Справа № 2а/1770/5027/2012
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/5027/2012

29 жовтня 2014 року 14год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд в складі колегії суддів під
головуванням судді Щербакова В.В.,
суддів Зозулі Д.П., Гломба Ю.О., за участю
секретаря судового засідання Таргоній
А.В. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: не прибув

відповідача 1: представник не прибув

відповідача 2: представник не прибув

третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів: представники не
прибули

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Територіальне
управління Державної судової
адміністрації України в Рівненській
області Державна судова
адміністрація України третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача Державна казначейська
служба України третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Головне
управління Державної казначейської
служби України у Рівненській області
про стягнення несплаченої
заробітної плати, щомісячного
грошового утримання, матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач- ОСОБА_1 звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Рівненській області, Державної судової
адміністрації України, третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмету спору на стороні відповідача
Державного казначейства України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Рівненській області про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
щомісячного грошового утримання за
період з 01.06.2005р. по 31.12.2010р.,
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань за 2006-2007
роки.

Заявою від 22.10.2014 р. представник
Позивача уточнила позовні вимоги:
просить зобов'язати Територіальне
управління Державної судової
адміністрації України в Рівненській
області нарахувати, а Державну судову
адміністрацію України виплатити
недоплачену заробітну плату за період
з 01.06.2005 по 31.12.2005 відповідно до
мінімальної заробітної плати,
передбаченої Законом України «Про
державний бюджет на 2005 рік»; нарахувати
недоплачене щомісячне грошове
утримання за період 01.06.2005 по 31.12.2005;
нарахувати невиплачену матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань за 2006-2007
роки.

Ухвалою суду від 29.10.2014р. позовні вимоги
в частині стягнення щомісячного
грошового утримання за період з 01.06.2005
по 31.12.2005, матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
за 2006 - 2007 роки залишені без розгляду в
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що рішенням Рівненської обласної
Ради народних депутатів від 26.02.1993р. №
185 він обраний народним суддею
Рівненського міського суду. Постановою
Верховної Ради України від 19.06.2003 №
1016-ІV обраний на посаду судді
безстроково.

Згідно вимог Конституції України,
держава зобов'язана забезпечувати
фінансування та належні умови для
функціонування судів та діяльність
суддів. Відповідно ст. 14 Закону України
«Про судоустрій України», однією із
гарантій самостійності судів та
незалежності суддів є належне
матеріальне та соціальне забезпечення
суддів. Відповідно частини першої
статті 44 Закону України «Про статус
суддів» від 15.12.1992р. № 2862-ХІІ, який був
чинний на час існування спірних
правовідносин, встановлено, що
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Частиною другою статті 44 цього ж Закону
було визначено, що розміри посадових
окладів суддів встановлюються у
відсотковому відношенні до посадового
окладу Голови Верховного суду України
і не можуть бути меншими від 50% його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80% посадового окладу
голови суду, в якому працює суддя.

30.06.2005 Кабінет Міністрів України
прийняв постанову № 513 «Про оплату
праці Голови, першого заступника
Голови та заступників Голови
Верховного суду України», відповідно
до якої були підвищені посадові оклади,
зокрема: посадовий оклад Голови
Верховного суду України встановлено у
15 розмірів мінімальної заробітної
плати. Цій постанові була надана
зворотна дія в часі - вона набрала
чинності з 01.06.2005р.

Що ж стосується суддів загальних судів,
то лише 03 вересня 2005 року Кабінетом
Міністрів України було прийнято
постанову №865 "Про оплату праці суддів",
якою підвищено їм посадові оклади
пропорційно до окладів Голови та
заступників Голови Верховного Суду
України. Однак набрання чинності цієї
постанови було визначено на майбутнє -
з 1січня 2006 року (п. 5 постанови Кабінету
Міністрів України).

В той же час постановою Вищого
адміністративного суду України від 16
травня 2007 року за позовом ОСОБА_5 до
Держави Україна в особі Кабінету
Міністрів України, визнано п. 5
Постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату
праці суддів" незаконним, та допущено
поворот виконання Постанови Кабінету
Міністрів України № 865, визнано, що вона
підлягає застосуванню одночасно з
Постановами Кабінету Міністрів
України від 30.06.2005 р. №513 та №514 з питань
оплати праці керівників судів, тобто з
01 червня 2005 року.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце судового
розгляду був належним чином
повідомлений, представник позивача
направив до суду клопотання в якому
просить справу розглянути без його
участі та без участі представника, з
врахуванням зменшених та уточнених
позовних вимог.

Представник відповідачів -
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Рівненській
області та Державної судової
адміністрації України - надав суду
письмові заперечення, в яких просить
суд відмовити в позовних вимогах
повністю. Крім того, вважає, що строк
звернення до суду з приводу стягнення
щомісячного грошового утримання та
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань за 2006-2007
роки позивачем пропущено. Через відділ
документального забезпечення суду
подав клопотання про розгляд справи за
відсутності представника ТУ ДСА в
Рівненській області та ДСА України.

Треті особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Державна казначейська служба України,
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Рівненській області в судове засідання
не з'явились, належним чином були
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду.

Оскільки участь сторін судом
обов'язковою не визнавалась, суд
прийняв рішення про розгляд справи без
представників сторін на підставі
наявних у матеріалах справи письмових
доказів.

Відповідно до ст.41 КАС України,
фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів не
здійснюється.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, суд вважає, що позов підлягає до
задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що рішенням
Рівненської обласної Ради народних
депутатів від 26.02.1993р. № 185 ОСОБА_1
обраний народним суддею Рівненського
міського суду. Постановою Верховної
ради України від 19.06.2003 № 1016-ІV обраний
на посаду судді безстроково.

Так, відповідно до ч.1 ст.126 Конституції
України незалежність і недоторканість
суддів гарантується Конституцією і
законами України. Згідно з ч.1 ст.130
Конституції України забезпечення
фінансування та створення належних
умов для функціонування судів і
діяльності суддів покладено на
державу.

Згідно з п.3, пп.21 п.4 та п.6 Положення про
Державну судову адміністрацію України,
(в редакції чинній на час виникнення
спірних відносин), основними
завданнями Державної судової
адміністрації є здійснення
матеріального і соціального
забезпечення суддів та працівників
апарату судів. Державна судова
адміністрація виконує функції
головного розпорядника коштів
Державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності
судів, здійснює матеріальне і
соціальне забезпечення суддів, у тому
числі суддів у відставці, а також
працівників апарату судів та державної
судової адміністрації, здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
територіальні управління.

Статус суддів з метою забезпечення
належних умов для здійснення
правосуддя на час виникнення спірних
правовідносин визначався Законом
№2862-ХІІ. Стаття 11 цього Закону
передбачає незалежність суддів, яка,
серед іншого, забезпечується їх
матеріальним і соціальним
забезпеченням відповідно до їх
статусу.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону №2862-ХІІ
заробітна плата суддів складається: з
посадового окладу, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років, премій та інших
надбавок.

Частиною 2 статті 44 Закону №2862-ХІІ
встановлено, що розміри посадових
окладів суддів встановлюються у
відсотковому відношенні до посадового
окладу Голови Верховного Суду України
і не можуть бути меншими від 50
відсотків його окладу. Посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя.

Тобто, згідно з цією нормою
гарантований мінімальний посадовий
оклад судді не може бути меншим
встановленого статтею 44 Закону №2862-ХІІ
окладу у співвідношенні до окладу
Голови Верховного Суду України.
Недодержання цього принципу є
порушенням конституційного права
суддів на отримання заробітної плати
не нижче від визначеної законом, та
порушенням конституційних гарантій
щодо незалежності та недоторканості
суддів.

30.06.2005 Кабінет Міністрів України, у
межах своїх повноважень, прийняв
постанову №513 "Про оплату праці Голови
та заступників Голови Конституційного
Суду України" (далі - Постанова №513) та
постанову №514 "Про оплату праці Голови
та заступників Голови Верховного Суду
України" (далі - Постанова №514), якими
підвищив оклади, зокрема, Голові
Конституційного Суду України та Голові
Верховного Суду України. Вказані
постанови набрали чинності з 1 червня
2005 року.

Водночас, Кабінет Міністрів України не
привів посадові оклади суддів у
відповідність з вимогами ст.44 Закону
№2862-ХІІ. Лише 03.09.2005 Кабінетом
Міністрів України прийнято Постанову
№865, якою затверджено схеми посадових
окладів інших керівників та суддів
Конституційного Суду України,
керівників та суддів інших судів
загальної юрисдикції, привівши оклади
суддів у відповідність з встановленим
частиною другою статті 44 Закону
№2862-ХІІ співвідношенням до посадових
окладів Голови Верховного Суду України
та голови суду, в якому працює суддя.
Згідно з додатком 6 Постанови №865
посадовий оклад судді міського суду
становив 8 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Однак, Кабінет Міністрів України не
усунув порушення вимог ч.2 ст.44 Закону
№2862-ХІІ, не привів оклади суддів усіх
судів України у відповідність до
встановленого цією нормою
співвідношення, одночасно з окладами
Голови Верховного Суду України та
Голови Конституційного Суду України, а
саме з 1 червня 2005 року, оскільки надав
Постанові № 865 чинності з 1 січня 2006
року.

Внаслідок цього, з 1 червня 2005 року по 31
грудня 2005 року оклади суддів не
відповідали вимогам ст.44 Закону
№2862-ХІІ, що є порушенням
конституційного права на отримання
заробітної плати не нижче, від
визначеної законом, а також порушенням
конституційних гарантій щодо
незалежності суддів.

В той же час, постановою Вищого
адміністративного суду України від 16
травня 2007 року за позовом ОСОБА_5 до
Держави Україна в особі Кабінету
Міністрів України, визнано п. 5
Постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату
праці суддів" незаконним, та допущено
поворот виконання Постанови Кабінету
Міністрів України №865, визнано, що вона
підлягає застосуванню одночасно з
Постановами Кабінету Міністрів
України від 30.06.2005 року №513 та №514 з
питань оплати праці керівників судів,
тобто з 01 червня 2005 року.

Таким чином, позивач набув право на
підвищення посадового окладу з 1 червня
2005 року у розмірі 8 мінімальних
заробітних плат.

Судом встановлено та сторонами не
заперечується, що у період з 01.06.2005 по
31.12.2005 заробітна плата Позивачу
виплачувалася з урахуванням
посадового окладу, не приведеного у
відповідність до встановленого
співвідношення з окладом Голови
Верховного Суду України, визначеним
Постановою №514.

Отже, у зв'язку з неправильним
визначенням позивачу розміру
посадового окладу з 01.06.2005 по 31.12.2005,
йому, відповідно, не правильно
нараховувалося та виплачувалася
заробітна плата.

Відтак, під час судового розгляду
знайшло підтвердження порушення
законних прав та інтересів позивача
щодо нарахування та виплати заробітної
плати у період з 01.06.2005 по 31.12.2005.

Головним розпорядником коштів
Державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності
судів та здійснення матеріального і
соціального забезпечення суддів, є
Державна судова адміністрація України,
котра здійснює свої повноваження
безпосередньо та через її
територіальні управління. В даному
випадку нарахування та виплата
позивачу заробітної плати
здійснюється територіальним
управлінням Державної судової
адміністрації в Рівненській області.
Разом з тим, відповідач 2 нараховує та
виплачує заробітну плату в межах
асигнувань, визначених кошторисом на
поточний рік. Оскільки відповідач 1, як
зазначено по тексту, є головним
розпорядником коштів, а недорахована
та невиплачена заробітна плата за
період з 01.06. по 31.12.2005 року, то суд
вважає за необхідне зобов'язати
відповідача 2 нарахувати, а відповідача
1 виплатити позивачу вказану заробітну
плату.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку про задоволення позову
щодо зобов'язання відповідачів
нарахувати та виплатити позивачу
недонараховану і невиплачену
заробітну плату за період з 01.06.2005 по
31.12.2005.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Рівненській області нарахувати ОСОБА_1
недоплачену заробітну плату за період
з 1 червня 2005 року по 31 грудня 2005 року,
виходячи з посадового окладу в розмірі
восьми мінімальних заробітних плат,
передбачених Законом України "Про
Державний бюджет України на 2005 рік" №
2285-ІV від 23 грудня 2004 року.

Зобов'язати Державну судову
адміністрацію України виплатити
ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за
період з 1 червня 2005 року по 31 грудня 2005
року, виходячи з посадового окладу в
розмірі восьми мінімальних заробітних
плат, передбачених Законом України "Про
Державний бюджет України на 2005 рік" №
2285-ІV від 23 грудня 2004 року.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя
Щербаков В. В.

Судді
Зозуля Д.П.

Гломб Ю.О.