Справа № 810/3750/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3750/14 Головуючий у 1-й
інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу представника Київської митниці
Міндоходів - Шаранданова Олександра
Павловича на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 30
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сільпо
ПДВПП» до Київської митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП»
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Київської
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішень.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішення
відповідача про визначення митної
вартості товарів є незаконним,
оскільки позивач правомірно і
правильно визначив митну вартість
імпортованих ним товарів, тоді як
відповідач безпідставно відмовив
позивачу у визначенні митної вартості
за першим (основним) методом та
незаконно застосував метод 2-а (за ціною
договору щодо ідентичних товарів) і
визначив митну вартість імпортованого
товару в розмірі, що перевищує
заявлений.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року задоволено вказаний позов.
Визнано протиправними та скасовано
рішення Київської митниці Міндоходів
від 24, 30 грудня 2013 року та 14 січня 2014
року № № 125120105/2013/000265/2, 125120105/2013/000271/2,
125120105/2014/000005/2.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Київської
митниці Міндоходів - Шаранданов
Олександр Павлович подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

02 січня 2013 року позивач зареєстрований
як юридична особа, що підтверджується
копією виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців серія АБ № 181455 (т. 1
а.с. 14-15).

18 червня 2013 року між позивачем
(покупець) та ООО «Кас Хаус», Вірменія
(продавець), укладено контракт № 420-S, за
умовами якого продавець продає, а
покупець купує продукцію - раки живі
прісноводні (товар), розмірного ряду
30-50г - 900 кг, розмірного ряду 70-90 г - 230 кг,
виробник: ООО «Кас Хаус», країна
виробництва АМ (Вірменія) (далі - раки
живі прісноводні (товари)) в
асортименті, кількості та за цінами,
визначеними інвойсами, які є
невід'ємною частиною контракту (т. 1 а.с.
38-41).

На виконання умов названого контракту
позивач неодноразово ввозив на
територію України товар (раки живі
прісноводні).

24, 30 грудня 2013 року та 14 січня 2014 року
під час чергового ввезення позивачем
на митну територію України товарів -
раків живих прісноводних, за загальною
митною вартістю для обох розмірних
рядів 7,5969 доларів США за кілограм, 7,3167
доларів США за кілограм, 7,1357 доларів
США за кілограм відповідно та з метою
їх митного оформлення, було подано до
відповідача митні декларації № №
125120105/2013/284396, 125120105/2013/284953, 125120105/2014/300443 та
зазначені в графі 44 цих декларацій інші
документи (т. 1 а.с. 97-98, 109-110, 122-123
відповідно).

Відповідачем, з метою перевірки
вартості імпортованих товарів, було
витребувано від позивача додаткові
документи, перелік яких наведено на
зворотньому боці зазначених митних
декларацій (т. 1 а.с. 100, 112, 125).

На виконання цих вимог, позивачем було
подано до відповідача лише частину
витребуваних документів разом із
заявою про видачу рішення про
коригування митної вартості з метою
здійснення митного оформлення (т. 1 а.с.
100, 112, 125).

24, 30 грудня 2013 року та 14 січня 2014 року
відповідачем прийнято рішення № №
125120105/2013/000265/2, 125120105/2013/000271/2,
125120105/2014/000005/2, якими визначено митну
вартість імпортованих позивачем
товарів за методом 2-а (за ціною
договору щодо ідентичних товарів) в
сумі: 9,69 доларів США за кілограм, 9,25
доларів США за кілограм та 9,3929 доларів
США за кілограм відповідно та
оформлено картки відмови у митному
оформленні № № 125120105/2013/00873, 125120105/2013/00882,
125120105/2014/00010 (т. 1 а.с. 42-43, 47-48, 52-53, 107-108,
120-121, 132 відповідно).

Не погоджуючись з такими рішеннями
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним позовом.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Спірні правовідносини врегульовані
Митним кодексом України, Постановою
Кабінету Міністрів України від 9 червня
1997 року № 574, якою затверджено
Положення про вантажну митну
декларацію, Порядком декларування
митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей про її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766, Інструкцією
про порядок здійснення контролю за
експортними, імпортними операціями,
затвердженої Постановою Національного
банку України від 24 березня 1999 року №
338/3631, статтею VII Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі 1994 року.

Відповідно до вимог ст. 40 МК України
митному контролю підлягають усі товари
і транспортні засоби, що переміщуються
через митний кордон України. Митний
контроль передбачає проведення
митними органами мінімуму митних
процедур, необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи.

Митними процедурами вважаються
операції, пов'язані із здійсненням
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також із
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Згідно з вимогами ст. 42 МК України митні
органи самостійно визначають форму та
обсяг митного контролю, достатнього
для забезпечення додержання
законодавства України з питань митної
справи при здійсненні митного
оформлення товарів.

За ст. 45 МК України особи, які
переміщують товари і транспортні
засоби через митний кордон України чи
провадять діяльність, контроль за якою
цим Кодексом покладено на митні органи,
зобов'язані подавати митним органам
документи та відомості, необхідні для
здійснення митного контролю.

Відповідно до вимог ст. 54 МК України
передбачено, що документи, необхідні
для здійснення митного контролю,
подаються митному органові при
декларуванні товарів і транспортних
засобів.

Згідно з вимогами ст. 70 МК України метою
митного оформлення є засвідчення
відомостей, одержаних під час митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, та оформлення
результатів такого контролю, а також
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів і
транспортних засобів.

Митне оформлення розпочинається після
подання митному органу митної
декларації, а також усіх необхідних для
здійснення митного контролю та митного
оформлення документів, відомостей щодо
товарів і транспортних засобів, які
підлягають митному оформленню (ст. 72 МК
України).

За ст. 81 МК України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари і транспортні засоби, мету
їх переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення. Умови та порядок
застосування форм декларування,
перелік відомостей, необхідних для
здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, визначається
Кабінетом Міністрів України.

Декларування товарів і транспортних
засобів здійснюється декларантами
-юридичними чи фізичними особами, які
в силу частини другої ст. 88 МК України
зобов'язані здійснити декларування
товарів відповідно до порядку,
встановленого цим Кодексом; на вимогу
митного органу пред'явити товари і
транспортні засоби для митного
контролю і митного оформлення; надати
митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур; сплатити податки і збори.

Так, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів ст. 259 МК
України є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Як убачається ч. 1 ст. 260 МК України митна
вартість товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до положень цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 262 МК України
передбачено, що митна вартість товарів
і метод її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Для цілей визначення митної вартості
використовується інформація,
підготовлена у спосіб, сумісний з
принципами бухгалтерського обліку,
прийнятими у відповідній країні і
доцільними для певного методу
визначення митної вартості (ч. 3 ст. 260 МК
України).

Відповідно до вимог ст. 264 МК України
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що підлягають
обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої декларантом
митної вартості товарів декларант
зобов'язаний на вимогу митного органу
надати йому необхідні для цього
відомості.

Митний орган, що проводить митне
оформлення товарів, здійснює контроль
за правильністю визначення
декларантом їх митної вартості, у тому
числі правильністю й можливістю
застосування обраного декларантом
методу визначення митної вартості,
повнотою (комплектністю) поданих
декларантом документів (обов'язкових і
додаткових) та їх відповідністю
встановленим вимогам.

Як убачається зі ст. 265 МК України
митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості
товарів.

Якщо митний орган вважає, що певні
конкретні елементи витрат, які
формують частину вартості для митних
цілей, понесені покупцем, але не
включені до ціни, що фактично сплачено
або підлягає сплаті за імпортовані
товари, то митний орган має право
відповідним чином коригувати заявлену
митну вартість товарів.

Як убачається з ч. 1 ст. 266 МК України
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну,
здійснюються за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість товарів); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних ) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 266 МК України
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Відповідно до вимог ст. 267 МК України
метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції),
використовується в разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Як убачається ч. 7 ст. 267 МК України,
передбачено, що при продажу товарів між
пов'язаними особами вартість операції
береться за основу для визначення
митної вартості оцінюваних товарів за
першим методом, якщо декларант доведе,
що така вартість є максимально
наближеною до вартості однієї з
нижченаведених операцій, яка
здійснювалася одночасно з оцінюваними
товарами або майже в той же час: 1)
вартості операції при продажу
непов'язаним покупцям ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів для
експорту в Україну; 2) митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, визначеної згідно з
положеннями статті 271 цього Кодексу; 3)
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів,
визначеної згідно з положеннями ст. 272
цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 265 МК України
митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 МК
України, у разі, якщо митна вартість не
може бути визначена за методом 1 згідно
з положеннями ст. 267 Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 (метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів) і 269
(метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів) цього Кодексу.

У ході таких консультацій митний орган
та декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Відповідно до вимог ст. 267 МК України
особи, одна з яких є одноосібним
агентом, одноосібним дистриб'ютором чи
одноосібним концесіонером іншої, як би
це не називалося, вважаються
пов'язаними для цілей цього Кодексу,
якщо вони підпадають хоча б під один з
критеріїв частини п'ятої цієї статті.

При продажу товарів між пов'язаними
особами вартість операції береться за
основу для визначення митної вартості
оцінюваних товарів за першим методом,
якщо декларант доведе, що така вартість
є максимально наближеною до вартості
однієї з нижченаведених операцій, яка
здійснювалася одночасно з оцінюваними
товарами або майже в той же час:

1) вартості операції при продажу
непов'язаним покупцям ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів для
експорту в Україну;

2) митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів,
визначеної згідно з положеннями статті
271 цього Кодексу;

3) митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів,
визначеної згідно з положеннями статті
272 цього Кодексу.

Як убачається зі ст. ст. 268 і 269 МК
України, за основу може братися або
ціна, за якою оцінювані ідентичні або
подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
ст. 271 (метод визначення митної вартості
на основі віднімання вартості), або
обчислена відповідно до вимог ст. 272
(метод визначення митної вартості
товарів на основі додавання вартості
(обчислена вартість) цього Кодексу
вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених ст. 273 МК України.

Згідно з вимогами п. 2 (а) ст. VII ГАТТ
оцінка ввезеного товару для митних
цілей повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару, який
обкладається митом, або аналогічного
товару.

Відповідно до вимог п. 2 (b) ст. VII ГАТТ під
"дійсною вартістю" повинна розумітися
ціна, за якою такий або аналогічний
товар продається або пропонується для
продажу при нормальному ході торгівлі
в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути
визначена відповідно до пункту (b),
оцінка для митних цілей повинна
ґрунтуватися на найближчому
еквіваленті, який може бути
встановлений.

Таким чином, митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товару
повинен впевнитися, що заявлена
декларантом митна вартість товару
ґрунтується на дійсній вартості.

Як убачається зі ст. 17 ст. VII ГАТТ, ніщо
не повинно тлумачитись так, що обмежує
або ставить під сумнів право митних
адміністрацій упевнитися в істинності
або точності будь-якої заяви, документа
чи декларації, поданої для цілей
митного оцінювання. Слід також
зазначити, що відповідно до ст. VII ГАТТ
процедура консультацій не є
обов'язковою, а відбувається, як
правило, у разі необхідності.

Відповідно до вимог ст. 41 МК України
однією з форм митного контролю є
перевірка митними органами системи
звітності та обліку товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, а також своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів, які
відповідно до законів справляються при
переміщенні товарів через митний
кордон України.

Отже, доведення достовірності
заявленої митної вартості товарів, що
імпортуються на митну територію
України, є безпосереднім обов'язком
особи, уповноваженої на декларування
товарів, а перевірка наданих
декларантом відомостей є правом
митного органу.

У зв'язку з невиконанням вимог митниці
в наданні додаткових документів у
повному обсязі та подання до митного
органу зазначених неправдивих
відомостей, митний орган не мав право
застосувати метод за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються (метод 1)
згідно зі статтею 267 МК України.

Метод 2 (визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних
товарів) застосовується в разі
ввезення товарів у відповідний період
з однаковими ознаками, а саме: фізичні
характеристики; якість та репутація на
ринку; країна походження; виробник.

Оскільки інформація про фізичні
характеристики ідентичних товарів
відсутня, то використання даного
методу згідно зі статтею 268 МК України
було неможливим.

Метод 3 (визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів) застосовується в
разі ввезення товарів у відповідний
період, враховуючи такі ознаки: якість,
наявність торгової марки та їх
репутація на ринку; країна походження;
виробник.

Оскільки інформація, яка б відповідала
вищезазначеним ознакам, відсутня, то
використання даного методу згідно
статтею 269 МК України було неможливим.

Застосування методів 4, 5 згідно зі ст.
ст. 271-272 МК України за відсутності
інформації про вартість матеріалів та
витрат, понесених виробником при
виробництві оцінюваних товарів, обсягу
прибутку, загальних витрат при продажу
в Україні також було неможливим.

Згідно з вимогами п. 4.2 Інструкції банки
зобов'язані у разі перерахування
резидентом коштів на користь
нерезидента, надходження від
нерезидента коштів на користь
резидента або, якщо резидент
зазначений у реєстрі вивізних ВМД,
вимагати від останнього (залежно від
виду операції), копії: договору з
нерезидентом, ВМД, актів та інших
документів, що підтверджують
здійснення експорту (імпорту)
продукції, виконання робіт (надання або
отримання послуг), здійснення експорту
прав інтелектуальної власності, та
інших документів, що необхідні банку
для здійснення контролю за
своєчасністю розрахунків за
експортними, імпортними операціями
його клієнтів. Копії цих документів
підлягають збереженню у справі клієнта
протягом строку, визначеного в
Переліку документів, що утворюються в
діяльності Національного банку
України та банків України, із
зазначенням строків зберігання,
затвердженому постановою Правління
Національного банку України від 8
грудня 2004 р. № 601.

Відповідно до вимог п. 14 Порядку якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Згідно з вимогами п. 5 Порядку для
заявлення митної вартості товарів,
визначеної за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), відповідно до ст. 267 МК
України подається декларація митної
вартості за формою згідно з додатком 1
(декларація форми ДМВ-1).

Відповідно до вимог п. 7 Порядку для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Як убачається з п. 9 Порядку, для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів у разі, коли
продавець та покупець пов'язані між
собою, декларант подає за наявності
митному органові: бухгалтерські та
банківські документи покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; документи, що підтверджують
участь продавця у здійсненні розподілу
прибутку, одержаного від провадження
діяльності покупцем, якщо продавець є
власником акцій або частини статутного
капіталу покупця; довідку про
відсутність у покупця фінансових
зобов'язань перед продавцем, які прямо
чи опосередковано стосуються
купівлі-продажу оцінюваних товарів;
бухгалтерські документи виробника, що
підтверджують вартість товарів;
довідку про вартість у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам.

Відповідно до вимог п. 11 Порядку для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи.

Посадова особа митного органу у графі
"Для відміток митниці" декларації
митної вартості робить запис про
необхідність подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товарів, із складенням
переліку, зазначає дату і прізвище та
ставить свій підпис. Декларант
ознайомлюється з таким записом,
зазначає під ним дату, прізвище та
ставить свій підпис.

Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Згідно з вимогами п. 13 Порядку
передбачено, що декларант зобов'язаний
подати додаткові документи, визначені
у п. 11 цього Порядку, протягом 10
календарних днів після ознайомлення із
записом митного органу про їх подання.
За вмотивованою заявою декларанта
такий строк продовжується.

У разі відмови подати додаткові
документи декларант робить
відповідний запис із зазначенням дати,
прізвища та проставлення свого підпису
на зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості.

Як убачається з п. 14 Порядку у разі, якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Згідно з вимогами п. 2 цього Положення
ВМД - письмова заява встановленої
форми, що подається митному органу і
містить відомості про товари та
транспортні засоби, які переміщуються
через митний кордон України, митний
режим, у який вони заявляються, а також
іншу інформацію, необхідну для
здійснення митного контролю, митного
оформлення, митної статистики,
нарахування податків, зборів та інших
платежів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 18 червня 2013 року між
позивачем (покупець) та ООО «Кас Хаус»,
Вірменія (продавець) укладено контракт
№ 420-S, за умовами якого продавець
продає, а покупець купує продукцію -
раки живі прісноводні (товар) в
асортименті, кількості та за цінами,
визначеними інвойсами, які є
невід'ємною частиною контракту (т. 1 а.с.
38-41).

Згідно п. 2 Контракту ціни на товар
встановлюються інвойсами на кожну
партію товару. Ціна на товар включає в
себе вартість продукту, тари,
маркування, погрузка, витрат по митному
оформленню вантажу в країні продавця,
витрати на доставку товару і
страхування вантажу. Продавець може
переглядати ціни на товар в залежності
від сезону. Валютою контракту є USD
(долари США). Загальна вартість
контракту складає 800 000,00 USD.

Підпунктом 3.1. Контракту визначено, що
ціна по контракту та умови постачання
визначаються на умовах СІР Бориспіль,
Україна, згідно Інкотермс, 2010. Місце
навантаження товару - аеропорт Єреван,
Вірменія.

Згідно п.8.1. Контракту, платежі за товар
здійснюються шляхом грошового
переказу в USD на банківський рахунок
продавця, а саме: оплата відбувається
через 45 календарні дні після
отримання покупцем товару.

На виконання умов названого контракту
позивач неодноразово ввозив на
територію України передбачений ним
товар (раки живі прісноводні).

Зокрема, 24, 30 грудня 2013 р. та 14 січня 2014 р.
під час чергового ввезення позивачем
на митну територію України товарів -
раків живих прісноводних (товарів).

З метою митного оформлення цих товарів
позивачем до відповідача було подано
вантажно-митні декларації № №
125120105/2013/284396, 125120105/2013/284953, 125120105/2014/300443 та
зазначені в графі 44 цих декларацій інші
документи.

Згідно з переліченими документами
митна вартість товарів була визначена
з урахуванням ціни, зазначеної у
контракті та інвойсі, тобто, за
основним (першим) методом, та складала
за загальною митною вартістю для обох
розмірних рядів 7, 5969 доларів США за
кілограм, 7,3167 доларів США за кілограм,
7,1357 доларів США за кілограм відповідно.

У зазначені дні посадовою особою
відповідача було опрацьовано подані
позивачем документи та наявну цінову
інформацію ЄАІС на аналогічні товари,
що ввозились на митну територію
України у період заявлення позивачем
товарів до митного оформлення, за
результатами чого було встановлено
заниження митної вартості товарів.

На підставі цього у письмовій формі на
зворотньому боці поданих позивачем
декларацій митної вартості
відповідачем було витребувано у
позивача додаткові документи (т. 1 а.с.
100, 112, 125).

На виконання вказаного запиту позивач
подав додаткові документи та зазначив,
що можливості подати інші документів
не має із зазначенням причин (т. 1 а.с. 100,
112, 125).

За результатами вказаних дій 24, 30
грудня 2013 року та 14 січня 2014 року
відповідачем було прийнято рішення №
№ 125120105/2013/000265/2, 125120105/2013/000271/2,
125120105/2014/000005/2, якими визначено митну
вартість імпортованих позивачем
товарів за методом 2-а (за ціною
договору щодо ідентичних товарів) в
сумі 9,69 доларів США за кілограм, 9,25
доларів США за кілограм, 9,3929 доларів
США за кілограм відповідно та
оформлено картки відмови у митному
оформленні № № 125120105/2013/00873, 125120105/2013/00882,
125120105/2014/00010.

При цьому, судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем з метою
підтвердження заявленої ним митної
вартості товару, подавалися митному
органу відповідні обов'язкові та
додаткові документи для підтвердження
заявленої ним митної вартості
імпортованих товарів, проте вони не
були визнані відповідачем достатніми
для підтвердження заявленої позивачем
митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що ці документи є такими, що в повній
мірі ідентифікують оцінюваний товар та
містять об'єктивні і достовірні дані,
що піддаються обчисленню та
підтверджують його ціну, що підлягає
сплаті на користь продавця, тобто
підтверджують митну вартість
зазначеного товару за ціною договору.

Крім того, судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем не надано
відповідачу лише частину витребуваних
документів та зазначено причини такого
ненадання, а саме:

- банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару,
оскільки відповідно до п. 8.1 контракту
оплата товару здійснюється через 45
календарних днів з моменту його
отримання покупцем. Тобто, на момент
митного оформлення рахунок сплачено не
було (т. 1 а.с. 39);

- транспортні (перевізні) документи,
оскільки постачання здійснювалось за
умовами поставки СІР UA Бориспіль, які
відповідно до правил Інкотермс
зобов'язують продавця нести витрати по
транспортуванню, то витрати на
транспортування були включені у
вартість товару;

- страхові документи, а також документи,
які містять відомості про вартість
страхування, оскільки страхові
компанії не надають страхові послуги
для товару - раки живі прісноводні,
через велику вірогідність їх смерті (т.
1 а.с. 137).

При цьому, відповідно до змісту листів
Державної служби статистики України
від 11 грудня 2013 року № 15.1-20/1681Пі та від 5
лютого 2014 року № 15.1-20/154Пі, середня
вартість імпорту товару «раки живі
прісноводні» за кодом УКТ ЗЕД з
Вірменії у 2013 року становить: в липні -
7,18 доларів США/кг, в серпні - 7,38 доларів
США/кг, у вересні - 7,37 доларів США/кг, в
жовтні - 7,61 доларів США/кг, в листопаді -
7,46 доларів США/кг (т. 1 а.с. 24-35).

Тобто, визначена відповідачем митна
вартість товару на 22-32% перевищує
середню вартість імпорту цього товару
з Вірменії в Україну в 2013 року.

Наведене свідчить, що середня вартість
імпорту аналогічних товарів тієї самої
країни походження є нижчою за
визначену митним органом і майже
дорівнює вартості, заявленій ТОВ
"Сільпо ПДВПП".

Також колегія суддів погоджується з
критичним сприйняттям судом першої
інстанції посилання відповідача на
декларації № № 12512105/2013/276948,
125120105/2013/273381, згідно з якими
відповідачем було скориговану митну
вартість товарів, оскільки відповідно
до них товари - раки живі прісноводні
ввозилися на територію України в
режимі імпорту в інший проміжок часу, а
саме 9 вересня та 15 жовтня 2013 року, а
тому не можуть підтверджувати таку
вартість у спірний період.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що рішення
відповідача № № 125120105/2013/000265/2,
125120105/2013/000271/2, 125120105/2014/000005/2 про
застосування методу 2-а (за ціною
договору щодо ідентичних товарів) є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Київської митниці Міндоходів -
Шаранданова Олександра Павловича -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.