Справа № 810/5602/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2014 року Справа №810/5602/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Брагіна О.Є.,

при секретарі судового засідання
Сакевич Ж.В.,

за участю:

представника позивача - Калниша В.Г.
(довіреність б/н від 10.10.2014 р.);

відповідача - Борисова І.І. (довіреність
№1704/9/10-036 від 17.10.2014 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства "Запорізький хлібозавод №5"
до Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з вимогою до
Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 26.06.2014 р.

Обґрунтовуючи свою вимогу, посилається
на безпідставність висновків
контролюючого органу та
протиправність прийнятого за
наслідками перевірки податкового
повідомлення-рішення, наголошує на
неправомірному покладенні на ПАТ
"Запорізький хлібозавод №5"
відповідальності за бездіяльність
контрагента позивача - ТОВ
«Вортек-Україна» та звертає увагу на
технічні помилки в акті та порушення
порядку його оформлення.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 26.09.2014 р.
було відкрито провадження у справі,
справу призначено до судового
розгляду.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги позовної заяви
підтримав та зазначив, що позивачем до
суду представлені документи
бухгалтерського обліку та податкової
звітності, які підтверджують реальний
характер господарської операції,
проведеної між позивачем та ТОВ
«Вортек-Україна», просив позов
задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував та
пояснив суду, що позиція контролюючого
органу стосовно фіктивності угоди,
укладеної між позивачем та ТОВ
«Вортек-Україна», сформована на
підставі акта про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Вортек-Україна», оформленого ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві № 2374/7/26-58-07-03 від 05.05.2014 р.,
вважає, що позиція контролюючого
органу відповідає позиції ВАСУ,
викладеній в листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11
«Щодо однакового застосування
адміністративним судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України», просив у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані сторонами
документи та матеріали, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи та вирішення спору по суті, суд
вважає, що заявлені вимоги підлягають
задоволенню, з огляду на таке:

ПАТ "Запорізький хлібозавод №5"
зареєстровано Вишгородською районною
державною адміністрацією Київської
області 04.06.1996 р., свідоцтво про
державну реєстрацію від 04.06.1996 р. №1 005015, , перебуває на
обліку у Вишгородській ОДПІ ГУ
Мiндоходiв у Київськiй областi з 24.05.1995 р.
№ 1360К, є платником ПДВ згідно свідоцтва
від 01.02.2013 р. №200107428.

Відповідачем, на підставі наказу
Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області від 30.05.2014 року № 318
була проведена позапланова невиїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства щодо
нарахування, сплати податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ТОВ
«Вортек-Україна» () за
період з 01.01.2014 р. по 28.02.2014 р., за
результатами якої складено акт від
10.06.2014 р. № 1245/22-00/05465672.

Відповідно до висновків акту перевірки
від 10.06.2014 р. № 1245/22-00/05465672 позивачем
було допущено порушення п.185.1 ст.185, п.187.1
ст.187, п.188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість, який підлягає сплаті
до бюджету на загальну суму 356 658 грн., в
т.ч. по періодах: січень 2014 р. - 176 658 грн.;
лютий 2014 р. - 180 000 грн.

Після проведення перевірки, на
підставі акту, відповідачем було
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 26.06.2014
р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 445823 грн., за
основним платежем у сумі 356658 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції - 89165 грн.

Як слідує із матеріалів справи, між ПАТ
"Запорізький хлібозавод №5" (покупцем)
та ТОВ «Вортек-Україна»
(постачальником) було укладено договір
поставки №СХК-11/13-2 від 25.11.2013 р. За
умовами вказаного договору
постачальник зобов'язувався поставити
та передати у власність покупцю товар ?
суміш для хлібобулочних виробів
«Корнекс Корисна», а покупець -
прийняти його та оплатити (п.п.1.1, 1.2 п.1
Договору). Доставка товару
здійснювалася транспортом
постачальника на умовах DDP - склад
покупця: м. Запоріжжя, вул. Новостроек, 6,
згідно Міжнародних правил ІНКОТЕРМС у
редакції 2000 року (п.п.3.1, п.п.3.3, п. 3 умов
Договору). Отримання товару
відбувалося по транспортних та
супровідних документах: видатковій
накладній постачальника та
товарно-транспортній накладній
перевізника (п.п.5.1 п.5 Договору). Згідно
специфікації до договору № СХК-11/13-2 від
25.11.2013 р. кількість поставленого товару
у рамках договору склала 5 тонн, ціна за
1 кг - 180 грн. Орієнтовна загальна сума
договору визначена у розмірі 15 000 000 грн.
(п.п.6.1 п.6 Договору).

На підтвердження реального характеру
проведеної господарської операції
позивачем надано: договір поставки №
СХК-11/13-2 від 25.11.2013 р., специфікація до
договору від 25.11.2013 р.; видаткові
накладні № 2 від 13.01.2014 р. та №5 від 18.02.2014
р. про поставлену суміш для
хлібобулочних виробів «Корнекс
Корисна» у кількості 6 000 кг; податкові
накладні № 3 від 07.12.2013 р., №2 від 25.12.2013
р., №2 від 13.01.2014 р., №5 від 11.02.2014 р., №7 від
18.02.2014 р.

Всі досліджені судом документи
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік в
Україні» та визнані контролюючим
органом як такі, що оформлені належним
чином.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
склалися між сторонами суд зазначає
наступне:

відповідно до ст. 86 КАС України, ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПКУ,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено ст. 198 ПКУ, згідно якої право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПКУ, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПКУ визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПКУ, не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

За приписами п. 138.2 ст. 138 ПКУ, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
зберігання яких передбачено правилами
ведення бухгалтерського обліку, та
інших документів, встановлених
розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 201.8 ст. 201 ПКУ, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Статтею 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Із системного аналізу положень
Податкового кодексу України
вбачається, що право на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість виникає у платника
податків за наявності сукупності таких
елементів: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Надані до суду ПАТ «Запорізький
хлібозавод №5» документи, які
підтверджують проведення
господарської операції з контрагентом
позивача - ТОВ «Вортек-Україна»
свідчать про понесення витрат
позивачем за правочином з
вищезазначеним контрагентом, а відтак,
і виникненням права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть також
свідчити і результати, відображені у
даних податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції, які
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, у разі, якщо
дії платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних. Разом з
тим, не є підставою для відмови у праві
на податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку. Також не є підставою
для визнання неправомірними операцій
платника податків подальше припинення
чи анулювання статусу платника податку
на додану вартість його контрагента.
Усі операції, вчинені контрагентом
платника податку до припинення такого
контрагента, не можуть автоматично
розглядатися як нікчемні правочини в
силу самого собою припинення юридичної
особи або анулювання її податкового
статусу. У такому разі достатньо
встановити необізнаність платника
податку, що заявляє право на податковий
кредит чи бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість про факт
припинення або недобросовісний
характер діяльності контрагента
(зокрема про несплату податків чи
неподання податкової звітності).

У разі, якщо на час здійснення
господарських операцій, за якими
податкова інспекція не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, постачальники були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»,
державна реєстрація юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців засвідчення
факту створення або припинення
юридичної особи, засвідчення факту
набуття або позбавлення статусу
підприємця фізичною особою, а також
вчинення інших реєстраційних дій, які
передбачені цим Законом, шляхом
внесення відповідних записів до
Єдиного державного реєстру.

Згідно статті 33 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
органу державної влади, прийнятим у
випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ
«Вортек-Україна» був зареєстрованим як
платник податку на додану вартість у
встановленому законодавством порядку,
а тому мав право нараховувати податок
на додану вартість та складати
податкові накладні на кожну поставку
товарів (послуг); в свою чергу,
податкові накладні, на підставі яких
позивач формував податковий кредит, та
копії яких знаходяться в матеріалах
справи, відповідають вимогам,
встановленим п. 201.1 ст. 201 ПКУ.

Згідно Рішень Європейського суду з
прав людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст.17
ЗУ «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» підлягають
застосуванню судами як джерела права,
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

З огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку,
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто, якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) не
може бути підставою для відмови у праві
платника податку на податковий кредит
за наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали даної справи, на
момент здійснення господарських
операцій у Єдиному державному реєстрі
були відсутні відомості, які б могли
ставити під сумнів цивільну
правоздатність контрагента позивача -
ТОВ «Вортек-Україна». При цьому, за
даними ЄДРПОУ не вбачається, що на
момент укладення та виконання
сторонами спірних угод були наявні
записи щодо не підтвердження
відомостей про юридичні особи даних
підприємств.

Дослідивши надані ПАТ «Запорізький
хлібозавод №5» документи по формуванню
ПДВ: договір поставки з ТОВ
«Вортек-Україна» від 25.11.2013 № СХК-11/13-2;
видаткові накладні №5 від 18.02.2014 р., №2
від 13.01.2014 р. та податкові накладні №3
від 07.12.2013 р., №2 від 25.12.2013 р., №2 від
13.01.2014 р., №5 від 11.02.2014 р., №7 від 18.02.2014 р.
з відміткою про видачу покупцю та
включенням їх до ЄРПН, суд приходить до
висновку, що витрати позивача за
правочином з вищезазначеним
контрагентом підтверджуються належним
чином оформленими первинними
документами, тому вважає висновок
контролюючого органу щодо заниження
позивачем ПДВ на суму 356 658 грн.
необґрунтованим, а відтак
донарахування суми грошового
зобов'язання у розмірі 445 823грн. є
безпідставним.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, на відповідача як суб'єкта
владних повноважень, покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень, так як
він заперечує проти задоволення
позовних вимог.

Відповідачем не було надано до суду
належних та допустимих доказів
правомірності прийняття ним
податкового повідомлення-рішення від
26.06.2014 № .

Беручи до уваги вищевикладене, суд
приходить до висновку щодо
правомірності заявлених позивачем
вимог, які є обґрунтованими та
підтверджуються належними доказами, а
отже, такими, що підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 26.06.2014
р.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 27 жовтня 2014 р.