Справа № 824/2982/14-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2014 р. м.
Чернівці справа №
824/2982/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Червоняк
У.С.,

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Тодиренчук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до державного виконавця
Першотравневого відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції
Тодиренчука Миколи Івановича про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
державного виконавця Першотравневого
відділу державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції Тодиренчука Миколи Івановича
про визнання протиправним та
скасування рішення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
постановою від 24.06.2014 року державного
виконавця Першотравневого відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції Тодиренчука Миколи Івановича
вирішено стягнути з позивача витрати
на проведення виконавчих дій у сумі
4628,80 грн.

Підставою для прийняття такого
рішення, вказує позивач, є висновки
державного виконавця про те, що під час
виконання даного виконавчого
провадження встановлено розбіжності у
твердженнях сторін щодо виконання
рішення суду, а саме: боржник стверджує,
що ним рішення суду виконано, однак
стягувач в свою чергу наголошує на
невиконанні боржником рішення суду, у
зв'язку з чим державним виконавцем у
відповідності до ст. 13 Закону України
"Про виконавче провадження" 13.09.2013 р.
було винесено постанову про
призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні. 20.06.2014р. на
адресу відділу надійшов рахунок від
експерта ОСОБА_3 за виготовлення
висновку експертизи за вищезазначеною
постановою, вартість виконання якої
становить 4628,80 грн.

Позивач вважає вищевказану постанову
державного виконавця такою, що
прийнята з порушенням вимог ст.ст. 11, 89
Закону України "Про виконавче
провадження".

Як повідомляє позивач, відповідно до
виконавчого листа № 2-12/2011 р. виданого
Шевченківським районним судом м.
Чернівці 07.09.2012 року мене, ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 зобов'язано ліквідувати за свій
рахунок самочинно забетоновану
площадку розміром 25 кв. .м у дворі
спільного користування будинку
АДРЕСА_1, відновивши дощоприймальник
біля стіни квартири АДРЕСА_1.

Таким чином зміст виконавчого листа
свідчить про те, що на позивача
покладено обов'язок вчинити певні дії,
а тому правовідносини, які виникли у
процесі виконавчого провадження чітко
врегульовані главою 7 Закону України
"Про виконавче провадження", якою
передбачено порядок виконання рішень,
за якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення.

Постановами від 17.05.2013 року та від 02.08.2013
року на ОСОБА_1 двічі накладено штраф за
невиконання рішення суду.

Однак, стверджує позивач, державний
виконавець порушив порядок виконання
виконавчого листа №2-12/2011р., виданого
Шевченківським районним судом м.
Чернівців 07.09.2012 року, та не врахував
особливість процедури виконавчого
провадження, яка має місце при
виконанні рішення суду
зобов'язувального характеру та яка
врегульована окремою главою № 7 Закону.

Позивач наполягає на тому, що державний
виконавець мав усі правові підстави
для повернення виконавчого документа,
оскільки стягувач відмовився від
авансування витрат на проведення
виконавчих дій.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що
в зв'язку з неможливістю встановити про
виконання боржником рішення суду ним
було визначено за необхідність
провести експертизу.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
встановивши фактичні обставини в
справі, проаналізувавши законодавство,
що регулює спірні відносини, дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог.

Так, судом встановлено, що
Шевченківським районним судом м.
Чернівців видано виконавчий лист №
2-12/2011 р. від 07.09.2012 року, відповідно до
якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зобов'язано
ліквідувати за свій рахунок самочинно
забетоновану площадку розміром 25 кв.м.
у дворі спільного користування будинку
АДРЕСА_1, відновивши дощоприймальник
біля стіни квартири АДРЕСА_1.

Постановами від 17.05.2013 року та від 02.08.2013
року на позивача двічі накладено штраф
за невиконання рішення суду.

Постановою від 13.09.2013 року державний
виконавець призначив експерта,
суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання для участі у
виконавчому провадженні.

24.06.2014 року державний виконавець виніс
постанову про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій в
розмірі 4628,80грн.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку визначається Законом України
"Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №
606-XIV.

Статтею 1 Закону № 606-XIV визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини першої статті 5 Закону №
606-XIV, вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України. Невиконання законних вимог
державного виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом (ч. 3
ст. 5 Закону).

В свою чергу, гарантією прав фізичних і
юридичних осіб у виконавчому
провадженні у відповідності до статті 6
Закону № 606-XIV є те, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Частиною 3 ст. 11 Закону №606-XIV
передбачені права державного
виконавця у процесі здійснення
виконавчого провадження, зокрема, в
пункті "12" визначено, що він має право
залучати у встановленому порядку до
провадження виконавчих дій понятих,
працівників органів внутрішніх справ,
інших осіб, а також експертів,
спеціалістів, а для оцінки майна -
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання; а в пункті "19"
закріплено його право у разі
необхідності залучати до проведення чи
організації виконавчих дій суб'єктів
господарювання, у тому числі на платній
основі, за рахунок авансового внеску
стягувача.

Судовим розглядом встановлено, що
стягувач за вищевказаним виконавчим
провадженням наполягав на тому, що
боржник рішення суду не виконав в
повному обсязі, в свою чергу боржник
наполягав на протилежному.

Державний виконавець для з'ясування
вказаних обставин залучив експерта,
однак, на переконання суду, в даному
випадку, коли спірним є виконання чи не
виконання рішення суду та враховуючи
подальшу необхідність оплати
експертизи, виконавець повинен був
повідомити як стягувача, так і боржника
про оплату витрат пов'язаних з
проведенням виконавчих дій.

З огляду на те, що відповідачем не
враховано всі обставини, наприклад,
виконання боржником рішення суду і
неправомірність за даної умови
стягувати з нього кошти за експертизу,
суд вважає його рішення про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій протиправним та таким
що підлягає скасуванню.

Згідно частини першої статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
постанову від 24.06.2014 року державного
виконавця Першотравневого відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції Тодиренчука Миколи Івановича
про стягнення з ОСОБА_1 витрат на
проведення виконавчих дій у сумі
4628,80грн.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь позивача судовий
збір в розмірі 73,08 грн.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова складена у повному обсязі 10
листопада 2014 року.

Суддя
Г.Г.
Спіжавка