акцій
та корпоративного управління з 03.06.2014
року.

У подальшому, як свідчить наказ з
особового складу № 111 від 21.07.2014 року
ОСОБА_7 на підставі заяви про
переведення від 08.07.2014 року була
переміщена на посаду провідного
спеціаліста відділу управління
державним майном, корпоративними
правами та продажу акцій із
збереженням посади, заробітної плати
та інших істотних умов праці.

Таким чином, ще 08 липня 2014 року
зазначеній особі було відомо про те, що
посада провідного спеціаліста у
новоствореному відділі є вакантною, що
дозволяло їй подати заяву про
переведення.

У той же час про наявність вакантної
посади провідного спеціаліста у
новоствореному відділі позивача
повідомлено (ознайомлено) не було.

Під час судового розгляду досліджена
особова справа працівника ОСОБА_7, якій
надана перевага у залишенні на посаді.
З її змісту встановлено, що станом на
час призначення на посаду у
новоствореному відділі, ОСОБА_7 мала
кваліфікацію бакалавра за
спеціальністю викладач англійської
мови та літератури. Досвід роботи у
Регіональному відділенні та загальний
стаж роботи становив менше ніж один
рік, тоді як досвід роботи ОСОБА_3 в цій
організації становив більш ніж 3 роки, а
загальний стаж роботи - понад 30 років,
освіта вища.

Суд звертає увагу на те, що позивач
неодноразово зверталась з письмовими
заявами до керівництва Регіонального
відділення про переведення її на будь
- які вакантні посади.

На ці звернення була надана відповідь
про те, що комісія з реорганізації
підтверджує кандидатуру ОСОБА_3 для
скорочення без пропозиції іншої посади
у новому штатному розписі через
відсутність відповідної освіти та у
зв'язку з тим, що робота на цих посадах
потребує більш високої кваліфікації (
зокрема лист від 02.06.2014 року, том. 1 а.с.
61)

Судом витребувана та досліджена
посадова інструкція провідного
спеціаліста відділу управління
державним майном, корпоративними
правами та продажу акцій ОСОБА_7,
затверджена 29.07.2014 року.

Згідно з п. 1.1. провідний спеціаліст
повинен мати вищу освіту відповідного
професійного спрямування за освітньо -
кваліфікаційним рівнем бакалавра,
спеціаліста.

В судовому засіданні представником
відповідача не надано жодного доказу
того, що кваліфікація позивача не
дозволяла їй претендувати на зайняття
цієї (рівнозначної) посади провідного
спеціаліста у новоствореному відділі,
на яку пізніше був переведений
працівник, який мав нижчий
кваліфікаційний рівень освіти та
мінімальний досвід роботи.

Крім того, як встановлено зі змісту
письмових доказів у справі, вже станом
на 27 травня 2014 року (до проведення
засідань профспілкового комітету)
адміністрацією Регіонального
відділення фактично було вирішене
питання про те, що на вакантну посаду в
новоствореному відділі у подальшому
буде призначена особа, яка на той час
займала посаду нижчу ніж та, яку
займала позивач, без закінченої вищої
освіти та без переважного права на
залишення на посаді.

На думку суду, це свідчить про
несправедливість та непрозорість
критеріїв згідно з якими при вирішенні
питання про можливість залишення на
посаді, надавалась перевага одним
спеціалістам у порівнянні з іншими.

Судом встановлено, що на час проведення
реорганізації Регіонального
відділення не існували будь-які
перешкоди для можливості призначення
або переведення ОСОБА_3 на посаду
провідного спеціаліста відділу
управління державним майном,
корпоративними правами та продажу
акцій.

Обґрунтування позиції відповідача тим,
що позивач була притягнута до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани, суд вважає недоречним,
оскільки догану було знято достроково,
отже позивач вважалась такою, що не має
дисциплінарного стягнення.

Суд критично оцінює посилання
відповідача на негативну
характеристику, складену стосовно
ОСОБА_3 начальником її відділу під час
проведення реорганізації
Регіонального відділення (без
зазначення дати). Як встановлено судом,
позивач з вказаною характеристикою
ознайомлена не була.

У матеріалах справи міститься також
інша характеристика, з якою позивач
ознайомлена, датована 26.11.2013 року ( том 1
а.с. 181). З її змісту випливає, що
ОСОБА_3 проявила себе як
відповідальний працівник, по досвіду
роботи і діловим якостям відповідає
займаній посаді.

Крім того, як видно з наявних у справі
документів, у позивача могли бути
особисті неприязні стосунки з окремими
посадовими особами Регіонального
відділення, що, втім, не давало підстав
для протиправного обмеження її
трудових прав та гарантій, визначених
законом, у сфері трудових відносин.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд встановив, що під час проведення
реорганізації Регіонального
відділення мало місце не лише
неповідомлення особи, посада якої
скорочувалась, про наявність вакантних
посад, але і неповідомлення органів
зайнятості населення про факти
вивільнення працівників.

Так, згідно з інформацією
Хмельницького міського центру
зайнятості від Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Хмельницькій області
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" за період липень - серпень 2014
року, не надходила.

У той же час, в судовому засіданні 16.10.2014
року представником відповідача було
надано копію звіту 3 - ПН про наявність
вакансій у Регіональному відділенні
Фонду державного майна України по
Хмельницькій області з відміткою про
прийняття його Хмельницьким міським
центром зайнятості 01.08.2014 року.

Отже, в матеріалах справи містяться
документи, протилежні за своїм
змістом, на підставі яких суд не міг
встановити, чи був повідомлений орган
зайнятості населення про вивільнення
працівників а також наявність
вакантних посад під час реорганізації
Регіонального відділення.

Керуючись принципом офіційного
з'ясування обставин справи, судом
витребувана інформація про
повідомлення Регіональним
відділенням Хмельницького міського
центру зайнятості про наявність
вакантних посад протягом травня-серпня
2014 року.

З відповіді, отриманої на ухвалу суду
вбачається, що такі відомості до
органу зайнятості населення не
надходили.

Зважаючи на встановлені обставини,
судом прийнята окрема ухвала суду, в
якій акцентовано увагу на виявленому
порушенні закону та зазначається про
його вплив на факт незаконного
звільнення працівника.

Крім того, під час розгляду справи
представниками відповідача не було
надане підтвердження повідомлення
Державної служби зайнятості про
наступне вивільнення ОСОБА_3 із
зазначенням її професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці, як того вимагає стаття 49
- 2 Кодексу законів про працю України.

Судом також враховується зміст довідки
про результати перевірки дотримання
вимог законодавства з питань державної
служби під час здійснення службових
повноважень посадовими особами
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Хмельницькій області за зверненням
ОСОБА_3 ( том 1 а.с. 17-24).

Так, у розділі Довідки, присвяченому
питанню законності скорочення посади,
яку обіймає ОСОБА_3 та можливості
подальшого звільнення її з роботи,
зазначається, що під час вибору посад,
які мають бути скорочені в процесі
реорганізації, в першу чергу брались до
уваги фактори, які характеризують
працівника, який обіймає ту чи іншу
посаду, а фактори щодо необхідності
проведення реорганізації у зв'язку зі
змінами основних цілей і завдань
установи, мали другорядне значення (
том 1 а.с. 21 )

Також встановлено, що профспілковою
організацією не надано жодної
пропозиції адміністрації щодо
працевлаштування ОСОБА_3 на інші посади
чи внесення змін до структури
Регіонального відділення, яка ще
уведена в дію, з метою перерозподілу
посад спеціалістів у структурних
підрозділах установи та, як наслідок,
запобігання звільненню працівників (
том 1 а.с. 22).

У висновку перевірки зазначається, що
під час здійснення заходів, пов'язаних
із скороченням чисельності і штату та
реорганізацією у 2014 році,
адміністрацією регіонального
відділення та її профспілковою
організацією не були вжиті вичерпні
заходи щодо запобігання звільненню
працівників чи зведенню їх кількості
до мінімуму, чим порушено вимоги
чинного законодавства про працю щодо
захисту трудових прав працівників, в
тому числі державних службовців
регіонального відділення.
Рекомендовано вжити вичерпних заходів
щодо запобігання звільненню
працівників чи зведенню їх кількості
до мінімуму в процесі реорганізації.

Вказана перевірка проводилась з 16
червня по 04 липня 2014 року, отже до
моменту звільнення позивача з посади
Регіональному відділенню було відомо
про порушення вимог закону, які
допускаються під час проведення
реорганізації.

Разом з тим, зазначені обставини та
рекомендації до уваги взяті не були.

Таким чином, судом встановлено, що
звільнення ОСОБА_3 з посади відбулось
із порушеннями вимог чинного трудового
законодавства України, зважаючи на що є
протиправним.

Тому наказ про звільнення позивача
слід визнати протиправним та
скасувати, а позивача поновити на
посаді.

При прийнятті рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, але не більш як за один рік.

Суд вважає необхідним зобов'язати
регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Хмельницькій області нарахувати та
виплатити позивачу середній заробіток
за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, нарахування та виплата
коштів повинні здійснюватись з
врахуванням того, що позивач з 20 серпня
2014 року перебуває на обліку в
Хмельницькому міському центрі
зайнятості та отримує допомогу по
безробіттю.

Відповідно до довідки Хмельницького
центру зайнятості від 23.10.2014 року № 470
(том 2 а.с. 132) станом на 23 жовтня 2014
року ОСОБА_3 нарахована допомога по
безробіттю в сумі 2469,30 грн., з них
перераховано на розрахунковий рахунок
1139,68 грн.

На думку суду, на користь позивача
також слід стягнути відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до змісту Постанови Пленуму
Верховного суду України N 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Особа
(фізична чи юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.

Пункт 9 цієї Постанови передбачає, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат
(їх тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану та
інше.

Під час судового розгляду судом
з'ясовано, що звільнення з посади
позивача потягло негативні наслідки
та вимушені зміни у її житті. У зв'язку
із втратою роботи позивач не могла
працевлаштуватись за спеціальністю, є
безробітною, що призвело до зниження її
репутації як спеціаліста та
відповідних моральних страждань.

Суд враховує висновок спеціаліста
Хмельницького міського центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді Хмельницької міської ради від
01.10 2014 року ( том 1 , а.с. 169)

З його змісту вбачається, що позивач
зверталась до Центру соціальних служб
30 травня, 02 липня, 07 липня, 25 липня, 29
липня, 12 вересня та 17 вересня 2014 року. У
висновку зазначено, що стан ОСОБА_3
оцінюється як довготривала
психотравмуюча ситуація, що негативно
впливає на її психологічне здоров'я.
Крім того встановлено, що позивачем
були придбані окремі лікарські
препарати.

Судом встановлений безпосередній
зв'язок між протиправним звільненням
позивача та завданням їй цим шкоди у
вигляді вище перерахованих наслідків,
а також наявність вини відповідача. В
судовому засіданні не доведено, що
моральна шкода позивачу не завдана
або заподіяна не з вини відповідача.

Отже, на думку суду існують підстави
для відшкодування позивачу моральної
шкоди. Моральну компенсацію суд оцінює
в розмірі 3000 грн., що відповідає
встановленим та доведеним обставинам
справи та підлягає стягненню на
користь ОСОБА_3 Тому вимога про
стягнення моральної шкоди підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду, відповідачем не
доведено, що звільнення ОСОБА_3 у
зв'язку зі скороченням посади,
відбулось відповідно до вимог закону.
Натомість судом встановлені, а
письмовими доказами доведені грубі
порушення процедури звільнення, що
свідчить про обґрунтованість позовних
вимог.

Зважаючи на це, позов слід задоволити
частково.

Керуючись кодексом законів про працю
України, ст.ст. 86,158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Хмельницькій області від 28 липня 2014
року № 115 "Про звільнення з роботи
ОСОБА_3".

Поновити ОСОБА_3 на посаді провідного
спеціаліста відділу персоналу,
організаційного,
інформаційно-аналітичного
забезпечення та зв'язків з
громадськістю Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Хмельницькій області з 29
липня 2014 року.

Зобов'язати Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Хмельницькій області нарахувати та
виплатити ОСОБА_3 середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу з
29 липня 2014 року по 27 жовтня 2014 року
включно з урахуванням розміру
нарахованої та виплаченої допомоги по
безробіттю.

Стягнути з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Хмельницькій області на користь ОСОБА_3
відшкодування моральної шкоди в сумі 3
000 грн.

Постанову суду в частині поновлення на
посаді та стягнення середньомісячного
заробітку за один місяць допустити до
негайного виконання.

У задоволенні решти вимог позову
відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 31
жовтня 2014 року 17.00

Суддя/підпис/І.С. Козачок"Згідно з
оригіналом" Суддя І.С. Козачок