Справа № К/9991/26835/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/26835/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В.
(доповідач),
суддів:Ситникова О.Ф., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Ємільчинської районної державної
адміністрації Житомирської області
про стягнення заборгованості по
щомісячній грошовій допомозі, за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Ємільчинської районної державної
адміністрації Житомирської області на
постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 8 квітня 2011
року, -

встановив:

У серпні 2008 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила стягнути
з Управління праці та соціального
захисту населення Ємільчинської
районної державної адміністрації
Житомирської області на її користь
недоплачену допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з липня по грудень 2007
року в розмірі 3972,42 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в
порушення вимог статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III
та статті 30 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
вона отримала допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в меншому розмірі, ніж передбачено
цими законами.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2008
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення
Ємільчинської районної державної
адміністрації Житомирської області на
користь позивача 3304,48 гривень
заборгованості по недоплаченій
грошовій допомозі по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з серпня 2007 року по
грудень 2007 року включно.

Постановою Апеляційного суду
Житомирської області від 8 квітня 2011
року визнано неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Ємільчинської
районної державної адміністрації
Житомирської області щодо невиплати
позивачеві в повному обсязі щомісячної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до статті 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» за період з 1 серпня 2007 року
по 31 грудня 2007 року. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_4 грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 1 серпня 2007
року по 31 грудня 2007 року згідно із
вимогами статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», виходячи з розміру
прожиткового мінімуму на одну особу в
розрахунку на місяць, встановленому
абзацом 1 частини 1 статті 62 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V: з 1
серпня 2007 року по 30 вересня 2007 року - 525
гривень, з 1 жовтня 2007 року по 31 грудня
2007 року - 532 гривень, з урахуванням
проведених виплат. В решті постанову
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Ємільчинської районної державної
адміністрації Житомирської області,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 8 квітня 2011
року про стягнення невиплачених сум
скасувати, вказуючи, що дії управління
щодо виплати позивачеві зазначеної
допомоги є правомірними.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції дійшов висновку,
що з урахуванням статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», статей 56, 62, 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», Рішення Конституційного
Суду України від 9 липня

2007 року № 6-рп/2007, статті 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, з відповідача
необхідно стягнути на користь позивача
за період з серпня 2007 року по грудень 2007
року включно 3304,48 гривень
заборгованості по недоплаченій
грошовій допомозі по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Суд апеляційної інстанції ухвалюючи
рішення дійшов висновку, що суд першої
інстанції не врахував положень статей
21, 105, 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, які передбачають,
що адміністративний позов може містити
вимоги щодо визнання протиправними
рішення, дії чи бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії, відшкодувати шкоду,
заподіяну незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю, в зв'язку з цим
постанова суду підлягає скасуванню з
постановленням нової. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Ємільчинської районної державної
адміністрації Житомирської області
щодо невиплати позивачеві в повному
обсязі щомісячної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до статті 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» за період з 1 серпня 2007 року
по 31 грудня 2007 року. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_4 грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 1 серпня 2007
року по 31 грудня 2007 року згідно із
вимогами статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», виходячи з розміру
прожиткового мінімуму на одну особу в
розрахунку на місяць, встановленому
абзацом 1 частини 1 статті 62 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», з урахуванням проведених
виплат. В решті постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

За перевіркою матеріалів справи
вбачається, що позивач є матір'ю ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який має статус дитини,
яка потерпіла від Чорнобильської
катастрофи. ОСОБА_4 перебуває на обліку
в Управлінні праці та соціального
захисту населення Ємільчинської
районної державної адміністрації
Житомирської області і за період з
липня 2007 року по грудень 2007 року їй було
нараховано допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі 812,79 гривень, в саме: у
липні та серпні - по 129,03 гривень, у
вересні - 134,45 гривень, у жовтні - 136,13
гривень, у листопаді та грудні - по 144,10
гривень.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
розгляду справи апеляційним судом) суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи. Суд
апеляційної інстанції може дослідити
докази, які не досліджувалися у суді
першої інстанції, з власної ініціативи
або за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, якщо визнає
обґрунтованим ненадання їх до суду
першої інстанції або необґрунтованим
відхилення їх судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції може
дослідити також докази, які
досліджувалися судом першої інстанції
з порушенням вимог цього Кодексу. Суд
апеляційної інстанції може встановити
нові обставини, якщо вони не
встановлювалися судом першої
інстанції у зв'язку із неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право: 1) залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін; 2) змінити постанову суду; 3)
скасувати її та прийняти нову
постанову суду; 4) скасувати постанову
суду і залишити позовну заяву без
розгляду або закрити провадження у
справі; 5) визнати постанову суду
нечинною і закрити провадження у
справі; 6) скасувати постанову суду і
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Статтями 201, 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено підстави для зміни судового
рішення і для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 205
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Статтею 207 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
постанова суду апеляційної інстанції
складається з:

1) вступної частини із зазначенням: дати
і місця її прийняття; найменування
адміністративного суду апеляційної
інстанції, прізвищ та ініціалів суддів
і секретаря судового засідання; імен
(найменувань) осіб, які беруть участь у
справі;

2) описової частини із зазначенням:
короткого змісту позовних вимог і
постанови суду першої інстанції;
короткого змісту вимог апеляційної
скарги; узагальнених доводів особи, яка
подала апеляційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших
осіб, які беруть участь у справі;
встановлених судом першої інстанції
обставин;

3) мотивувальної частини із
зазначенням: встановлених судом
апеляційної інстанції обставин із
посиланням на докази, а також мотивів
неврахування окремих доказів; мотивів,
з яких суд апеляційної інстанції
виходив при прийнятті постанови, і
положення закону, яким він керувався;

4) резолютивної частини із зазначенням:
висновку суду апеляційної інстанції по
суті вимог апеляційної скарги і
позовних вимог; розподілу судових
витрат; строку і порядку набрання
постановою законної сили та її
оскарження; встановленого судом строку
для подання суб'єктом владних
повноважень - відповідачем до суду
першої інстанції звіту про виконання
постанови, якщо вона вимагає вчинення
певних дій.

У мотивувальній частині оскаржуваної
постанови апеляційний суд вказав, що
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з постановленням
нової, однак у резолютивній частині
постанови суд апеляційної інстанції не
зазначає висновок по суті вимог
апеляційної скарги Управління праці та
соціального захисту населення
Ємільчинської районної державної
адміністрації Житомирської області і
про скасування (зміну) постанови
Житомирського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2008
року, при цьому визнає дії відповідача
неправомірними і зобов'язує його
здійснити перерахунок та виплату
позивачеві грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, із зазначенням про
залишення постанови суду в решті без
змін.

Крім того, у мотивувальній частині
свого рішення суд апеляційної
інстанції, крім посилань на положення
статей 21, 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не виклав інші положення
закону, які регулюють спірні
правовідносини, якими він керувався, а
також не надав оцінки тому, що позивач є
матір'ю дитини, яка є потерпілою від
Чорнобильської катастрофи, і що суд
першої інстанції задовольняючи
частково позовні вимоги виходив з
того, що у відповідності до статті 30
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» ОСОБА_4 має право на
допомогу по догляду за потерпілою
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у подвійному розмірі допомоги,
передбаченої законодавством України,
незалежно від факту роботи.

Разом з тим вбачається, що встановивши,
що позивач є застрахованою особою в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
суд не витребував будь-яких документів,
які б підтверджували цей факт.

Водночас слід звернути увагу на те, що
переглядаючи рішення суду першої
інстанції, яким позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено не з 9 липня 2007 року, а з
серпня 2007 року з підстав, встановлених
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки позовна
заява надійшла до суду в серпні 2008 року,
апеляційний суд також задовольнив
позовні вимоги з 1 серпня 2007 року, однак
судом не було враховано положення
частини 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у редакції, чинній на час
звернення в суд із вказаним позовом та
розгляду справи в суді першої
інстанції, відповідно якої пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
лише за умови, якщо на цьому наполягає
одна із сторін.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку, що постанова
Апеляційного суду Житомирської
області від 8 квітня 2011 року підлягає
скасуванню із направленням справи до
суду апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ємільчинської районної державної
адміністрації Житомирської області -
задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 8 квітня 2011
року - скасувати, а справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ємільчинської районної державної
адміністрації Житомирської області
про стягнення заборгованості по
щомісячній грошовій допомозі -
направити до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Ситников О.Ф.

Стародуб О.П.