Справа № 826/12646/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2014 року 12:12
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., при секретарі судового засідання
Сізих Х.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1до ДПІ у Шевченківському районі
ГУ Міндоходів у м. Києвіпро скасування
вимог про сплату боргу, рішення про
сплату єдиного внеску, податкових
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3;
від відповідача: Мосунов Ю.А.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 21 жовтня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві, в якому
просить:

1.Скасувати рішення відповідача -
суб'єкта владних повноважень повністю,
а саме скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
20.05.2014 р. № Ф -246 про сплату єдиного
внеску у розмірі 47 596,30 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
07.07.2014 р. № Ф-580 про сплату єдиного
внеску у розмірі 9 435,34 грн.;

- рішення № 579/26-59-17-01 від 07.07.2014 р. про
сплату штрафних санкцій єдиного внеску
у розмірі 4 323,96 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 20.05.2014 р. № 243/26-59-17-01 на стягнення
ПДВ у розмірі 24 775,76 грн. основного
платежу та 12 387,88 грн. штрафних санкцій;

- податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 20.05.2014 р. № 242/26-59-17-01 на стягнення
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 25 835,37 грн. основного платежу та
6 458,84 грн. штрафних санкцій;

- податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 07.07.2014 р. № 578/26-59-17-01 на стягнення
ПДВ у розмірі 8 097,24 грн. основного
платежу та 4 048,62 грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві на підставі необґрунтованих
висновків акту перевірки від 30.04.2014 р. №
192/17-01/ щодо порушення позивачем
приписів податкового законодавства
винесене рішення від 07.07.2014 р. №
579/26-59-17-01 про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску у розмірі
4323,96 грн., податкове
повідомлення-рішення від 20.05.2014 р. №
243/26-59-17-01, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 37 163,64
грн., податкове повідомлення-рішення
від 20.05.2014 р. № 242/26-59-17-01, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 32 294,21 грн., податкове
повідомлення-рішення від 07.07.2014 р. №
578/26-59-17-01, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 12 145,86
грн.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили суд задовольнити їх в повному
обсязі. В обґрунтування заявлених
позовних вимог зазначили, що у
відповідача були відсутні будь-які
зауваження до первинних документів
позивача. Спору про безтоварність
господарських операцій (по неприйнятих
податкових накладних) між контролюючим
органом та ФОП ОСОБА_1 немає. Викладені
в акті перевірки висновки відповідача
не відповідають фактичним обставинам
справи, а є виключно суб'єктивною
думкою останнього, з огляду на що
оскаржувані рішення є протиправними та
підлягають скасуванню.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив та просив суд відмовити в їх
задоволенні. В обґрунтування
заперечень представник відповідача
зазначив, що податкові зобов'язання та
податковий кредит, які документально
виникли в результаті проведення
вищевказаних маніпулювань з
податковою звітністю та додатками до
неї, призвели до штучного формування
позивачем податкового кредиту та
податкових зобов'язань з ПДВ у серпні
2013 року сформованих для
підприємств-покупців, а тому винесені
відповідачем рішення є правомірними.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у
Шевченківською районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, та своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 в період з 01.01.2011 р. по
31.12.2013 р.

Перевіркою встановлено порушення:

1. пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. а п. 19.2 ст. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» - ненарахування,
неутримання та неперерахування до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб з виплаченого доходу фізичній
особі в IV кварталі 2010 року в сумі 21 200,00
грн. за придбану комп'ютерну техніку.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Києва
складено акт від 15.12.2011 р. № 128/17-04/,
яким позивачу донараховано:

- податок з доходів фізичних осіб в
сумі 3180,00 грн.

- ПДВ 319,00 грн., в тому числі на порушення
пп. 7.3.1, п. 7.3, ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» занижено
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 319,00
грн., в тому числі в звітних податкових
періодах вересні 2008 р. на 22,00 грн.,
жовтень 2008 р. на суму 252,00 грн. та ІІ
квартал 2009 р. на 45,00 грн.

- пп.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» та п. 187.1 ст.
187 Податкового кодексу України - не
підтверджено податковий кредит
податковими накладними, попередньо
включеними до податкового кредиту на
загальну суму 490,00 грн., в тому числі в
звітних податкових періодах ІІІ кв. 2009
р. на суму 71,00 грн., в IV кв. 2009 р. на суму
23,00 грн., в січні 2011 р. на 89,00 грн., лютому
2011 р. на 93,00 грн.

- пп. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» та п. 200.1 ст.
200 Податкового кодексу України -
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті в бюджет в сумі 809,00 грн.

За результатами перевірки
донараховано податку на додану
вартість у сумі 809,00 грн.

Крім того, Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві проведено
повторну документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, та своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 р.
по 31.12.2013 р.

Перевіркою встановлено порушення ФОП
ОСОБА_1:

1. п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України - завищення валових витрат в 2011
році на загальну суму 2 674,30 грн., в 2012
році на загальну суму 79 514,75 грн., в 2013 р. -
82 167,25 грн., чим занижено податок до
сплати в сумі 25835,37 грн. за 2011 -401,15 грн.,
за 2012 - 12 720,14 грн., за 2013 - 12 714,08 грн.

2. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
200.1 та п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет на загальну суму 24775,76
грн. у 2011 р. на суму 535,00 грн., в тому числі
у звітних періодах: за лютий -25,00 грн.,
березень -50,00 грн., вересень-200,00 грн.,
жовтень -120,00 грн., листопад -140,00 грн., у
2012 р. на суму 15 904,00 грн., в тому числі у
звітних податкових періодах: за
травень -3172,00 грн., червень -792,00 грн.,
липень-607,00 грн., серпень -2579,00 грн.,
вересень -1422,00 грн., жовтень -1649,00 грн.,
листопад -4566,00 грн., грудень -1117,00 грн., у
2013 р. на суму 16434,00 грн., в тому числі у
звітних періодах: за січень -693,00 грн.,
лютий -857,00 грн., березень -1449,00 грн.,
квітень -3987,00 грн., травень -1545,00 грн.,
червень -2629,00 грн., липень - 3011 грн.,
серпень -2133,00 грн., грудень -130,00 грн.

3. п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 4 ст. 1, ч. 11 ст. 8
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
сплачено єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальну суму
47 596,30 грн., в тому числі у 2011 році на суму
928,23 грн., лютий - 43,38 грн., березень -86,75
грн., вересень -347,00 грн., жовтень -208,20
грн., листопад -242,90 грн., у 2012 р. - 19 160,60
грн., травень -5503,45 грн., червень -1374,12
грн., липень - 1052,62 грн., серпень -4474,27
грн., вересень -957,72 грн., жовтень - 2860,60
грн., листопад - 1000,52 грн., грудень - 1937,30
грн., у 2013 р. - 27 507,47 грн., січень -1202,23 грн.,
лютий -1486,32 грн., березень -2513,74 грн.,
квітень -3305,59 грн., травень -2680,26 грн.,
червень -3746,68 грн., липень -2940,83 грн.,
серпень -3701,36 грн., грудень - 5930,46 грн.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві складено акт від 30.04.2014 р. №
192/17-01/.

20.05.2014 р. ДПІ у Шевченківському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві винесено
вимогу №Ф-246 на суму 47 596,30 грн., 07.07.2014 р. -
вимогу № Ф-580 на суму 9435,34 грн.

Рішенням про застосування штрафних
санкцій від 07.07.2014 р. № 579/26-59-17-01 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску до позивача застосовано штрафні
санкції у розмірі 4323,96 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
20.05.2014 р. № 243/26-59-17-01 позивачу визначено
грошове зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість на загальну
суму 37 163,64 грн., в тому числі за основним
платежем в розмірі 24 775,76 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 12
387,88 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
20.05.2014 р. № 242/26-59-17-01 позивачу визначено
суму грошового зобов'язання за
платежем: податок з доходів фізичних
осіб на загальну суму 32 294,21 грн., в тому
числі за основним платежем в розмірі 25
835,37 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 6458,84 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
07.07.2014 р. № 578/26-59-17-01 позивачу визначено
грошове зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість на загальну
суму 12 145,86 грн., в тому числі за основним
платежем в розмірі 8097,24 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 4048,62 грн.

За результатами розгляду заперечень до
акту перевірки, Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві надано відповідь
від 16.05.2014 р. № 2848/Д/26-59-17-01, згідно якої
викладені в акті перевірки від 30.04.2014 р.
№ 192/17-01/ висновки визнано такими,
що відповідають дійсності.

За результатами адміністративного
оскарження, Головним управлінням
Міндоходів у м. Києві прийнято рішення
від 27.06.2014 р. № 1401/Д/26-15-10-09-25, яким
залишено без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі у м. Києві від
20.05.2014 р. № 243/26-59-17-01, № 242/26-59-17-01;
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 12
145,86 грн. (основний платіж - 8 097,24 грн.,
штрафні санкції - 4 048,62 грн.), а скаргу
ФОП ОСОБА_1 від 30.05.2014 р. (вх. № 4277/Д від
30.05.2014 р.) в частині оскарження
податкових повідомлень-рішень - без
задоволення.

За результатами повторного
адміністративного оскарження, 29.07.2014 р.
Державною фіскальною службою України
прийнято рішення № 239/Д/99-99-10-01-07-15, яким
рішення про результати розгляду
первинної скарги від 27.06.2014 р. №
1401/Д/26-15-10-09-25 ГУ Міндоходів у м. Києві
залишити без змін, скаргу фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1 від 08.07.2014 р. №
б/н -без задоволення.

За результатами повторного
адміністративного оскарження, 19.08.2014 р.
Державною фіскальною службою України
прийнято рішення № 9/9/Д/99-99-10-01-03-14, яким
податкові повідомлення-рішення від
20.05.2014 р. № 242/26-59-17-01 про збільшення
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб та від 07.07.2014 р. №
578/26-59-17-01 про збільшення грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість та рішення ГУ Міндоходів у м.
Києві від 27.06.2014 р. № 1401/Д/26-15-10-09-25 про
результати розгляду первинної скарги
залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 -
без задоволення.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, визначено, що витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
податковий кредит у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) та на
підставі відповідних розрахункових,
платіжних та інших документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених правових норм для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення
податкової накладної» затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 р. за N 1333/20071, сплачена
(нарахована) сума податку на додану
вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

Виходячи з вищенаведеного,
відображенню в бухгалтерському обліку
та податковій звітності підлягає лише
та господарська операція, яка фактично
відбулась, при наявності первинного
документу, що підтверджує таку
господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у листі останнього від
02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом перевірок контролюючого
органу стали господарські
взаємовідносини ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
«Медіапрінт», ТОВ «Проф Континент», ТОВ
«Шульце Поліформ».

На підтвердження господарських
взаємовідносин з ТОВ «Медіапрінт»
позивачем надано наступні первинні
документи.

1. Рахунок-фактуру № 00000945 від 25
квітня 2012 р, платіжне доручення № 139 від
25.04.2012 р., видаткову накладну № 00000757 від
25.04.2012 р., податкову накладну від 25.04.2012
р. № 203.

2. Платіжні доручення № 152 від
28.04.2012 р. та № 153 від 28.04.2012 р., рахунок
фактуру № 00001003 від 28.04.2012 р., видаткова
накладна № 00000806 від 28 квітня 2012 р.,
податкова накладна від 28.04.2012 р. № 262,.

3. Платіжне доручення № 166 від
08.05.2012 р., рахунок-фактура № 00001063 від
08.05.2012 р., видаткова накладна № 00000857 від
08.05.2012 р., податкова накладна від 08.05.2012
р. № 49.

4. Платіжне доручення № 196 від
24.05.2012 р., рахунок-фактура № 00001229 від
24.05.2012 р., видаткова накладна № 00000975 від
24.05.2012 р., податкова накладна від 24.05.2012
р. № 180.

5. Платіжне доручення № 214 від
06.06.2012 р., рахунок-фактура № 00001382 від
06.06.2012 р., видаткова накладна № 00001088 від
06.06.2012 р., податкова накладна від 06.06.2012
р. № 34.

6. Платіжне доручення № 226 від
14.06.2012 р., рахунок -фактура № 00001451 від
14.06.2012 р., видаткова накладна № 00001148 від
18.06.2012 р., податкова накладна від 14.06.2012
р. № 98.

7. Платіжне доручення № 271 від
12.07.2012 р., рахунок - фактура № 00001673 від
10.07.2012 р., видаткова накладна № 00001333 від
12.07.2012 р., податкова накладна від 12.07.2012
р. № 76.

8. Платіжне доручення № 306 від
01.08.2012 р., рахунок-фактура № 00001861 від
31.07.2012 р., видаткова накладна № 00001480 від
02.08.2012 р., податкова накладна від 01.08.2012
р. № 8.

9. Платіжне доручення № 312 від
09.08.2012 р., рахунок-фактура № 00001938 від
07.08.2012 р., видаткова накладна № 00001544 від
09.08.2012 р., податкова накладна від 09.08.2012
р.

10. Платіжне доручення № 342 від
27.08.2012 р., рахунок-фактура № 00002100 від
23.08.2012 р., видаткова накладна № 00001665 від
23.08.2012 р., податкова накладна від 23.08.2012
р. № 200.

11. Платіжне доручення № 347 від
30.08.2012 р., рахунок-фактура № 00002179 від
30.08.2012 р., видаткова накладна № 00001732 від
30.08.2012 р., податкова накладна від 30.08.2012
р. № 270.

12. Платіжне доручення № 377 від
17.09.2012 р., рахунок-фактура № 00002371 від
17.09.2012 р., видаткова накладна № 00001879 від
17.09.2012 р., податкова накладна від 17.09.2012
р. № 140.

13. Платіжне доручення № 413 від
05.10.2012 р., рахунок-фактура № 00002626 від
05.10.2012 р., видаткова накладна № 00002091 від
08.10.2012 р., податкова накладна від 05.10.2012
р. № 74.

14. Платіжні доручення № 434 від
25.10.2012 р., № 436 від 29.10.2012 р.,
рахунок-фактура № 00002797 від 23.10.2012 р.,
видаткова накладна № 00002217 від 23.10.2012 р.,
податкова накладна від 23.10.2012 р. № 231.

15. Платіжне доручення № 444 від
07.11.2012 р., рахунок-фактура № 00002962 від
07.11.2012 р., видаткова накладна № 00002339 від
07.11.2012 р., податкова накладна від 07.11.2012
р.

16. Платіжне доручення № 465 від
19.11.2012 р., рахунок-фактура № 00003090 від
19.11.2012 р., видаткова накладна № 00002443 від
19.11.2012 р., податкова накладна від 19.11.2012
р. № 169.

17. Рахунок-фактура № 00003430 від
20.12.2012 р., платіжне доручення № 520 від
20.12.2012 р., видаткова накладна № 00002730 від
21.12.2012 р., податкова накладна від 20.12.2012
р. № 182.

18. Платіжне доручення № 2 від 04.01.2013
р., рахунок-фактура № 000000002 від 04.01.2013 р.,
видаткова накладна № 000000001 від 04.01.2013 р.,
податкова накладна від 04.01.2013 р. № 2.

19. Платіжне доручення № 26 від
06.02.2013 р., рахунок-фактура № 00000278 від
06.02.2013 р., видаткова накладна № 00000228 від
06.02.2013 р., податкова накладна від 06.02.2013
р. № 37.

20. Платіжне доручення № 44 від
22.02.2013 р., рахунок-фактура № 00000444 від
22.02.2013 р., видаткова накладна № 00000351 від
22.02.2013 р., податкова накладна від 22.02.2013
р. № 176.

21. Платіжне доручення № 54 від
04.03.2013 р., рахунок-фактура № 00000520 від
01.03.2013 р., видаткова накладна № 00000408 від
01.03.2013 р., податкова накладна від 01.03.2013
р. № 3.

22. Платіжне доручення № 78 від
22.03.2013 р., рахунок-фактура № 00000705 від
20.03.2013 р., видаткова накладна № 00000565 від
20.03.2013 р., податкова накладна від 20.03.2013
р. № 170.

23. Платіжне доручення № 90 від
03.04.2013 р., рахунок-фактура № 00000848 від
03.04.2013 р., видаткова накладна № 00000681 від
03.04.2013 р., податкова накладна від 03.04.2013
р. № 24.

24. Платіжне доручення № 147 від
29.04.2013 р., рахунок-фактура № 00001159 від
29.04.2013 р., видаткова накладна № 00000926 від
29.04.2013 р., податкова накладна від 29.04.2013
р. № 282.

25. Платіжне доручення № 154 від
15.05.2013 р., рахунок-фактура № 00001210 від
14.05.2013 р., видаткова накладна № 00000984 від
15.05.2013 р., податкова накладна від 15.05.2013
р. № 42.

26. Платіжне доручення № 167 від
20.05.2013 р., рахунок-фактура № 00001302 від
20.05.2013 р., видаткова накладна № 00001035 від
20.05.2013 р., податкова накладна від 20.05.2013
р. № 103.

27. Платіжне доручення № 220 від
10.06.2013 р., рахунок-фактура № 00001593 від
10.06.2013 р., видаткова накладна № 00001268 від
11.06.2013 р., податкова накладна від 10.06.2013
р. № 82.

28. Платіжне доручення № 257 від
27.06.2013 р., рахунок-фактура № 00001788 від
27.06.2013 р., видаткова накладна № 00001416 від
27.06.2013 р., податкова накладна від 27.06.2013
р. № 231.

29. Платіжне доручення № 266 від
04.07.2013 р., рахунок-фактура № 00001855 від
04.07.2013 р., видаткова накладна № 00001490 від
04.07.2013 р., податкова накладна від 04.07.2013
р. № 65.

30. Платіжне доручення № 295 від
29.07.2013 р., рахунок-фактура № 00002111 від
29.07.2013 р., видаткова накладна № 00001695 від
29.07.2013 р., податкова накладна від 29.07.2013
р. № 287.

31. Платіжні доручення № 310 від
06.08.2013 р., № 311 від 06.08.2013 р.,
рахунок-фактура № 00002197 від 05.08.2013 р.,
видаткова накладна № 00001763 від 05.08.2013 р.,
податкова накладна від 05.08.2013 р. № 29.

32. Платіжне доручення № 365 від
29.08.2013 р., рахунок-фактура № 00002461 від
28.08.2013 р., видаткова накладна № 00001973 від
29.08.2013 р., податкова накладна від 29.08.2013
р. № 249.

На підтвердження господарських
взаємовідносин з ТОВ «Проф Континент»
позивачем надано наступні первинні
документи.

1. Платіжне доручення № 28 від 07.02.2013
р., рахунок-фактура № 491 від 07.02.2013 р.,
видаткова накладна № 12 від 07.02.2013 р.,
податкова накладна від 07.02.2013 р. № 12.

2. Платіжне доручення № 525 від
24.12.2012 р., рахунок-фактура № 473 від 24.12.2012
р., видаткова накладна № 52 від 24.12.2012 р.,
податкова накладна від 24.12.2012 р. № 52.

3. Платіжне доручення № 499 від
06.12.2012 р., рахунок-фактура № 462 від 05.12.2012
р., видаткова накладна № 19 від 05.12.2012 р.,
податкова накладна від 05.12.2012 р. № 19.

4. Платіжне доручення № 480 від
26.11.2012 р., рахунок-фактура № 454 від 26.11.2012
р., видаткова накладна № 66 від 26.11.2012 р.,
податкова накладна від 26.11.2012 р. № 66.

5. Платіжне доручення № 476 від
26.11.2012 р., рахунок-фактура № 452 від 21.11.2012
р., видаткова накладна № 47 від 21.11.2012 р.,
податкова накладна від 21.12.2012 р. № 47.

6. Платіжне доручення № 411 від
03.10.2012 р., рахунок-фактура № 405 від 26.09.2012
р., видаткова накладна № 22 від 03.10.2012 р.,
податкова накладна від 03.10.2012 р. № 22.

7. Платіжне доручення № 341 від
27.08.2012 р., рахунок-фактура № 338 від 22.08.2012
р., видаткова накладна № 53 від 27.08.2012 р.,
податкова накладна від 27.08.2012 р. № 53.

8. Платіжні доручення № 253 від
03.07.2012 р., № 257 від 04.07.2012 р.,
рахунок-фактура № 260 від 19.06.2012 р.,
видаткова накладна № 9 від 03.07.2012 р.,
податкова накладна від 03.07.2012 р. № 9.

9. Платіжне доручення № 160 від
04.05.2012 р., рахунок-фактура № 210 від 03.05.2012
р., видаткова накладна № 8 від 04.05.2012 р.,
податкова накладна від 04.05.2012 р. № 8.

10. Платіжне доручення № 340 від
21.11.2011 р., рахунок-фактура № 85 від 15.11.2011
р., видаткова накладна № 49 від 21.11.2011 р.,
податкова накладна від 21.11.2011 р. № 49.

11. Платіжне доручення № 296 від
03.10.2011 р., рахунок-фактура № 49 від 03.10.2011
р., видаткова накладна № 1 від 03.10.2011 р.,
податкова накладна від 03.10.2011 р. № 1.

12. Платіжне доручення № 283 від
20.09.2011 р., рахунок-фактура № 41 від 20.09.2011
р., видаткова накладна № 35 від 20.09.2011 р.,
податкова накладна від 20.09.2011 р. № 35.

На підтвердження господарських
взаємовідносин з ТОВ «Шульце Поліформ»
позивачем надано наступні первинні
документи.

1. Платіжне доручення № 18 від 09.02.2011 р.,
рахунок-фактура № СФ-0000030 від 07.02.2011 р.,
видаткова накладна № РН-0000025 від 10.02.2011
р., податкова накладна від 09.02.2011 р.

2. Платіжне доручення № 62 від 24.03.2011
р., рахунок-фактура № СФ-0000084 від 24.03.2011
р., видаткова накладна № РН-0000076 від
31.03.2011 р., податкова накладна від 24.03.2011
р. № 21.

3. Платіжне доручення № 65 від 28.03.2011
р., рахунок-фактура № СФ-0000086 від 25.03.2011
р., видаткова накладна № РН-0000077 від
31.03.2011 р., податкова накладна від 28.03.2011
р. № 25.

Податкові накладні, виписані ТОВ
«Шульце Поліформ», ТОВ «Проф
Континент», ТОВ «Медіапрінт»
зареєстровані в реєстрі податкових
накладних, що підтверджується Витягами
з Єдиного реєстру податкових накладних
(а.с. 314-348 Том 1).

Відповідно до журналу видачі
довіреностей на отримання
матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_1 є
уповноваженою особою на отримання
матеріальних цінностей від вказаних у
журналі постачальників (а.с. 350-379 Том 1).

Облік матеріалів та сировини, що
надішли до позивача підтверджується
картками (Витягами) 2011-2012 рр.
складського обліку матеріалів (а.с. 380-390
Том 1).

Як вбачається з матеріалів справи,
висновки податкового органу щодо
порушення позивачем приписів
податкового законодавства, зроблені з
огляду на інформацію, що контрагенти
позивача ТОВ «Шульце Поліформ», ТОВ
«Проф Континент», ТОВ «Медіапрінт» на
момент здійснення перевірки (квітень
2014 р.) мають стан відмінний від « 0». ТОВ
«Медіапрінт» має стан « 7»- відсутність
підтвердження відомостей в ЄДР.
Свідоцтво платника ПДВ анульовано
17.02.2014 р. ТОВ «Проф Континент» - стан « 8»
до ЄДР внесено запис про відсутність
підприємства за місцезнаходженням.
Свідоцтво ПДВ анульовано 19.09.2013 р. ТОВ
«Шульце Поліформ» має стан платника «7»
відсутність підтвердження відомостей
до ЄДР. Свідоцтво платника ПДВ
анульовано 01.07.2013 р.

Також податковий орган, приймаючи
рішення щодо порушення позивачем
приписів податкового законодавства,
виходив із висновків акту від 07.08.2014 р.
№ 1814/26-59-22-08/35251911 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Медіапрінт» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.08.2013 р. по 31.08.2013 р., якою встановлено,
що задекларовані податкові
зобов'язання та податковий кредит ТОВ
«Медіапрінт» за серпень 2013 р.
підтвердити неможливо.

Стосовно посилання податкового органу
на неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента позивача, як на
підставу неправомірності включення
позивачем певних сум за угодами з
такими контрагентами до складу
податкового кредиту, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 Податкового
кодексу України з метою отримання
податкової інформації органи
державної податкової служби мають
право проводити зустрічні звірки даних
суб'єктів господарювання щодо платника
податків.

Зустрічною звіркою вважається
співставлення даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і
проводяться в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів статті 16 Закону України
«Про інформацію» від 02.10.1999 № 2657-ХП
податковою інформацією є сукупність
відомостей і даних, що створені або
отримані суб'єктами інформаційних
відносин у процесі поточної діяльності
і необхідні для реалізації покладених
на контролюючі органи завдань і
функцій у порядку, встановленому
Податковим кодексом України.

Згідно з приписами статті 74
Податкового кодексу України, податкова
інформація, зібрана відповідно до
цього Кодексу, може зберігатися та
опрацьовуватися в інформаційних базах
органів державної податкової служби
або безпосередньо посадовими
(службовими) особами органів державної
податкової служби.

Зібрана податкова інформація та
результати її опрацювання
використовуються для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій та завдань.

Так, в силу приписів пункту 83.1 статті 83
Податкового кодексу України, податкова
інформація є підставою для прийняття
посадовими особами органів державної
податкової служби відповідних
висновків під час проведення
перевірок.

Оформлення результатів перевірок
здійснюється шляхом складання акта
перевірки, який є носієм доказової
інформації та повинен містити висновки
посадових осіб податкового органу про
порушення суб'єктом господарювання
законодавства.

У свою чергу, метою проведення
зустрічної звірки платника податків є
виключно отримання податкової
інформації, тобто, зібрання відомостей,
які розкривають процес поточної
господарської діяльності платника
податків, дані про його контрагентів,
кількісні, якісні та інші
характеристики отриманих та наданих
товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що зустрічні звірки не є
перевірками платника податків,
письмовий документ, який складається
після проведення зустрічної звірки
(довідка) та у разі неможливості її
проведення (акт) не може містити у собі
висновки посадових осіб податкового
органу про порушення суб'єктом
господарювання вимог чинного
законодавства, у тому числі, і про
реальність, повноту, достовірність
господарських операцій такої особи.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 4.4
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 22 квітня 2011
року №236, передбачено, що у разі
встановлення фактів, що не дають змогу
провести зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання,
реєструє його у Журналі реєстрації
довідок про результати проведення
зустрічної звірки (актів про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання, неявки
для підписання, відмови від писання
Довідки про результати проведення
зустрічної звірки) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами Державної податкової служби
України.

При подальшому залученні суб'єкта
господарювання (посадових осіб
суб'єкта господарювання) до проведення
зустрічної звірки відповідальний
підрозділ органу Державної податкової
служби забезпечує проведення такої
звірки.

Таким чином в акті про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання лише засвідчується
факт неможливості її проведення без
встановлення висновків стосовно
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, підтвердження
відносин, виду, обсягу і якості
операцій та розрахунків, що
здійснюються між ними, з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків.

З аналізу вищевикладених норм права та
обставин справи вбачається, що
висновки суб'єкта владних повноважень,
викладені в акті про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагентів, зроблені з перевищенням
компетенції органів державної
податкової служби України та не
відповідають визначеному змісту акта
про неможливість проведення
зустрічної звірки.

Крім того, суд звертає увагу, що доказів
того, що контрагенти позивача ТОВ
«Шульце Поліформ», ТОВ «Проф
Континент», ТОВ «Медіапрінт» в період
здійснення господарських
взаємовідносин не були платниками ПДВ,
відповідачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи,
свідоцтво платника ПДВ ТОВ
«Медіапрінт» анульоване 17.02.2014 р., тоді
як господарські відносини, в період
який здійснювалася перевірка, тривали
з 04.05.2012 р.; ТОВ «Проф Континент» - 19.09.2013
р., тоді як господарські відносини, в
період який здійснювалася перевірка,
тривали з 20.09.2011 р. по 07.02.2013 р.; ТОВ
«Шульце Поліформ» - 01.07.2013 р., тоді як
господарські відносини, в період який
здійснювалася перевірка, тривали з
10.02.2011 р. по 31.03.2011 р.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 показала, що правові підстави
для автоматичного визнання усіх угод
між суб'єктами господарювання лише на
тій підставі, що останні мають стан
обліку (в контролюючому органі)
відмінний від стану « 0» відсутні. Крім
того зазначила, що здійснення
повторної перевірки за один і той самий
період, а саме: з 01.01.2011 р. по 31.03.2013 р.,
відбулося внаслідок того, що
контролюючим органом була отримана
інформація про те, що ТОВ «Проф
Континент» має стан « 8» - відсутність
за місцезнаходженням.

При цьому, з пояснень представника
відповідача вбачається, що ТОВ
«Медіапрінт», являючись основним
продавцем сировини серед інших,
підозрювався контролюючим органом у
фіктивному підприємництві, про що
направлено службову записку від 23.04.2014
р. № 1173/17-01 на СУ фіктивних розслідувань
у Шевченківському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві. Однак доказів притягнення
посадових осіб до відповідальності за
фактом фіктивного підприємництва ТОВ
«Медіапрінт», а саме вироку суду, що
набрав законної сили, відповідачем не
надано.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що первинні
документи є наданими вибірково,
оскільки всього до перевірки було
надано понад 6500 первинних документів,
що підтверджується описами до акту
перевірки від 15.12.2011 р. № 128/17-04/
(а.с. 85-87 Том 1).

Оцінюючи спірні правовідносини, суд
виходить також із того, що ані в акті
перевірки від 15.12.2011 р. № 128/17-04/,
ані в акті перевірки 30.04.2014 р. №
192/17-01/ відповідачем не наведено
жодного доказу того, що укладені між
позивачем і ТОВ «Шульце Поліформ», ТОВ
«Проф Континент», ТОВ «Медіапрінт»
угоди суперечать актам цивільного
законодавства чи свідчать про намір
сторін ухилитися від оподаткування
доходів, отриманих внаслідок виконання
цих угод або приховування дійсного
об'єкту оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету тощо.

Отже, перевіркою не установлено
обставин, які можуть вказувати на
відсутність господарських операцій
позивача та його контрагентів.

Доказів обізнаності посадових осіб
позивача щодо зміни обставин
здійснення господарської діяльності
ТОВ «Шульце Поліформ», ТОВ «Проф
Континент», ТОВ «Медіапрінт»., а саме
відсутність їх за місцем реєстрації,
податковим органом в акті перевірки не
наведено, як і не наведено порушень
контрагентів на час здійснення
господарської операції.

Викладене свідчить, що позивач,
придбані у ТОВ «Шульце Поліформ», ТОВ
«Проф Континент», ТОВ «Медіапрінт»
послуги та товари, використав у
подальших оподатковуваних операціях в
межах своєї основної господарської
діяльності.

Судом встановлено, що податковий
кредит був сформований позивачем на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, отриманих від
ТОВ «Шульце Поліформ», ТОВ «Проф
Континент», ТОВ «Медіапрінт», що не
заперечується податковим органом,
сторони під час підписання податкових
накладних мали статус платників
податку на додану вартість.

Отже, враховуючи вищенаведене та
перевіривши всі фактичні обставини
справи, суд не знаходить порушень
чинного законодавства щодо оформлення
первинних документів у фінансово -
господарських взаємовідносинах між
позивачем та ТОВ «Шульце Поліформ», ТОВ
«Проф Континент», ТОВ «Медіапрінт», а
тому вважає, що формування ФОП ОСОБА_1
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат є
правомірним, а дії Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві щодо нарахування позивачу
сум з податку на додану вартість,
податку на доходи фізичних осіб -
протиправними.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року N 2464-VI максимальна величина бази
нарахування єдиного внеску -
максимальна сума доходу застрахованої
особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, встановленого
законом, на яку нараховується єдиний
внесок.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 названого
Закону платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску (ч. 11 ст. 8
цього Закону).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
можуть бути майно, товари, дохід
(прибуток) або його частина, обороти з
реалізації товарів (робіт, послуг),
операції з постачання товарів (робіт,
послуг) та інші об'єкти, визначені
податковим законодавством, з наявністю
яких податкове законодавство пов'язує
виникнення у платника податкового
обов'язку.

Аналіз вищенаведених правових норм
свідчить про те, що єдиний внесок
нараховується, утримується та
перераховується із сум чистого доходу,
який визначається виходячи із
документально підтверджених витрат,
пов'язаних з господарською діяльністю
такої фізичної особи - підприємця.

Беручи до уваги той факт, що позивач в
перевіряємий період знаходився на
загальній системі оподаткування, а
також те, що судом не встановлено
завищення останнім витрат, та,
відповідно заниження чистого доходу,
то вказане дає суду підстави дійти
висновку, що позивачем у відповідності
до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в повному
обсязі нараховувався, утримувався та
перераховувався до бюджету єдиний
внесок із сум чистого доходу, а тому
рішення № 579/26-59-17-01 від 07.07.2014 р. про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
ненарахованого єдиного внеску є
протиправним.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» орган доходів і
зборів у порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

Враховуючи, що судом рішення № 579/26-59-17-01
від 07.07.2014 р. про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником ненарахованого
єдиного внеску виразно протиправним,
то відповідно і винесення Вимоги
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
07.07.2014 р. № Ф- 580 про сплату боргу
(недоїмки зі сплати єдиного внеску) у
розмірі 9435,34 грн. та Вимоги Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві № Ф-246
від 20.05.2014 р. про сплату боргу (недоїмки
та штрафу) у розмірі 47 596,30 грн. є також
протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України визначено, у разі, якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним
нарахування позивачу сум з податку на
додану вартість та податку з доходів
фізичних осіб, то нарахування штрафних
санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не
надано суду належних та допустимих
доказів, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення № 579/26-59-17-01 від
07.07.2014 р. про сплату штрафних санкцій
єдиного внеску у розмірі 4 323,96 грн.;
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 20.05.2014 р. № 243/26-59-17-01 на стягнення
ПДВ у розмірі 24 775,76 грн. основного
платежу та 12 387,88 грн. штрафних санкцій;
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 20.05.2014 р. № 242/26-59-17-01 на стягнення
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 25 835,37 грн. основного платежу та
6 458,84 грн. штрафних санкцій; податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
07.07.2014 р. № 578/26-59-17-01 на стягнення ПДВ у
розмірі 8 097,24 грн. основного платежу та 4
048,62 грн. штрафних санкцій прийнято
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин справи, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України, а тому позовні
вимоги ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованими,
доведеними та підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163,167, 254 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ФОП ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправною та
скасувати Вимогу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві про сплату боргу
(недоїмки) від 20.05.2014 р. № Ф -246 про сплату
єдиного внеску у розмірі 47 596,30 грн.

3. Визнати протиправною та
скасувати Вимогу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві про сплату боргу
(недоїмки) від 07.07.2014 р. № Ф-580 про сплату
єдиного внеску у розмірі 9 435,34 грн.

4. Визнати протиправним скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві № 579/26-59-17-01 від
07.07.2014 р. про сплату штрафних санкцій
єдиного внеску у розмірі 4 323,96 грн.

5. Визнати протиправним скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 20.05.2014 р. № 243/26-59-17-01 на
стягнення ПДВ у розмірі 24 775,76 грн.
основного платежу та 12 387,88 грн.
штрафних санкцій.

6. Визнати протиправним скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 20.05.2014 р. № 242/26-59-17-01 на
стягнення податку з доходів фізичних
осіб у розмірі 25 835,37 грн. основного
платежу та 6 458,84 грн. штрафних санкцій.

7. Визнати протиправним скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 07.07.2014 р. № 578/26-59-17-01 на
стягнення ПДВ у розмірі 8 097,24 грн.
основного платежу та 4 048,62 грн. штрафних
санкцій.

8. Судові витрати в сумі 285,92 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її проголошення особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук

Повний текст постанови складено 27.10.2014
р.